ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року

м. Київ

справа № 613/1264/20

провадження № 51-4713 км 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Харківського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000200, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Богодухів Харківської області, раніше судимого за вироком Київського районного суду м. Харкова від 08.07.2019 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою:

АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Богодухівського районного суду Харківської області від 24 травня 2023 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна.

До набрання вироком законної сили застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, покладено на нього обов`язок не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає (м. Богодухів), без дозволу суду, та повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Початком строку відбуття основного покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з моменту його фактичного затримання після набрання вироком суду законної сили.

Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат та речових доказів.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року вирок суду першої інстанції змінено.

Виключено посилання на кваліфікуючу ознаку кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а саме: «вчинення кримінального правопорушення особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтею 309 КК України».

Призначено ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 цього Кодексу.

У решті вирок залишено без змін.

За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він, маючи умисел на незаконне придбання, перевезення, зберігання з метою збуту, а також збут особливо небезпечних психотропних речовин, переслідуючи мету особистого збагачення, 16 червня 2020 року, приблизно о 13 год 45 хв., направився на зустріч з особою, яка діяла під час проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки під вигаданими анкетними даними ОСОБА_7 , від якого біля домоволодіння

АДРЕСА_1 отримав грошові кошти в сумі 1 600 гривень для подальшої передачі останньому особливо небезпечної психотропної речовини PVP. Після цього, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_6 через месенджер «Telegram» зробив замовлення у невстановленої в ході досудового розслідування особи під нік-неймом «RC Cartel» особливо небезпечної психотропної речовини PVP. Після вказаних дій ОСОБА_8 направився до приміщення Богодухівської автостанції, розташованої за адресою: вул. Леонова, б. 1 у

м. Богодухів Харківської області, де через термінал EasyPay перевів грошові кошти в сумі 1 600 гривень невстановленій в ході досудового розслідування особі. В подальшому, близько 17 год, ОСОБА_6 на автобусі сполученням «Богодухів-Харків» направився до м. Харків. Через деякий час після переведення грошових коштів ОСОБА_8 на свій месенджер «Telegram» отримав координати та фото місцевості, де мав забрати пакунок з особливо небезпечною психотропною речовиною PVP. Використовуючи координати, отримані через месенджер «Telegram», на Московському проспекті м. Харкова під одним із дерев, точного місця в ході досудового розслідування не встановлено, забрав згорток в ізоляційній стрічці синього кольору, в якому знаходилось 4 прозорі полімерні пакети з особливо небезпечною психотропною речовиною PVP. Після вказаних дій ОСОБА_8 на автобусі сполученням «Харків-Богодухів» приїхав до

м. Богодухів та направився за місцем свого мешкання в квартиру

АДРЕСА_2 . Прибувши до приміщення квартири, ОСОБА_6 поклав вищевказаний згорток до холодильника, таким чином здійснив незаконне придбання, перевезення та зберігання особливо небезпечної психотропної речовини PVP з метою подальшого збуту.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, 17.06.2020, приблизно о 19 год 20 хв., ОСОБА_8 , знаходячись у лісовому масиві поблизу вул. Космічної у

м. Богодухів, незаконно збув особі під вигаданими анкетними даними ОСОБА_7 4 прозорі полімерні пакети. Цього ж дня, о 20 год,

ОСОБА_7 , знаходячись у лісовому масиві поблизу вул. Харківської

м. Богодухів, добровільно видав співробітникам поліції 4 прозорі полімерні пакети, в яких знаходилась особливо небезпечна психотропна речовина - PVP, маса якої в перерахунку на масу представленої речовини скала: 0,2400 г, 0,2540 г, 0,2301 г та 0,2300 г.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й особі засудженого через м`якість, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. На переконання сторони обвинувачення, суд апеляційної інстанції, застосовуючи положення ч. 1 ст. 69 КК України, взяв до уваги щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, наявність малолітнього сина на утриманні, однак не вмотивував, яким чином встановлені судом обставини впливають на суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_6 діяння й, відповідно, знижують ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Разом з тим встановлено, що засуджений на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, тяжких (хронічних) захворювань чи інвалідності не має, не одружений, проживає у фактичних шлюбних відносинах, за місцем фактичного проживання характеризується нейтрально, працює у ТОВ «Сталекс» шліфувальником (на час апеляційного розгляду, зі слів, працює на ПрАТ «Богодухівський м`ясокомбінат»).

Відповідно до висновку КНП «Богодухівська ЦРЛ» від 17.08.2020, ОСОБА_6 станом на 08 год 30 хв. 28.07.2020 перебував у стані наркотичного сп`яніння (фенілалкінамін).

Під час розгляду провадження в суді першої інстанції ОСОБА_6 мету збуту та збут особливо небезпечної психотропної речовини оспорював, давав неправдиві показання, що були спростовані за результатами дослідження доказів, у тому числі допиту «залегендованого» свідка, матеріалів НСРД. Каяття ж у вчиненому злочині виявив лише на стадії апеляційного розгляду, що вбачається зі змісту зміненої апеляційної скарги захисника та пояснень самого обвинуваченого, що свідчить про нещирість каяття, а висловлення таких тверджень перед судом направлено на уникнення покарання у виді позбавлення волі з його реальним відбуттям.

У даному провадженні встановлено, що ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнавав, вводив суд в оману щодо обставин його вчинення, що обумовило необхідність дослідження всіх доказів у справі, а отже тривалість судового провадження. Таким чином, посилання на сплив тривалого проміжку часу, як на маркер змін у поведінці засудженого, слід сприймати критично, адже саме позиція сторони захисту стала причиною тяганини у розгляді справи.

Також апеляційний суд, посилаючись у своєму рішенні на активне сприяння ОСОБА_6 розкриттю злочину, не зазначив, у чому саме полягала його активність та ініціативність у сприянні правоохоронним органам.

При вирішенні питання про застосування положень ст. 75 КК України, вказаним судом не враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, що пов`язаний з незаконним обігом наркотичних засобів і психотропних речовин, які ОСОБА_6 придбав, зберігав з метою збуту та збув у ході оперативної закупки.

Крім того, обставини, що вплинули на рішення суду, а саме працевлаштування ОСОБА_6 на ПрАТ «Богодухівський м`ясокомбінат», виховання дитини без участі матері, інвалідність дідуся, з яким обвинувачений спільно мешкає, апеляційним судом належним чином не перевірені.

Також вважає, що апеляційний суд безпідставно послався на судимість

ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 309 КК України, оскільки на час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а саме 16.06.2020, судимість за попереднім вироком була погашена.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні прокурор підтримала касаційну скаргу.

Від захисника ОСОБА_9 надійшло клопотання про проведення касаційного розгляду без його участі та участі засудженого ОСОБА_6 .

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Згідно приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 307 КК України, у касаційній скарзі не заперечуються.

Статтею 370 КПКУкраїни передбачено, що судове рішенняповинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене компетентним судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно положень ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Доводи прокурора стосовно неправильного застосування апеляційним судом закону України про кримінальну відповідальність та м`якості призначеного ОСОБА_6 із застосуванням ст. ст. 69 та 75 КК України покарання, колегія суддів вважає обґрунтованими з огляду на таке.

Положеннями ч. 1 ст. 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Згідно зі ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як убачається з вироку, призначаючи ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, дані про особу винного, який має постійне місце проживання та роботи, свою вину визнав частково, заперечував мету збуту та незаконний збут особливо небезпечної психотропної речовини, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Також надано оцінку доводам сторони захисту про зміну поведінки

ОСОБА_6 протягом строку розгляду судом даного кримінального провадження, зокрема, народження у нього дитини та повне припинення вживання наркотичних засобів та психотропних речовин із зазначенням, що такі дані, за відсутності обставин, що пом`якшують покарання, є підставою для призначення покарання у мінімальному розмірі, визначеному санкцією ч. 2 ст. 307 КК України.

Зі змісту ухвали апеляційного суду вбачається, що при застосуванні положень ч. 1 ст. 69 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання, визнано щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та наявність малолітнього сина на утриманні, однак при цьому не наведено мотивування, яким чином встановлені обставини впливають на суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_6 діяння й, відповідно, знижують ступінь тяжкості даного кримінального правопорушення.

Враховуючи надані ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду пояснення, усвідомлення ним протиправності своїх дій і повне визнання вини, зазначення про критичну оцінку своєї поведінку, висловлення жалю стосовно скоєного та запевнення у намірі утримуватися від будь-яких протиправних дій, оскільки має на утриманні малолітнього сина, якого самостійно виховує без участі матері, яка покинула дитину та взагалі не цікавиться її долею, апеляційний суд дійшов висновку, що обвинувачений дійсно розкаявся, змінив свої погляди на життя та набув інших цінностей.

Разом з тим, щире каяття є відвертою негативною оцінкою винуватою особою своєї злочинної поведінки, має характеризувати її поведінку після вчинення злочину суто з позицій психологічної внутрішньої переорієнтації суб`єкта, справжнє засудження свого діяння, визнання його антисуспільного характеру, про що мають свідчити і об`єктивні дані про зміни в ціннісних пріоритетах та способі життя.

В той же час, при перевірці матеріалів кримінального провадження Судом встановлено, що в суді першої інстанції ОСОБА_6 вину визнав частково, підтвердив факт придбання, перевезення, зберігання PVP-солі за обставин та в кількості, зазначених в обвинувальному акті, однак заперечував мету і факт збуту психотропного речовини, про що також зазначено у первинно поданій стороною захисту апеляційній скарзі з наголошенням щодо здійснення провокації правоохоронними органами до вчинення злочину за ч. 2 ст. 307 КК України та відсутності жодного доказу на існування намірів щодо збуту наркотичних засобів (т. 2 а. п. 99-105).

Однак, відповідно до змісту зміненої апеляційної скарги, ОСОБА_6 визнав свою вину, при цьому зазначив про щире каяття у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та просив призначити покарання із застосуванням положень ст. ст. 69 та 75 КК України (т. 2 а. п. 254-255).

У зв`язку із наведеним, висновок апеляційного суду про те, що часткове визнання вини ОСОБА_6 у суді першої інстанції не спростовує наявності його щирого каяття на стадії апеляційного провадження є безпідставним.

Що стосується активного сприяння розкриттю злочину, то воно полягає у добровільній допомозі слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів по справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, наданні допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним (постанова Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі № 674/1608/17).

При цьому, обґрунтовуючи своє рішення, суд апеляційної інстанції зазначив, що згідно з вироком місцевим судом досліджено протокол слідчого експерименту, проведеного із ОСОБА_10 23.09.2020, під час якого останній надав детальні показання з приводу обставин, що мали місце 16-17 червня 2020 року, пояснив як зустрівся із ОСОБА_7 , отримав від нього кошти, за яких обставин придбав психотропну речовину та потім передав ОСОБА_7 , показав, де саме це відбувалося.

Вказаний протокол слідчого експерименту разом із відеозаписом суд першої інстанції визнав належним та допустимим доказом, яким у сукупності із іншими доказами обґрунтував доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Враховуючи, що активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення було встановлено стороною обвинувачення, про що свідчить зміст обвинувального акта, а також дані протоколу слідчого експерименту, колегія суддів вважає, що апеляційний суд дійшов належного висновку щодо визнання вказаної обставини такою, що пом`якшує покарання, тоді як доводи касаційної скарги сторони обвинувачення не містять відповідного обґрунтування щодо спростування наведеного, як не містять і досліджені матеріали кримінального провадження відомостей про протилежне.

Крім цього, судом апеляційної інстанції встановлено, що після вчиненого кримінального правопорушення у ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син, що обгрунтовано визнано обставиною, що пом`якшує покарання.

Однак, як неодноразово зазначав Верховний Суд, норма матеріального права, викладена в ч. 1 ст. 69 КК України, надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено законом за кримінальне правопорушення, лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Отже, застосування положень вказаної правової норми можливе у разі: 1) наявності не менше двох обставин, що пом`якшують покарання; 2) одна із яких істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Обставини чи сукупність обставин, які відповідно до положень ст. 69 КК України надають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають перебувати в обумовленому взаємозв`язку із цілями та/або мотивами кримінального правопорушення, обсягом, характером і змістом дій та іншими факторами, які безпосередньо обумовлюють вчинення кримінального правопорушення та впливають на його характеристику за критеріями суспільної небезпеки вчиненого та винуватого, їх характеру та ступеня.

Суд, при призначенні покарання на підставі ст. 69 КК України, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що врахував як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із приписів статей 50, 65 цього Кодексу, яка (які) із обставин є такими, що істотно знизили ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, тобто мала(и) вагомий вплив на його суспільну небезпечність.

З огляду на наявність обставин, які пом`якшують покарання, - активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення та перебування на утриманні малолітнього сина, колегія суддів погоджується з доводами касаційної скарги прокурора, що суд апеляційної інстанції належним чином не мотивував, яким чином дані пом`якшуючі обставини істотно знижують ступінь тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Також при вирішенні питання про призначення ОСОБА_6 покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті, апеляційний суд не в повній мірі врахував суспільну небезпеку та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані щодо особи засудженого, фактичні обставини провадження, а саме кількість вилученої психотропної речовини, та не мотивував, як зазначене сприятиме меті покарання - виправленню засудженого і попередженню вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Той факт, що засуджений, відповідно до характеристики від 11.08.2025, складеної за місцем його мешкання, характеризується позитивно, сусіди звертаються до ОСОБА_6 за допомогою, останній бере активну участь у житті селища,не є беззаперечними підставами для застосування до останнього приписів ст. 69 КК України, як про це зазначено апеляційним судом.

Таким чином, на думку колегії суддів, застосовуючи вказану норму матеріального права, суд не навів переконливих мотивів свого рішення, внаслідок чого допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до м`якості призначеного покарання, яке не можна вважати справедливим, пропорційним і співмірним ступеню тяжкості вчиненого засудженим кримінального правопорушення.

Виправлення засудженого є таким впливом покарання на його свідомість, за допомогою якого усуваються ті її негативні риси, що призвели до вчинення кримінального правопорушення. При цьому виправлення виявляється у внесенні коректив у соціально-психологічні характеристики засудженого, нейтралізації негативних криміногенних настанов, вихованні законослухняності та поваги до положень закону, зокрема, і кримінального.

Досягнення мети виправлення означає, що в результаті застосування до засудженого покарання в його особистості відбулись такі зміни, які фактично унеможливлюють вчинення ним нового кримінального правопорушення з огляду на зміни ціннісних орієнтирів, що неможливо без усвідомлення та засудження винуватим вчиненої ним суспільно небезпечної дії.

У контексті зазначених положень, належного обґрунтування застосування приписів ст. 69 КК України, та як наслідок звільнення від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України, в аспекті реалізації приписів статей 50, 65 цього Кодексу, оскаржене судове рішення не містить.

Крім того, обставини щодо працевлаштування ОСОБА_6 на ПрАТ «Богодухівський м`ясокомбінат», відсутність участі матері у вихованні дитини та інвалідність дідуся, з яким обвинувачений спільно мешкає, якими обгрунтовано рішення про призначення покарання, апеляційним судом належним чином не перевірені, про що слушно зазначено у касаційній скарзі сторони обвинувачення.

Також, відповідно до інформації Богодухівського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у Харківській області від 21.09.2020, ОСОБА_6 , який був засуджений вироком Київського районного суду м. Харкова від 08.07.2019 за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, сплатив зазначений штраф 04.08.2019 та 05.09.2019 знятий з обліку в Богодухівському РВ (т. 1 а. п. 181-182).

Відповідно до п. 2-1 ч. 1 ст. 89 КК України (доповнена Законом України № 2617-VIII від 22.11.2018, який набрав чинності 01.07.2020), такими, що не мають судимості визнаються особи, засуджені за вчинення кримінального проступку, після відбуття покарання. Враховуючи, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1

ст. 309 КК України віднесено до категорії кримінальних проступків, з урахуванням положень ч. 1 ст. 5 КК України, на час вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а саме 16.06.2020, судимість за попереднім вироком була погашена.

У зв`язку з викладеним, посилання суду апеляційної інстанції в ухвалі на судимість ОСОБА_6 за вироком місцевого суду від 08.07.2019 протирічить вимогам кримінального законодавства України.

За таких обставин ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню на підставі пунктів 2 та 3 ч. 1 ст. 438 КПК України з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду суду апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене та ухвалити законне і обгрунтоване судове рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.

При цьому, у разі встановлення судом тих самих даних про особу засудженого та обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, призначення

ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. ст. 69 та 75 цього Кодексу необхідно вважати неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанцій, задовольнити частково.

Ухвалу Харківського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3