Справа № 308/2933/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.02.2026 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

учасників судового розгляду: прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання до початку апеляційного розгляду апеляційних скарг прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_9 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 червня 2023 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Свалява Закарпатської області, громадянина України українця, з середньою спеціальною освітою, тимчасово не працюючого, одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187 та ч. 3 ст. 15 - п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 червня 2023 року, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та призначено покарання за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк дев`ять років з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України виправдано.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 рахується з дня його затримання 31.12.2018 року з 08 год. 20 хв.

Зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_6 термін перебування його під вартою з 31 грудня 2018 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку, що одному дню тримання під вартою відповідає один день позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний відносно ОСОБА_6 , до набрання цим вироком законної сили - залишено без змін.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з цим вироком в частині призначення покарання, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним та призначити покарання за ч. 3 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч. 4 ст. 187 КК України 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити остаточне покарання ОСОБА_6 шляхом поглинання менш суворого більш суворим у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 вказала, що вирок в частині виправдання за ч. 3 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України стороною захисту та обвинуваченим не оскаржується. Вирок в частині визнання ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, вважають незаконним, необ`єктивним, необґрунтованим, упередженим щодо обвинуваченого. На думку сторони захисту, в діях обвинуваченого ОСОБА_6 доведеним можна вважати тільки склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України (умисні тяжкі тілесні ушкодження), тобто оцінювати кримінальне правопорушення за фактичними наслідками, що настали. Просить суд оскаржуваний вирок суду змінити, визнавши ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, призначивши йому покарання з урахуванням того, що обвинувачений вперше притягається до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, має міцні соціальні зв`язки, вину у заподіянні тяжких тілесних ушкоджень визнає та кається, згідно нижньої межі санкції 5 років позбавлення волі.

Також не погоджуючись з цим вироком в частині призначення покарання, потерпілий ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу та просить суд, оскаржуваний вирок суду скасувати, та ухвалити новий вирок.

Перед початком розгляду зазначених апеляційних скарг, на електронну адресу Закарпатського апеляційного суду від захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 надійшло клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На обґрунтування клопотання захисник зазначила, що обвинувачений ОСОБА_6 перебуває під вартою з 02.01.2019 року, тобто майже 7 років, тобто така тривалість перебування особи в умовах фактичного позбавлення волі, є надмірною, поза розумних строків, що суперечить ч. 1 ст. 28 КПК України. Звертає увагу, що на даний час за спливом такого тривалого часу, жоден ризик, передбачений ст.177 КПК України, вже не існує. Просить суд врахувати, що обвинувачений раніше не судимий, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки (одружений, на утриманні мати похилого віку та брат-інвалід війни 3-ї групи довічно), відповідно ним буде дотримано всіх покладених на нього процесуальних обов`язків у випадку зміни запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили клопотання задовольнити, прокурора, яка заперечила проти задоволення клопотання, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку зазначається, окрім іншого, рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі, рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 червня 2023 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк дев`ять років з конфіскацією всього майна, що є його власністю, а за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України виправдано та ухвалено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний відносно ОСОБА_6 , до набрання цим вироком законної сили - залишити без змін.

Як вбачається з вироку суду, підставою для залишення без змін ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, стало призначення покарання у виді позбавлення волі.

Отже, суд у відповідності до вимог абз. 12 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України вирішив питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження прийнявши рішення про запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили.

Виходячи зі наведеної правової конструкції статті 374 КПК України у вироку суду щодо ОСОБА_6 вказаний конкретний, обумовлений часовими рамками строк тримання його під вартою, а саме: до набрання вироком законної сили, що узгоджується з принципом правової визначеності, який є загальною ідеєю Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та верховенством права з огляду на ч. 1 ст. 115 КПК України, якою передбачено обчислення строків, встановлених цим Кодексом не тільки годинами, днями і місяцями, але й вказівкою на подію (в даному випадку дату набрання вироком законної сили), що не суперечить принципу законності.

Європейський суд з прав людини в рішенні «Руслан Яковенко проти України» від 04 червня 2015 року (пункт 46), зазначив, що підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», з моменту оголошення вироку судом першої інстанції, навіть якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити. Особа засуджена судом першої інстанції, яка перебуває під вартою до закінчення строку оскарження вироку, не може вважатися такою, що перебуває під вартою з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення за підпунктом «с» пункту 1 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод»

При цьому, у вказаному рішенні Європейський суд наголосив, що навіть, якщо національне законодавство передбачає, що вирок набирає законної сили лише після завершення розгляду справи судами усіх інстанцій, попереднє ув`язнення у розумінні положень Конвенції закінчується зі встановленням вини та призначенням покарання судом першої інстанції.

У такому випадку судовий контроль за позбавленням свободи, що вимагається згідно із ст. 5 Конвенції, вважається вже інкорпорованим у постановлений вирок та призначене покарання, а питання щодо законності такого тримання під вартою можуть бути переглянуті коли виникають нові обставини.

Водночас, клопотання захисника не містить переконливих доводів щодо обставин, які виникли після ухвалення вироку і могли суттєво впливати на вирішення питання щодо запобіжного заходу.

Доводи захисника ОСОБА_7 про необхідність врахування того, що обвинувачений раніше не судимий, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки (одружений, на утриманні мати похилого віку та брат-інвалід війни 3-ї групи довічно) - не можуть бути взятими до уваги, позаяк з доводами щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до вчиненого та даних про особу обвинуваченого, не позбавляє захисника права звернутися з таким клопотанням під час розгляду поданої апеляційної скарги по суті, відтак на даній стадії розгляду кримінального провадження, апеляційний суд позбавлений можливості робити висновки щодо вищезазначених обставин.

Окрім того, враховуючи, що вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 призначено покарання за вчинення злочину, який є особливо тяжким, у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна, то ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема, ризик ухилення обвинуваченого від суду є реальним, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, на даний час, не забезпечить дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час апеляційного судового розгляду.

Відомостей про те, що вказані ризики зменшилися чи перестали існувати, матеріали кримінального провадження не містять.

З цих підстав і відхиляються доводи клопотання сторони захисту про те, що на даний час за спливом такого тривалого часу, жоден ризик, передбачений ст. 177 КПК України, вже не існує.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, не встановлено і стороною захисту не доведено, а тому у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 на більш м`який домашній арешт, або визначити розмір застави в мінімальному розмірі, необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 331, 401, 405, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання щодо обвинуваченого ОСОБА_6 на більш м`який, відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді