КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/3182/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 111 КК України на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 4 грудня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 4 грудня 2025 року, задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 2 лютого 2026 року включно.

Не погоджуючись з ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, постановити нове рішення, яким звільнити його з-під варти в залі суду, змінити застосований запобіжний захід на особисте зобов`язання.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений вказує, що ухвала суду є безпідставною, необґрунтованою та незаконною, висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що потягнуло за собою ухвалення незаконного судового рішення. Так, обвинувачений наголошує на тому, що йому не було вручено клопотання прокурора, що позбавило його можливості своєчасно підготуватись до розгляду клопотання. Також обвинувачений звертає увагу на те, що в судовому засіданні під час вирішення питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо нього стороною обвинувачення не було надано жодних доказів наявності відповідних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Крім того, обвинувачений зазначає, про те, що він двічі надсилав до суду першої інстанції заяву про відмову від захисника, призначеного йому за рахунок держави, оскільки адвокат не надає жодної правової допомоги, їх правові позиції різняться, він бачив захисника лише під час відеоконференцзв`язку розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу, натомість суд проігнорував вказані заяви про відмову від захисника, що є грубим порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Також обвинувачений вважає, що вказане судове рішення підлягає безумовному скасуванню, оскільки рішення прийняте колегією суддів, яким він заявляв відвід.

Заслухавши доповідь судді,

- позицію обвинуваченого та захисника на підтримку доводів апеляційної скарги обвинуваченого;

- прокурора, який категорично заперечував проти апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, додатково вказавши, що ним клопотання було направлено до СІЗО для вручення обвинуваченому через адміністрацію слідчого ізолятора, і є підтвердження своєчасного вручення обвинуваченому клопотання;

- дослідивши наявні у розпорядженні колегії суддів матеріали, витребувані в порядку, передбаченому ст. 422-1 КПК України,

- обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При цьому, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь встановлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою. Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, тобто, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції наведені вимоги закону дотримані.

Згідно з даними, які містяться у матеріалах, наявних у розпорядженні колегії суддів, у провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження за № 0000720 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

Зі змісту оскаржуваної ухвали встановлено, що прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке обґрунтоване викладенням обставин інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення з зазначенням того, що причетність ОСОБА_8 до вчинення вказаного злочину підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами.

Оскільки на даний час проходить судовий розгляд, строк тримання під вартою обвинуваченого під вартою спливає, однак закінчити розгляд справи є неможливим, з урахуванням наявності ризиків у кримінальному провадженні, які продовжують існувати, вважає необхідним продовжити обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Так, прокурор наголошує, що у даному кримінальному провадженні продовжують існувати ризики, а саме:

- ризик переховування від суду, який обґрунтовується тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, який відноситься до особливо тяжких злочинів та за який передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна; обвинувачений має зв`язки з представниками спецслужб рф, які беруть участь у збройній агресії проти України, є обізнаним з формами та методами роботи правоохоронних органів, методами конспірації та може їх використати з метою ухилення від кримінальної відповідальності, що дає підстави вважати, що обвинувачений, усвідомлюючи, яке може бути призначене у разі визнання його винуватим, може переховуватись від суду шляхом спроби втечі з території України з метою ухилення від кримінальної відповідальності. Як зазначає прокурор, вік обвинуваченого, його стан здоров`я, соціальні зв`язки дозволяють йому ефективно переховуватись від суду, у т.ч. за межами території України, оскільки має можливість виїхати на територію рф або тимчасово окуповані території України, де буде продовжувати свою підривну діяльності проти України;

- ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується, який обґрунтований тим, що злочинна діяльність обвинуваченого спрямована проти національної безпеки України, а тому, перебуваючи на волі, він може продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому на даний час обвинувачується, оскільки був затриманий правоохоронними органами та не виконав усі завдання співробітника спецслужб рф.

Прокурор зазначає, що, приймаючи до увагу особливу суспільну небезпечність протиправного діяння ОСОБА_8 , заявлені ризики продовжують існувати та є реальними, а тому менш суворі запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти уникненню вказаних ризиків з боку обвинуваченого.

Окремо прокурор, посилаючись на положення ч. 6 ст. 176, п. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України, вважає неможливим визначення обвинуваченому розміру застави.

За змістом оскаржуваної ухвали захисник заперечував з приводу задоволення клопотання, а обвинувачений підтримав думку свого захисника.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, суд першої інстанції врахував дані про його особу, зокрема, що останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, пов`язаного із державною зрадою, тобто, діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності та державній безпеці України, вчиненому в умовах воєнного стану, що свідчить про істотно високий рівень суспільної небезпеки таких дій, при цьому з урахуванням обставин кримінального провадження (вжиття заходів конспірації з метою приховування обставин вчинення кримінального правопорушення, наявність зв`язків із представниками спецслужб рф), обвинувачений, усвідомлюючи покарання, яке може бути йому призначено у разі визнання винуватим, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватись від суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також, вирішуючи питання щодо реальності ризиків непроцесуальної поведінки обвинуваченого, суд керувався наявністю підстав, які свідчать про необхідність подальшого ізолювання обвинуваченого від суспільства з метою забезпечення інтересів невизначеного кола громадян, а саме ймовірність нез`явлення обвинуваченого до суду, у т.ч. шляхом прийняття останнім заходів, спрямованих на переховування від суду з метою уникнення покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих дій.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку про неможливість забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а тому вважав необхідним продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою.

При вирішенні питання про можливість визначення застави, суд врахував кваліфікацію злочину, зміст обвинувачення, підстави і обставини, передбачені ст. 177 та 178 КПК України, наявність яких, на переконання суду, доведена. Тому, відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визначення обвинуваченому розміру застави.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та вважає, що стороною обвинувачення на даний час доведена наявність у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та продовжують існувати.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Таким чином, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст. 177 КПК України.

Колегія суддів враховує, що з наявних даних встановлено, що питання продовження строку тримання обвинуваченого під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження, тобто, прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта відносно ОСОБА_8 за інкримінованим йому обвинуваченням та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий до суду у порядку ст. 291 КПК України, отже, ОСОБА_8 набув статусу обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, і обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження доказів.

Наведене свідчить про те, що, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував обставини інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, його наслідки, та виходив з наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Згідно з даними, які містяться у наявних матеріалах, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Голубівка Луганської області, з вищою освітою, раніше не судимий.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше несудимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

За змістом висунутого обвинувачення ОСОБА_8 інкримінується вчинення особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна.

Колегія суддів зауважує, що суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення його винуватості у вчиненні інкримінованих йому дій, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування та саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду, і є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти.

З урахуванням наведених обставин, а також даних, зазначених прокурором та не спростованих стороною захисту щодо можливостей використання ОСОБА_8 , який є обізнаним з формами та методами роботи правоохоронних органів, методами конспірації, у разі обрання йому іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, може їх використати з метою переховування від суду та ухилення від кримінальної відповідальності, у т.ч. шляхом спроби втечі з території України, оскільки вік обвинуваченого (старше 60 років) свідчить про те, що він не підлягає мобілізації, а стан здоров`я, соціальні зв`язки дозволяють йому вільний виїзд з України, і встановлені на даний час обставини у своїй сукупності свідчать про реальність ризику переховування від суду.

На думку колегії суддів, є небезпідставним на даному етапі судового провадження і ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення або продовження кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, з огляду на дані про особу обвинуваченого, а також те, що на даний час йому висунуто обвинувачення у вчиненні протягом тривалого часу дій на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності та державній безпеці України, вчиненому в умовах воєнного стану, що у сукупності з іншими даними свідчить про реальність вказаного ризику.

Окремо колегія суддів приймає до уваги те, що в Україні введено воєнний стан, строк якого продовжено до теперішнього часу. Враховуючи встановлені на даний час підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, з огляду на положення ч. 6 ст. 176, п. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України, те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано не визначив обвинуваченому розмір застави.

Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у тому числі за станом здоров`я, сторонами не надано.

Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведені ризики, які продовжують існувати, обставини інкримінованого кримінального правопорушення, тяжкість, стадію судового розгляду, колегія суддів доходить висновку, що зазначені обставини у своїй сукупності на даному етапі судового розгляду виключають об`єктивну можливість застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу - у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави або домашнього арешту, оскільки більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам кримінального провадження та виконанню обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, що може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, а відтак доводи апеляційної скарги у цій частині є непереконливими.

Окрім того, наявними у розпорядженні колегії суддів даними спростовуються доводи обвинуваченого про те, що йому не була вручена копія клопотання, оскільки згідно з даними копії розписки з Державної установи «Київський слідчий ізолятор» копія клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою вручена останньому 22 жовтня 2025 року, оскаржувана ухвала постановлена 4 грудня 2025 року.

Також під час апеляційного розгляду встановлено, що заявлені ОСОБА_8 відводи вирішені відповідно до вимог закону, про що свідчать долучені до матеріалів контрольної справи копії ухвали суду.

При цьому під час апеляційного розгляду встановлено, що на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 6 лютого 2026 року здійснена заміна захисника, і для надання безоплатної вторинної правничої допомоги обвинуваченому призначено адвоката ОСОБА_7 , який і здійснює захист інтересів обвинуваченого під час апеляційного розгляду за апеляційною скаргою обвинуваченого.

У зв`язку з встановленими під час апеляційного розгляду обставинами колегія суддів доходить висновку, що ухвала суду постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, шляхом з`ясування існуючих на час постановлення оскаржуваної ухвали обставин, які мають значення для вирішення питання доцільності продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а відтак постановлене судове рішення є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні, а тому апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 4221 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 4 грудня 2025 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, до 2 лютого 2026 року включно, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

______________________ _______________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4