УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/155/26

13 березня 2026 року

Костопільський районний суд Рівненської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1

за участі: секретаря ОСОБА_2

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 (дистанційно)

обвинуваченого ОСОБА_4 (дистанційно)

захисника адвоката ОСОБА_5 (дистанційно)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання прокурора Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Щастя Щастинського району Луганської області, громадянина України, з середньою освітою, жителя АДРЕСА_1 , військовослужбовця за призовом під час мобілізації на особливий період Збройних Сил України, курсанта навчального взводу, навчальної роти 1-го навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдата, раніше не судимого, увчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Костопільського районного суду Рівненської області перебуває обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002752 від 01.11.2024, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Під час судового розгляду прокурор звернувся з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

В обґрунтування зазначеного клопотання вказав, що ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації на особливий період Збройних Сил України, проходячи військову службу на посаді курсанта навчального взводу, навчальної роти 1-го навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, 28 серпня 2024 року приблизно о 19 год. 45 хв. самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується на території ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_2 , відправившись за місцем свого проживання у місто Ужгород Закарпатської області, де почав проводити час на власний розсуд, не пов`язаний із проходженням військової служби та обов`язки військової служби не виконував до 18 год. 26 хв. 20 жовтня 2025 року, коли був затриманий працівниками правоохоронних органів та його протиправна діяльність припинена.

Вказав, що обґрунтованість обвинувачення підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами, а саме: повідомленням ІНФОРМАЦІЯ_3 про вчиненя кримінального правопорушення, доповідями командира військової частини НОМЕР_1 про самовільне залишення військової частини солдатом ОСОБА_4 , матеріалами службоовго розслідування, протоколами допиту свідків, а також іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

20.10.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

22.10.2025 на підставі ухвали слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області до підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 18 грудня 2025 року, без права внесення застави, який у подальшому було продовжено до 16.03.2026.

Підставою для продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вказує, що ризики, які існували при застосувані такого виду запобіжного заходу, не зменшилися та не відпали.

Зокрема, продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та покарання, яке йому загрожує, а саме позбавлення волі строком до десяти років, обвинувачений може залишити постійне місце проживання, з метою уникнення покарання ухилятися від суду.

Крім того, обвинувачений може чинити тиск на свідків, які безпосередньо судом не допитані, з метою зміни їх показань; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, оформлювати документи щодо набуття інвалідності або опікунства, підробивши для цього відповідні документи.

Просив врахувати, що обвинувачений міцних соціальних зв`язків не має, може не прибувати на виклики до суду, покликаючись на майновий стан та віддаленість місця проживання, в тому числі намагатися перетнути державний кордон України, оскільки проживає неподалік прикордонної зони.

Також обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, оскільки наміру продовжити військову службу не має.

Будь-який інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти настанню вказаних ризиків та належному виконанню обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Крім того, відповідно до положень ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України, тримання під вартою.

З метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, для виконання завдань кримінального провадження, запобігання існуючим ризикам прокурор просив продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на 60 днів, без визначення розміру застави.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, покликаючись на викладені у ньому обставини та просив його задовольнити

Обвинувачений ОСОБА_4 проти зазначеного клопотання заперечив, вказав, що наміру ухилятися від суду не має, проходити військову службу не бажає за релігійними переконаннями.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні проти вказаного клопотання заперечував, покликаючись на недоведеність зазначених прокурором ризиків. Просив визначити обвинувачениму альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, суд дійшов висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому.

Відповідно до ч. 1 - ч. 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської областівід 22.10.2025 до підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 18 грудня 2025 року, без права внесення застави, строк дії якого продовжено ухвалою Костопільського раойнного суду Рівненської області від 16.01.2026 до 16.03.2026, без визначення розміру застави.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років.

Наведене дає підстави вважати, що усвідомлюючи тяжкість покарання, що йому загрожує, ОСОБА_4 може залишити постійне місце проживання та переховуватися від суду. При цьому суд також враховує те, що обвинувачений проживає на значно віддаленій від місця розгляду справи території, неподалік державного кордону та у незаконний спосіб може залишити територію України, а також вчинити інші дії, які перешкоджатимуть кримінальному провадженню.

Крім того, існують обгрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_4 може чинити тиск на свідків, які безпосередньо судом не допитані, продовжити вчинення злочину, в якому обвинувачується та вчинити новий злочин проти встановленого порядку несення військової служби, оскільки наміру повернутися на військову службу не має.

Таким чином встановлено, що ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані при застосуванні та продовженні щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ухвалами Рівненського міського суду Рівненської області від 22.10.2025 року, 16.12.2025 та Костопільського раойнного суду Рівненської області від 16.01.2026 не зменшилися та не відпали.

При цьому суд також враховує обгрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, вагомість зібраних у справі доказів, відсутність в обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи та стабільного ходу, а також те, що відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті - тримання під вартою.

Підстав для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, судом не встановлено. Інший більш м`який запобіжний захід є недостатнім для запобігання існуючих ризиків та потреби кримінального провадження на даний час виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, що відповідає його цілям і меті.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи те, що на території України введено воєнний стан, а також наявність обґрунтованих ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, вагомість зібраних у справі доказів про вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що йому загрожує, значну територіальну віддаленість місця проживання від місця розгляду справи, суд вважає за вірне не визначати обвинуваченому розмір застави.

Таким чином, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам останнього переховуватися від суду, чинити тиск на свідків, неналежною процесуальною поведінкою перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення, продовжити вчинене, суд дійшов висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою на 60 днів, без визначення розміру застави.

Керуючись ч. 1, ч. 2 ст. 177, 178, 183, 194, ч. 3 ст. 331 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,- на строк 60 (шістдесят) днів, без визначення розміру застави, тобто до 11 травня 2026 року включно.

Строк дії ухвали рахувати з 15 год. 30 хв. 13 березня 2026 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, надіслати ДУ "Рівненський слідчий ізолятор".

Ухвалу може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги через Костопільський районний суд Рівненської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 331 КПК України подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Суддя: ОСОБА_1