Справа № 166/471/26
Провадження 1-кс/166/147/26
Ухвала

іменем України

про застосування запобіжного заходу

сел Ратне 20 березня 2026 року

Слідчий суддя Ратнівського районного суду Волинської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, клопотання слідчого слідчого відділення відділення поліції № 2 (сел Ратне) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , у матеріалах кримінального провадження, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000092 від 17 березня 2026 року, за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Південне Харківського району Харківської області, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , фактично проживаючого у АДРЕСА_2 , громадянина України, одруженого, з середньою технічною освітою, солдата, військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 , раніше судимого, востаннє Куп`янським міськрайонним судом Харківської області за ст.ст. 15 ч.2, 289 ч.2, 289 ч.2, 185 ч.3, 70 ч. 1 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців , звільнений умовно-достроково 31.03.2025 ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від відбування основного покарання у виді позбавлення волі в частині невідбутого покарання строком 2 роки 1 місяць 20 днів,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.5 ст.407 КК України,

встановив:

Слідчий ОСОБА_4 за погодженням із прокурором Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 20 березня 2026 року звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 .

Клопотання мотивує тим, що 09 квітня 2025 року ОСОБА_5 призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_2 до Збройних Сил України та відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 102/нст від 09 квітня 2025 року солдата ОСОБА_5 призначено на посаду командира третього відділення кулеметного взводу 2 штурмової спеціалізованої роти штурмового спеціалізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , а в подальшому, відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 125/нст від 02 травня 2025 року, солдата ОСОБА_5 зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено воєнний стан на всій території України, дія якого продовжена на даний час.

Будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний додержуватися Конституції та законів України, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, знати та виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Статті 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Згідно п. п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством. Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються. Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців. Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Однак, солдат ОСОБА_5 , діючи умисно, не маючи намір назавжди ухилитися від проходження військової служби, не отримавши дозволу відповідного командира (начальника), 21 квітня 2025 року близько 21:45 год самовільно залишив розташування підрозділу в пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 на АДРЕСА_3 .

29.05.2026 прибув згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 1923/нод від 18.07.2025 в пункт постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_4 та приступив до виконання обов`язків військової служби.

У період з 21 квітня 2025 року по 29 травня 2025 року солдат військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 усвідомлюючи, що він являється військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, не звільненим з військової служби, без поважних причин, був відсутній на службі та не виконував свої службові обов`язки, а службовий час проводив на власний розсуд.

Відомості про вчинення вказаного кримінального правопорушення, 19.03.2026 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000097 та розпочато досудове розслідування за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Крім того, 17 березня 2026 року близько 02:20 год (більш точного часу досудовим розслідування не встановлено) солдат ОСОБА_5 , діючи повторно, з прямим умислом та з корисливим мотивом, керуючись метою таємного викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, дія якого продовжена на даний час, таємно, переконавшись, що його дії ніким не помічені, шляхом пошкодження вхідних дверей за допомогою металевого лому, проник до магазину «Ювелірочка» по вул. Центральна, 15, сел Ратне Ковельського району Волинської області, власником якого являється ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , де в подальшому, продовжуючи свій злочинний умисел спрямований на заволодіння чужим майном, здійснив віджим металевої решітки, завдяки чому потрапив до торгового залу, звідки зі стелажів, умисно, таємно викрав ювелірні вироби із золота, срібла та грошові кошти в сумі 20000 грн, чим завдав ОСОБА_7 майнову шкоду у вказаному розмірі.

Відомості про вчинення вказаного кримінального правопорушення, 17.03.2026 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000092 та розпочато досудове розслідування за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Прокурором Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону 20.03.2026 винесено постанову про об`єднання зазначених кримінальних проваджень.

Досудовим розслідуванням встановлено достатність доказів для підозри ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, поєднаній з проникненням у інше приміщення, вчиненій в умовах воєнного стану та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а саме у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем, вчиненому в умовах воєнного стану.

19.03.2026 об 11 год. 39 хв. в приміщенні ВП №2 (сел. Ратне) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області, що за адресою: с-ще Ратне, вул. Каштанова, 15, Ковельського району Волинської області ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

20 березня 2026 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 5 ст. 407 КК України.

На думку слідчого, існують ризики, що дають підстави вважати, що підозрюваний може вчинити передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України дії.

Такі доводи мотивує тим, що ОСОБА_5 , знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує, у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, не маючи міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи, відтак грошових коштів для проживання, з метою уникнення відповідальності за вчинений ним злочин може переховуватися від органу досудового розслідування та в подальшому від суду. Разом з тим, на момент вчинення кримінального правопорушення та до моменту затримання ОСОБА_5 перебував у СЗЧ, що свідчить про свідоме переховування останнього від правоохоронних органів, з метою уникнення відповідальності. На думку слідчого, ОСОБА_5 може впливати на потерпілого та свідка, шляхом умовляння схиляти їх до відмови від дачі показань чи зміни показань щодо нього. Уважає, що ОСОБА_5 , який раніше неодноразово вчиняв адміністративні та кримінальні правопорушення, перебуваючи і надалі на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Уважає, що запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів неможливо, оскільки вони не відповідають тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, тому не забезпечать виконання останнім процесуальних обов`язків.

Просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк досудового розслідування без визначення розміру застави.

Прокурор та слідчі клопотання підтримали із підстав, наведених у ньому, просили його задовольнити.

Підозрюваний, його захисник ОСОБА_6 проти задоволення клопотання в частині призначення запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не заперечили, проте просили визначити заставу.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали, якими обґрунтовано доводи клопотання, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Згідно із ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою застосування запобіжного заходу - наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

У силу ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, визначеним ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

ОСОБА_5 20 березня 2026 року повідомлений про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 5 ст. 407 КК України.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень підтверджується наданими слідчим документами, зокрема: рапортом старшого інспектора-чергового ВП №2 (сел. Ратне) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 від 18.03.2026; протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 17.03.2026; протоколом огляду місця події від 17.03.2026; протоколом допиту потерпілого від 17.03.2026; протоколом затримання ОСОБА_5 в порядку ст. 208 КПК України; протоколом допиту підозрюваного від 19.03.2026; протоколом обшуку від 19.03.2026; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 19.03.2026; наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) про результати службового розслідування; довідкою-доповіддю про самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 без поважних причин військовослужбовцем військової служби за контрактом ( АДРЕСА_4 ) солдатом ОСОБА_5 ; актом службового розслідування; витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 102/нст від 09.04.2025; витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 125/нст від 02.05.2025; повідомленням про підозру від 20.03.2026. Указаними документами доводиться причетність ОСОБА_5 до скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч. 5 ст. 407 КК України.

Зважаючи на дані про особу ОСОБА_5 , який не має міцних соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштований, раніше неодноразово притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, усвідомлює тяжкість покарання у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, та у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк 5 до 10 років, існує ризик переховування останнього від слідства і суду. Оскільки підозрюваний проживає разом із свідком ОСОБА_9 , відтак існує ризик незаконного впливу на неї. Крім того, підозрюваний ОСОБА_5 має незняту та непогашену судимість за вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 15 ч.2, 289 ч.2, 289 ч.2, 185 ч.3, 70 ч. 1 КК України, що може свідчити про наявність ризику вчинення інших кримінальних правопорушень.

Таким чином, слідчий суддя вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення факт існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, та обставин, визначених п.п. 1-3 ч.1 ст. 194 КПК України.

Враховуючи наведене, застосування запобіжного заходу до підозрюваного виключно у виді тримання під вартою зможе забезпечити його належну поведінку та виконання ним процесуальних обов`язків. Більш м`який запобіжний захід, на думку суду, не буде дієвим. Так, особисте зобов`язання не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється; заяв про взяття на поруки обвинуваченого до суду не надходило; умови домашнього арешту не запобігають можливості вільного спілкування з особами, стосовно яких може бути встановлено обов`язок утриматись від спілкування у зв`язку з необхідністю запобігти ризику впливу на них, а також ймовірності вчинення іншого кримінального правопорушення.

Беручи до уваги положення ч. 4 ст. 176, ч. 1 ст. 219 КПК України, з огляду на затримання ОСОБА_5 19 березня 2026 року, слідчий суддя визначає 60-денний строк тримання підозрюваного під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 17 травня 2026 року включно.

Відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто у вигляді тримання під вартою.

За правилами ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Однак, згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України, у справах про тяжкі злочини, вчинені в умовах воєнного стану (яким є ч. 5 ст. 407), суд має право не визначати заставу і застосувати тримання під вартою без такої можливості.

Суд з огляду на те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, дійшов висновку про застосування щодо останнього запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави.

Керуючись ст.ст. 182,184, 193, 194, 196 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Клопотання задовольнити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 17 травня 2026 року включно, без визначення застави.

Початок строку тримання під вартою ОСОБА_5 рахувати з 19 березня 2026 року, тобто з моменту затримання.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню в порядку, передбаченому для виконання судових рішень, на підставі ст.205 КПК України.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Дата оголошення повного тексту ухвали - 16:50 год 23 березня 2026 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1