Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/2205/26
У Х В А Л А

про призначення до судового розгляду

17 березня 2026 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

провівши підготовче судове засідання щодо обвинувального акту, складеного за результатами досудового розслідування кримінального провадження № 0001459 від 10.12.2025р., обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, з середньою - спеціальною освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 16.07.2024р. Заводським районним судом м. Миколаєва за ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України, до 3 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4

сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

13.03.2026р. до Центрального районного суду м. Миколаєва з Окружної прокуратури м. Миколаєва надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2026р. вказаний обвинувальний акт було розподілено, визначено склад суду та 16.03.2026р. передано для його розгляду.

В підготовчому судовому засіданні прокурор вважав можливим призначити дане кримінальне провадження до судового розгляду на підставі обвинувального акту у відкритому судовому засіданні.

Обвинувачений та його захисник проти призначення справи до судового розгляду у відкритому судовому засіданні не заперечували.

Вислухавши думку учасників процесу, суд приходить до такого.

Дане кримінальне провадження підсудне Центральному районному суду м. Миколаєва.

Підстав для прийняття рішень, передбачених п.п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, немає.

Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог кримінально - процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону.

За таких обставин, є достатні підстави для призначення даного кримінального провадження до судового розгляду.

Також, в підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 в обґрунтування якого зазначено, що ризики, які існували на момент обрання запобіжного заходу обвинуваченому, залишаються та можуть зашкодити виконанню процесуальних обов`язків. Зокрема, запобігання спробам з боку обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення. Застосування до обвинуваченого інших запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належне виконання ним процесуальних обов`язків обвинуваченого.

Прокурор в судовому засіданні подане клопотання підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Обвинувачений у судовому засіданні проти клопотання прокурора не заперечував.

Захисник в судовому засіданні підтримала позицію свого підзахисниго.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання прокурора, суд приходить до такого.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про продовження /зміну/ запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений ст. 177 КПК України, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначених прокурором.

Водночас, ст. 17 Закону України від 23.08.2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. П. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року у справі "Харченко проти України").

Так, під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з правом внесення застави у розмірі 90 840 грн.

ОСОБА_3 обвинувачується у тому, 08.12.2025р., діючи умисно, протиправно, не маючи спеціального дозволу, у порушення вимог Постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 року та Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998 року, придбав шляхом привласнення знайдених на території недобудови, що розташована розі вулиць 3 Слобідська та проспект Центральний, Центрального району м. Миколаєва два корпуси оборонних осколкових ручних гранат типу «Ф-1» та два засоби підриву, уніфікованих запалів дистанційної дії, типу УЗРГ та УЗРГМ при конструктивному поєднанні яких з вищезазначеними корпусами вони утворюють вибухові пристрої промислового виготовлення військового призначення дві оборонні осколкові ручні гранати типу Ф-1, які відносяться до бойових припасів основного призначення, переніс до місця свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де незаконного зберігав.

В подальшому, у ОСОБА_3 виник корисливий умисел на незаконний збут раніше привласнених двох корпусів оборонних осколкових ручних гранат типу «Ф-1» та двох засобів підриву, уніфікованих запалів дистанційної дії, типу УЗРГ та УЗРГМ при конструктивному поєднанні яких з вищезазначеними корпусами вони утворюють вибухові пристрої промислового виготовлення військового призначення дві оборонні осколкові ручні гранати типу Ф-1, які відносяться до бойових припасів основного призначення. Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на збут вищезазначених бойових припасів, останній, шляхом здійснення телефонного дзвінку громадянину ОСОБА_6 повідомив про свій намір збути 2 оборонних ручних осколкових гранат типу «Ф-1», та обсудивши умови щодо часу, місця, способу отримання бойових припасів, з корисливих мотивів надав пропозицію ОСОБА_6 на незаконний збут бойових припасів.

Надалі, 11.12.2025р. близько 15 год. 30 хв., ОСОБА_3 , маючи прямий умисел на незаконний збут бойових припасів та діючи з корисливих мотивів, прибув до заздалегідь обумовленого із ОСОБА_6 місця паркувального майданчика ТЦ «City Center», розташованого навпроти будинку № 114 по вул. Марка Кропивницького у Центральному районі м. Миколаєва. Знаходячись у вказаному місці, ОСОБА_3 незаконно збув (продав) ОСОБА_6 два корпуси осколкових ручних гранат Ф-1 та два засоби підриву промислового виготовлення уніфіковані запали дистанційної дії типів УЗРГ та УЗРГМ. При конструктивному поєднанні вказаних запалів із відповідними корпусами вони утворюють бойові припаси основного призначення дві ручні осколкові гранати Ф-1. За вказані бойові припаси ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 3000 грн.

Крім того, ОСОБА_3 16.12.2025р., діючи умисно, протиправно, не маючи спеціального дозволу, у порушення вимог Постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 року та Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998 року, придбав шляхом привласнення знайдених на території недобудови, що розташована розі вулиць 3 Слобідська та проспект Центральний, Центрального району міста 3 корпуси оборонних осколкових ручних гранат типу «Ф-1» та 1 засіб підриву, уніфікований запал дистанційної дії, типу УЗРГМ-2 при конструктивному поєднанні якого з вищезазначеними одним із корпусів гранат типу Ф-1, вони утворюють вибуховий пристрій промислового виготовлення військового призначення оборонну осколкову ручну гранату типу Ф-1, яка відносяться до бойових припасів основного призначення, які переніс до місця свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де незаконного зберігав.

Надалі у ОСОБА_3 виник корисливий умисел на незаконний збут раніше привласнених трьох корпусів осколкових ручних гранат Ф-1 та одного засобу підриву уніфікованого запалу дистанційної дії типу УЗРГМ-2. При конструктивному поєднанні зазначеного запалу з одним із корпусів утворюється бойовий припас основного призначення ручна осколкова гранада Ф-1 промислового виготовлення. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_3 зателефонував громадянину ОСОБА_6 та запропонував йому придбати вказані корпуси гранат і запал. У ході розмови сторони узгодили час, місце та спосіб передачі бойових припасів, а також ціну їх реалізації, чим ОСОБА_3 створив умови для вчинення незаконного збуту.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, 16.12.2025р. близько 16 год. 30 хв., ОСОБА_3 , діючи з корисливих мотивів, прибув до заздалегідь обумовленого із ОСОБА_6 місця паркувального майданчика ТЦ «City Center», що розташований навпроти будинку № 114 по вул. Марка Кропивницького у Центральному районі м. Миколаєва. Знаходячись у вказаному місці, ОСОБА_3 незаконно збув (продав) ОСОБА_6 три корпуси осколкових ручних гранат Ф-1 та один засіб підриву - уніфікований запал дистанційної дії типу УЗРГМ-2, за що отримав від останнього грошові кошти в сумі 3000 грн.

Безпосередньо після вчинення злочину та отримання грошових коштів, ОСОБА_3 був затриманий працівниками поліції в порядку ст. 208 КПК України. ОСОБА_6 добровільно видав працівникам поліції три корпуси осколкових ручних гранат Ф-1 та один запал типу УЗРГМ-2, які він придбав у ОСОБА_3 , а у останнього грошові кошти в сумі 3000 грн., отримані від незаконного збуту вказаних бойових припасів та їх комплектуючих частин, серії та номери яких збігаються з тими, що були заздалегідь підготовлені для проведення контролю за вчиненням злочину.

Обраний відносно ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості кримінального правопорушення, що йому інкримінується, та не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, ухиленню від суду, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім цього, суд враховує, що відповідно до правової позиції викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2011 року у справі "Харченко проти України", при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів та бере до уваги доводи захисника та обвинуваченого, однак не вважає їх беззаперечно достатніми для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

При цьому, достатні відомості про усунення та відсутність на теперішній час тих обставин, які раніше стали підставою для обрання у відношенні ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відсутні, а отже, підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого судом не встановлено.

Так, суд, що залишається достатньо підстав вважати, що ОСОБА_3 опинившись на волі, зможе переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення і на це вказують такі обставини: характер протиправних дій, в яких він обвинувачується і щодо яких йому органами досудового розслідування пред`явлене обвинувачення.

Є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_3 з огляду на тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватим у інкримінованому злочині, зможе ухилитися від суду та не виконувати його процесуальні рішення (ризик переховування).

На наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вказує те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, а тому, усвідомлюючи тяжкість інкримінованого йому злочину, будучи обізнаними про покарання, яке загрожує в разі визнання винним за вироком суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності може виїхати за межі України, в тому числі, на непідконтрольні на даний час Україні території.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи на свободі зможе вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки не має міцних соціальних зв`язків та незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні.

За такого клопотання прокурора підлягає задоволенню.

На підставі вище викладеного, керуючись положеннями ст.ст. 177, 178, 182, 183, 194, 197, 314, 315, 615 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в залі Центрального районного суду м. Миколаєва на 15 год. 10 хв. 30.03.2026р.

У судове засідання викликати учасників процесу.

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити застосований відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 14.05.2026р. включно та з можливістю звільнення під заставу на умовах, визначених ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 19.12.2025р.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Головуючий ОСОБА_1