ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9224/24 Номер провадження 11-кп/814/733/26Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретарем з участю прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0001249 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Полтави від 08 травня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Кошельово Хустського району Закарпатської області,мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, на підставі ст.89 КК України такий, що не має судимості,

визнаний винуватим та засуджений за ч.4 ст.185 КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст.76 цього Кодексу.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави витрати на проведення судової експертизи в сумі 1514, 56 грн.

Вирішене питання щодо речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що він 25 липня 2024 року близько 01 години, перебуваючи на відкритій території «Полтавського Національного педагогічного університету ім. В.Г. Короленка» по вул. Остроградського, буд.2, у м. Полтава, в умовах воєнного стану, таємно, з корисливих мотивів, шляхом зрізу велосипедного замка, викрав належний потерпілому ОСОБА_9 велосипед «Azimut Nevada» вартістю 4184, 60 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити.

Вважає, що в даному випадку мала місце знахідка велосипеда, який був у незадовільному стані, виглядав як металобрухт, мав ознаки покинутого та не був пристебнутий. Стверджує, що не мав при собі інструментів для зрізання замка.

Зазначає, що не вчиняв активних дій, спрямованих на вилучення чужого майна.

Наголошує, що не встановлене місце кримінального правопорушення та спосіб його вчинення.

Вказує, що сторона обвинувачення та суд не надали роз`яснення в чому саме він обвинувачується.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора про законність та обґрунтованість судового рішення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин підтверджується сукупністю достатніх, допустимих та належних доказів, зібраних у встановленому законом порядку і досліджених судом.

При цьому суд першої інстанції, виконуючи приписи ст.94 КПК України, ретельно перевірив зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку.

Суд навів переконливі аргументи на обґрунтування своїх висновків, тому колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про недоведеність винуватості ОСОБА_8 не ґрунтуються на матеріалах провадження і вимогах закону з огляду на таке.

Версія обвинуваченого про те, що він не викрадав велосипед, а знайшов його, вважаючи покинутим металобрухтом, була належним чином перевірена місцевим судом і не знайшла свого підтвердження.

За нормативним визначенням крадіжка - це таємне викрадення майна, яке завідомо є чужим для винного, тобто воно перебуває у власності іншої особи, і винний не має на це майно ні дійсного, ні гаданого права.

Заволодіння майном, яке фактично не вийшло з володіння власника, а опинилося з будь-яких причин у неналежному, але відомому йому місці (залишене чи забуте), особою, яка знала, кому належить це майно, мала підстави вважати, де знаходиться власник речі, і усвідомлювала, що він може за нею повернутися, або ж, у разі появи власника з метою поновлення свого права володіння майном, умисно перешкоджала йому в цьому, слід розцінювати не як привласнення знахідки, а як крадіжку чужого майна.

Якщо привласнення майна відбувається в адміністративних приміщеннях, пунктах здійснення розрахунково-касових операцій та інших громадських місцях з обмеженим простором, в таких випадках слід констатувати презумпцію «забутості» речі її власником: у подібних випадках особа, яка привласнює річ, має розуміти, що зовнішні умови, обстановка, розташування речі свідчать про те, що вона фактично не вийшла з володіння власника, а лише залишена чи забута ним.

На відміну від крадіжки, привласнене майно може вважатися знахідкою лише за умов, що: а) воно вибуло з володіння власника; б) місцезнаходження цього майна власнику не відомо; в) між втратою майна та його знахідкою пройшов тривалий час, який давав власнику підстави вважати майно остаточно втраченим; г) особа, яка знайшла майно, не була очевидцем події втрати і сама не чинила будь-яких активних дій, спрямованих на вилучення майна з володіння власника; д) відсутня можливість виявлення (ідентифікації) законного власника майна.

Як правильно встановив місцевий суд, потерпілий залишив велосипед Azimut Nevada на незначний час на території «Полтавського Національного педагогічного університету ім. В.Г. Короленка», вжив належних заходів для збереження майна, а саме пристебнув велосипед замком до решітки підвального приміщення та невдовзі повернувся за ним, проте майно вже було викрадене обвинуваченим.

Показання потерпілого є стабільними, логічними та послідовними, підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_10 , яка в той час перебувала разом з потерпілим, та узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами.

Також слідчим у присутності понятих був оглянутий ключ від замка, яким був пристебнутий велосипед перед викраденням та який надав потерпілий, про що складений відповідний протокол від 26 травня 2024 року.

Всупереч доводам апеляційної скарги, ОСОБА_8 виявивши велосипед на території університету усвідомлював, що він завідомо є чужим для нього, тобто перебуває у власності іншої особи, і обвинувачений не має на це майно ні дійсного, ні гаданого права.

При цьому ОСОБА_8 жодних активних дій, направлених на встановлення власника, не здійснив, із заявою до поліції чи органів місцевого самоврядування не звертався.

Більше того, поведінка обвинуваченого на місці події спростовує його доводи про знахідку, оскільки камери спостереження зафіксували, що проходячи по території університету, за відсутності осіб навколо, ОСОБА_8 озирався по сторонах, а потім сидячи на велосипеді, покинув територію двору навчального закладу.

Зміст висновку судової товарознавчої експертизи від 09 серпня 2024 року № СЕ-19/117-24/13713-ТВ з ілюстративною таблицею, під час проведення якої експерт досліджував та описав велосипед Azimut Nevada, встановивши його вартість, а також та обставина, що обвинувачений поїхав на викраденому велосипеді з місця злочину, спростовують твердження апеляційної скарги, що велосипед був у незадовільному стані та виглядав як металобрухт.

Обвинувальний акт містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України).

З технічного запису судового засідання видно, що місцевий суд у відповідності до приписів ч.1 ст.348 КПК України роз`яснив ОСОБА_8 суть обвинувачення, запитав чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і надав можливість давати показання, а тому і в цій частині доводи апеляційної скарги є неприйнятними.

Оцінивши докази в їх сукупності, місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчинені злочину за наведених у вироку обставин та правильно кваліфікував його дії за ч.4 ст.185 КК України.

Покарання обвинуваченому за цей злочини призначене у відповідності до вимог ч.2 ст.65, ст.50 та ст.75 КК України, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, даним про його особу, враховує обставину, що пом`якшує покарання - добровільне відшкодування завданого збитку та відсутність обставин, які його обтяжують, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів і є справедливим.

Отже, апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Шевченківського районного суду м. Полтави від 08 травня 2025 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції безпосередньо до суду касаційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4