Сарненський районний суд
_________________________________________________
Справа № 572/5918/25
Провадження № 1-кп/572/282/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2026 року м.Сарни

Сарненський районний суд Рівненської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , сторін провадження прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кп №0000615 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, з вищою медичною освітою, раніше не судимої, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 240-1 КК України,

УСТАНОВИВ:

Згідно обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що весною 2025 року (точного часу та місця органом досудового розслідування не встановлено) не являючись суб`єктом підприємницької діяльності, без отримання спеціального дозволу на користування надрами, без акту, що засвідчує гірничий відвід, у порушення вимог ст. ст. 14, 15 Кодексу України «Про надра», п. п. 2-5 «Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №615 від 30 гравия 2011 року, п. п. З, 4 «Положення про порядок надання гірничих відводів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №59 від 27 січня 1995 року, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, переслідуючи корисливий мотив, діючи у порушення Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» перебуваючи в одному із урочищ поблизу с. Обірки Сарненського району Рівненської області знайшла каміння органогенного утворення (придбання), яке відповідно до Закону України «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними» № 637/97ВР від 18.11.1997, Переліку корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №827 від 12.12.1994, відноситься до дорогоцінного каміння органогенного утворення, корисною копалиною загальнодержавного значення, а саме: камінням природного походження бурштину в сировині, загальною масою 1,22394 кг., ринковою вартістю 475,39 грн., не маючи при цьому відповідних документів, які б підтверджували законність походження даного каміння бурштину, перенесла та здійснила зберігання його у своєї знайомої до 17.10.2025. В подальшому ОСОБА_4 забрала вказаний бурштин та зберігала його при собі до моменту вилучення (зберігання). В подальшому того ж дня ОСОБА_4 приблизно о 16 год. 00 хв. зупинена в урочищі «Грибний канал», що поблизу с. Обірки Сарненського району Рівненської області працівниками поліції Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області для перевірки, та в ході поверхневого огляду, на підставі ст.34 ЗУ «Про національну поліцію України», в останньої було виявлено та вилучене вказане каміння бурштину - сирцю.

Дії ОСОБА_4 кваліфікуються як умисне протиправне придбання, зберігання бурштину, законність походження якого не підтверджується відповідними документами за ч. 1 ст. 240 1 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні вину визнала, щиро розкаялась, повідомила суд, що в жовтні 2025 р., вдень (точну дату та час не пам`ятає), поблизу с.Обірки, відшукала і зібрала з ділянки землі дрібне каміння бурштину-сирцю, після чого, рухаючись урочищем «Грибний канал» її зупинили працівники поліції, яким вона добровільно видала вказане каміння. Зазначила, що планувала продати дане каміння бурштину-сирцю знайомим для оздоблення картин розраховуючи отримати якісь кошти та нагодувати дітей.

Звернула увагу суду, що опинилась в скрутних матеріальних умовах, тимчасово і вимушено непрацевлаштована, зібраний бурштин видала добровільно, запевнила суд у дотриманні виключно правослухняної поведінки в майбутньому, а також на те, що щиро покаялась, активно сприяла розкриттю злочину, є раніше несудима та в судових дебатах просила звільнити її від кримінальної відповідальності.

Прокурор у судовому засіданні просив призначити обвинуваченій ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки із застосуванням ст. 75 КК України та покладенням відповідних обов`язків згідно ст. 76 КК України.

Суд заслухавши сторони провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження дійшов наступних висновків.

Згідно з ч.1 ст.285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. Звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом (ч.1 ст.286 КПК України).

Відповідно до ч.2 ст.44 КК України звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюється виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Згідно із ч. 2 ст. 11 КК України не є кримінальним правопорушенням дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого КК України, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.

Закріплене у ч. 2 ст. 11 КК України положення передбачає встановлення малозначності лише в тому разі, коли законодавець вирішення питання про межі заподіяної шкоди залишає на розсуд правозастосувача, в даному випадку суду, оскільки склад кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 240-1 КК України не передбачає конкретно визначений розмір спричиненої шкоди, тобто суспільно небезпечні наслідки як ознака цього складу кримінального правопорушення не мають чітко визначеної мінімальної межі шкоди.

Законодавець у ч. 2 ст 11 КК України встановлює умови визнання діяння малозначним:

1. Формальна наявність у вчиненому діянні ознак складу злочину, передбаченого КК, тобто всіх об`єктивних і суб`єктивних ознак, що у відповідній статті (частині статті) Особливої частини КК характеризують певний склад злочину;

2. Малозначне діяння не становить суспільної небезпеки, яка є типовою для певного злочину. Тобто воно не заподіює шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству чи державі, або заподіює їм явно незначну (мізерну) шкоду;

3. Малозначне діяння не повинно бути суб`єктивно спрямоване на заподіяння істотної шкоди.

Поняття істотної шкоди у контексті частини другої статті 11 КК носить оціночний характер, його зміст визначається оцінкою правозастосовними органами всіх конкретних обставин справи. Про оціночний характер шкоди можна говорити лише в тому випадку, коли законодавець у відповідних статтях (частинах статей) Особливої частини КК використовує загальні оціночні поняття: тяжкі наслідки, інші тяжкі наслідки (відносно визначені правові норми).

На встановлення малозначності діяння жодні інші фактори, крім вказаних вище обов`язкових умов, не впливають. Відповідно, посткримінальна поведінка порушника кримінально-правової заборони, ступінь реалізації злочинного умислу, інші обставини, що відповідно до закону є правовими підставами для пом`якшення покарання або звільнення від кримінальної відповідальності, значення в контексті встановлення наявності чи відсутності малозначності діяння за частиною другою статті 11 КК не мають. Так, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин, добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, примирення винного з потерпілим, втрата особою суспільної небезпечності на час розслідування злочину не перетворюють злочин у малозначне діяння.

Крім того, значення частини 2 статті 11 КК полягає в тому, що вона, підкреслюючи важливість такої матеріальної ознаки злочину, як його суттєва суспільна небезпечність, виключає злочин у випадках, коли вчинене діяння лише формально містить ознаки, передбачені в певній статті Особливої частини КК. Положення про малозначність діяння може розцінюватись як законодавчо закріплений засіб подолання колізії між формальною (кримінальна протиправність) і матеріальною (суспільна небезпека) ознаками злочину.

Така позиція суду щодо малозначності діяння повністю узгоджується з висновками постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24 грудня 2015 р. у справі № 5-221кс15 щодо особи, засудженої за вчинення замаху на крадіжку (ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України). Крім того, така позиція використовувалась в подальшому - постанова колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 15 травня 2018 р. у справі № 692/225/16-к; постанова колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 4 квітня 2019 р. у справі №310/4064/17; постанова об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 2 грудня 2019 р. у справі №612/712/16-к; постанова колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 21 березня 2024 р. у справі №127/9259/21.

Водночас, суд зауважує, що законодавець в ч 2 ст. 11 КК України підкреслює та акцентує, що правосуддя в Україні має здійснюватися на засадах принципів справедливості та індивідуалізації кримінальної відповідальності, за яких формальний момент кримінальна протиправність типового діяння не може превалювати над фактичним відсутністю суспільної небезпеки конкретного діяння.

Законодавець у ч. 2 ст. 11 передбачив серед складових ознак малозначності загрозу у вигляді шкоди, а точніше її відсутність. Злочини, що підпадають під ознаки так званих формальних складів, презюмуються у всіх випадках такими, що заподіюють шкоду суспільним відносинам, які охороняються кримінальним законом. Проте, у злочинах з формальним складом сам факт вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого КК, утворює закінчений злочин. Але, як чітко вказано законодавцем, малозначними визнаються і ті діяння, які не заподіяли і не могли заподіяти істотної шкоди інтересам, що охороняються. Іншими словами, діяння, склад якого сформульовано за типом формального складу злочину визнається малозначним, саме за ознакою ступеня суспільної небезпечності - з урахуванням його виду (характеру), способу, інтенсивності та спрямованістю намірів.

Дії обвинуваченої кваліфіковані за ч. 1 ст. 240-1 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, дії обвинуваченої ОСОБА_4 містять всі ознаки даного злочину, вартість каміння бурштину масою 1, 11349 кг. згідно дослідженого в судовому засіданні висновку експерта Житомирського НДЕКЦ від. 22.10.25р. №СУ-19/106-25/1952б-ФХГД становить 475 грн. 39 коп., (згідно обвинувального акту розмір шкоди відсутній). Збирання обвинуваченою ОСОБА_4 дрібного каміння бурштину-сирцю з поверхні ділянки землі у лісі, ня якій, вочевидь, раніше проводився незаконний видобуток, а зібране нею каміння залишилось на поверхні, оскільки не являло жодного інтересу для видобувачів в розумінні відсутності вартості і цінності такого каміння (так звані «крихта» чи «відсів»), а також наміри обвинуваченої ОСОБА_4 щодо продажу каміння для придбання продуктів харчування дітям в своїй сукупності безсумнівно свідчить про наявність всіх необхідних ознак малозначності діяння.

Таким чином, суд констатує чітко наявну відповідність між фактично вчиненим малозначним діянням і спрямованістю умислу, який не був спрямований на заподіяння істотної шкоди та заподіяв явно мізерну шкоду інтересам, що охороняються державою.

Водночас, суд враховує і те, що основною та визначальною ознакою, за якою здійснюється встановлення малозначного діяння, є відсутність суспільної небезпеки злочину, а саме її якісний показник - характер, а також кількісний показник - інший ступінь суспільної небезпеки, а поняття «суспільна небезпека злочину» як оціночне поняття, що завжди формується об`єктивними та суб`єктивними ознаками діяння, відрізняється від суспільної небезпеки саме малозначного діяння.

У КК України поняття «істотна шкода» використовується у розумінні: 1) негативні соціальні зміни у немайнових суспільних відносинах (які існують щодо охорони здоров`я, психічного та фізичного розвитку людини, прав і свобод громадян, державних чи громадських інтересів або інтересів юридичних осіб), які передбачені КК України у вигляді злочинних наслідків; 2) негативні соціальні зміни у суспільних відносинах, які заподіюються при вчиненні діянь, передбачених КК України, і не мають вираження у злочинних наслідках; 3) негативні соціальні зміни у суспільних відносинах, які передбачені КК України у вигляді матеріальної шкоди із кількісним вираженням у неоподатковуваних мінімумах доходів громадян; 4) негативні соціальні зміни у суспільних відносинах, які передбачені КК України у вигляді матеріальної шкоди без кількісного вираження. Інкриміноване

У законодавчому визначенні малозначності діяння ознака «...не заподіяла істотної шкоди…і» характеризує відсутність суспільно небезпечного наслідку, а ознака «... не могла заподіяти…і» характеризує відсутність суспільної небезпеки.

При малозначному діянні зміст ознак вини особи (інтелектуальна та вольова), яка його вчинила, спрямовано на: усвідомленість, передбачення заподіяння або створення загрози заподіяння неістотної шкоди; бажання особи вчинити діяння, яке заподіює неістотну' шкоду або створює загрозу її заподіяння. Малозначне діяння може бути вчинено лише із визначеним умислом, спрямованим на заподіяння неістотної шкоди.

Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи конкретні обставини справи, суд приходить до переконання, що дії ОСОБА_4 не є злочинними, оскільки в своїй сукупності - за фактично заподіяною шкодою, за змістом вини (мізерність шкоди) та ступенем небезпечності самого діяння її дії не несуть жодної загрози об`єкту даного злочину - суспільним відносинам у сфері охорони навколишнього природного середовища, порядку користування надрами чи екологічній безпеці, внаслідок незаконного видобутку та обігу бурштину.

Керуючись принципом та критерієм справедливості, принципом верховенства права, з метою доцільності економії заходів кримінально-правового реагування, встановивши всі ознаки малозначності та застосовуючи принцип оцінки суспільної небезпеки цього діяння, який визначається за правилом, закріпленим у частині 2 статті 11 КК, оскільки законодавець вирішення питання про межі заподіяної шкоди залишає на розсуд правозастосувача, суд приходить до висновку про те, що інкриміноване ОСОБА_4 діяння не є кримінальним правопорушенням через малозначність та про можливість звільнення обвинуваченої ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 2 ст. 11 КК України за малозначністю вчиненого та закриття кримінального провадження № 0000616.

Заходи забезпечення кримінального провадження до ОСОБА_4 не обирались.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Документально підтверджені витрати на залучення експерта підлягають стягненню з обвинуваченої в дохід держави.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.284-286,314 КПК України,ст.11, 12,44,КК України , суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та мешканку АДРЕСА_1 обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 240-1 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі ч. 2 ст. 11 КК України, у зв`язку з малозначністю та закрити кримінальне провадження.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави процесуальні витрати за проведення експертизи у розмірі 3565 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп.

Речовий доказ: каміння бурштину-сирцю, упаковане до спецпакету НПУ PSP3194217 масою 1, 11349 кг. конфіскувати на користь держави.

Копію ухвали після її оголошення вручити сторонам кримінального провадження.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя