ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/425/26 Справа № 212/9292/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2026 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в режимі відеоконференції апеляційні скарги прокурора Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_12 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , на вирок Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 05 червня 2025 року у кримінальному провадженні №0001380 від 06.10.2023 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину сина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимий, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, який на утриманні малолітніх або неповнолітніх дітей не має, раніше не судимий, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

засуджено за ч. 4 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Вироком Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 05 червня 2025 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк дев?ять років із конфіскацією майна.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу; початку строку відбування покарання; стягнення витрат за проведення судових експертиз; скасування арешту майна; долі речових доказів.

Судом 1-ї інстанції встановлено, що під час дії воєнного стану, у ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , у невстановлений в ході судового розгляду час, однак не пізніше 18:30 години 05.10.2023 року, у невстановленому місці, виник злочинний умисел, направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, а саме майном ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, та вони вступили у попередню змову між собою.

З метою реалізації раніше виниклого спільного злочинного умислу, ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_10 у невстановлений в ході судового розгляду час, однак не пізніше 18:30 години 05.10.2023 року, у невстановленому в ході судового розгляду місці, завчасно підшукали невстановлений судом предмет, що візуально має характеристики кухонного молотка для м`яса (далі молоток), для нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, 05.10.2023 року приблизно о 16:20 годині, попередньо домовившись про зустріч з потерпілим ОСОБА_14 , прибули на ділянку місцевості в лісосмузі неподалік ГБК «Зоряний» по вулиці Електрозаводській в Покровському районі міста Кривого Рогу.

Надалі, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , перебуваючи на вищевказаній ділянці місцевості, зустрілися з потерпілим ОСОБА_14 , який не підозрюючи про злочинні наміри групи, добровільно прийшов на раніше обумовлену зустріч.

Далі, 05.10.2023 року приблизно о 18:20 годині, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , який в той час перебував у стані сп`яніння, що підтверджується висновком медичного огляду КП «КБЛНПД» ДОР», керуючись єдиним спільним злочинним умислом, направленим на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, почали вимагати від потерпілого, під надуманим приводом, повернути неіснуючий борг, проте отримали відмову.

Діючи далі на досягнення спільного злочинного умислу, з перелічених вище мотивів, розуміючи, що заволодіти майном потерпілого безперешкодно не вдасться, ОСОБА_9 дістав з чоловічої сумки, що була при ньому, молоток та повторно оголосив вимогу щодо повернення грошового боргу, погрожуючи, у випадку непокори, спричинити тілесні ушкодження небезпечні для життя та здоров`я.

Після того, як потерпілий ОСОБА_14 не виконав злочинні вимоги, ОСОБА_9 молотком, який приніс з собою, хаотично, наніс не менше 20 (двадцяти) ударів в різні частини тіла потерпілого, а саме: голови, обличчя, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок. Після того, як молоток від активних дій ОСОБА_9 зламався, далі з метою продовження своїх злочинних дій, спрямованих на нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_14 , підшукав собі знаряддя вчинення злочину на вищевказаній ділянці місцевості, а саме дерев`яну палицю приблизною довжиною 1,5 метри, якою наніс йому не менше 3 (трьох) ударів в область лівої верхньої кінцівки.

В цей час ОСОБА_10 , керуючись єдиним спільним злочинним умислом, почав також наносити не менше 10 (десяти) ударів руками та ногами в область ребер, рук, тулубу та поясниці потерпілого.

В результаті спільних злочинних дій останніх, потерпілому ОСОБА_14 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: множинні садни голови (окремо кожне), синець, крововилив, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів; забійні рани (окремо кожна), перелом дуги виличної кістки ліворуч відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад шести діб, але не більше як три тижні (21 день); ушкодження закритої травми груді (перелом, розрив легені, гемо та пневмоторакс) за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, що підтверджуються висновком судово-медичної експертизи.

Потерпілий ОСОБА_14 , отримавши тілесні ушкодження, що дало йому реальні підстави вважати, що, у разі невиконання злочинних вимог ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , останні можуть позбавити його життя чи завдати ще більшу шкоду його здоров`ю, віддав ОСОБА_9 належний йому мобільний телефон марки «Redmi 9A» 2 GB ОЗУ, 32 GB ПЗУ, іmei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , серійний номер НОМЕР_3 , модель: M2006C3LG, вартість якого, згідно судово-товарознавчої експертизи, складає 1443,33 гривень.

Після чого, ОСОБА_9 передав вищевказаний мобільний телефон ОСОБА_10 та вони разом з викраденим майном з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись ним на свій розсуд. В результаті злочинних дій ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було завдано шкоду здоров`ю потерпілого ОСОБА_14 та матеріальний збиток на загальну суму 1443,33 гривень.

Дії ОСОБА_9 та ОСОБА_10 суд кваліфікував за ч.4 ст. 187 КК України, за ознаками як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, вчинений в умовах воєнного стану.

Доводи апеляційних скарг:

Прокурор, не погодившись з вироком суду 1-ї інстанції подав апеляційну скаргу, в якій не оскаржуючи фактичних обставин кримінального провадження, та інших обставин, які встановлені судом в ході судового розгляду, просить скасувати вирок Покровського районного суду м. Кривого Рогу від 05 червня 2025 року, яким ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнано винними та засуджено за ч. 4 ст. 187 КК України до 9 років позбавлення волі із конфіскацією майна, в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким

ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні інкримінованого йому злочину та призначити покарання в межах санкції ч. 4 ст. 187 КК України у виді 12 років позбавлення волі із конфіскацією майна;

визнати винним ОСОБА_10 винним у вчиненні інкримінованого йому злочину та призначити покарання в межах санкції ч. 4 ст. 187 КК України у виді 12 років позбавлення волі із конфіскацією майна.

В іншій частині вирок залишити без змін.

В обгрунтування апеляційних вимог зазначив, що оскаржене рішення суду 1-ї інстанції щодо ОСОБА_15 та ОСОБА_9 про застосування покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років з конфіскацією майна є необгрунтованим та невмотивованим, у зв?язку з його м?якістю.

Зазначає, що при призначенні покарання суд не врахував низку обставин, а саме: ОСОБА_10 та ОСОБА_9 вину в інкримінованому їм злочині не визнали, характеризуються негативно. Крім того, обвинувачений ОСОБА_10 вчинив правопорушення у стані алкогольного сп?яніння та у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, вчинення злочину було цинічним та з корисливих мотивів.

Вважає, що суд недостатньо врахував ступінь суспільної небезпеки, обставини вчинення кримінального правопорушення обвинуваченими, належним чином не вмотивував, які саме обставини справи та дані про особу винних дають підстави для висновку про можливість призначення саме такого покарання задля виправлення та перевиховання.

Окремо звертає увагу, що призначаючи покарання суд 1-ї інстанції порушив принцип «індивідуалізації покарання», оскільки в резолютивній частині зазначив покарання не кожному обвинуваченому окремо, а покарання обвинуваченим разом.

Захисник ОСОБА_12 подала апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та просить скасувати вирок Покровського районного суду м. Кривого Рогу від 05 червня 2025 року відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , яким їх визнано винними та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, і ухвалити виправдувальний вирок.

В обгрунтування апеляційних вимог зазначила, що суд взагалі не взяв до уваги істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені під час досудового розслідування, а також під час розгляду провадження у суді.

Вважає, що досудовим слідством не зібрано та не наведено достатніх, належних доказів вини ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в інкримінованому їм діянні, і під час судового розгляду такі докази не виявлені.

Звертає увагу, що у судові засіданні потерпілий у справі ОСОБА_14 жодного разу не з?явився. Його покази безпосередньо в судовому засіданні мають суттєве значення та надають можливість обвинуваченим поставити йому питання. Хоча судом і вживались заходи щодо виклику потерпілого у судове засідання, однак на сьогодні не було встановлено його місце перебування. Покази потерпілого судом були досліджені відеозапис допиту потерпілого ОСОБА_14 від 06.10.2023 року та додаткового допиту від 16.10.2023 року. Зауважує, що його покази мають суттєві розбіжності, як і суттєві розбіжності з показами допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_16 та допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_17 .

Зазначає, що для встановлення фактичних обставин події, які мають суттєве значення для встановлення істини у справі, а звідти і вини обвинувачених в інкримінованому їм діянні, неодноразово подавались клопотання щодо виклику для додаткового допиту у судовому засіданні свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_16 . Однак судом ці клопотання не було задоволено, що призвело до неповноти судового розгляду.

Вважає, що суд не дав належну оцінку показанням вказаних свідків, а інші докази у справі факт нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, не доведено, ані показами свідків, ані речовими доказами тощо. Судом не доведено навіть ту обставину, чи був у потерпілого мобільний телефон, а якщо був, то який саме і коли він його придбав та за яку вартість.

Наголошує, що для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту.

Звертає увагу, що призначене судом покарання відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 занадто суворе і не відповідатиме тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених, які мають міцні соціальні зв?язки, позитивні характеристики, наявність постійного місця проживання, стабільного матеріального забезпечення.

Позиції сторін в суді :

Прокурор в судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора в кримінальному провадженні підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити з підстав, наведених в ній. Заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_12 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , просив залишити її без задоволення як необгрунтовану.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник ОСОБА_8 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_12 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , підтримали частково, кожен окремо просили її задовольнити та направити матеріали кримінального провадження до суду 1-ї інстанції на новий судовий розгляд. Кожен окремо заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили залишити її без задоволення як необгрунтовану.

Висновки суду:

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає наступне:

Відповідно до вимог ч. 1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Приписами ст. 370 КПК України визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначаються: формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Згідно зі ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Аналіз зазначених норм процесуального закону вказує на те, що висновок про доведеність пред`явленого обвинувачення суд може зробити на підставі дослідження та оцінки всіх доказів, наданих стороною обвинувачення, як окремо, так і їх сукупності, з належним мотивуванням того, чому суд бере за основу одні докази та / або відкидає інші докази.

Проте, як вбачається з матеріалів провадження і про це слушно зазначив в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого, в оскарженому вироку не наведено обґрунтованих мотивів та аналізу досліджених під час судового розгляду всіх зібраних у провадженні доказів у їх сукупності, зокрема, потерпілого ОСОБА_14 не допитано безпосередньо в залі судового замідання.

Так, матеріали цього кримінального провадження містять лише посилання на те, що ОСОБА_14 на військовій службі за мобілізацією не призивався, в розшуку не перебувавє (а.с. 48, 54, 73 т. 2). За місцем проживання за адресою: АДРЕСА_3 не мешкає, місце знаходження та актуальних засобів зв?язку із останнім не встановлено (а.с.190-193, 211, 212 т.1).

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу, що в матеріалах цього кримінального провадження відсутня заява потерпілого ОСОБА_14 про можливість її розгляду за його відсутності.

Як вбачається з оскарженого вироку суду 1-ї інстанції, допит потерпілого у судовому засіданні не відбувся, оскільки, відповідно до ухвали суду від 03 липня 2024 року, у встановлений законом спосіб, визначений КПК України, встановити місцезнаходження потерпілого ОСОБА_14 не надалося можливим.

Проте, твердження сторони обвинувачення під час апеляційного розгляду, як і висновки суду, що судом 1-ї інстанції були здійснено всі необхідні заходи для встановлення місця знаходження потерпілого та вичерпано всі можливості для цього, колегія суддів апеляційної інстанції вважає необгрунтованими.

Перевіряючи доводи сторони захисту щодо наявності кримінального провадження стосовно потерпілого ОСОБА_14 , судом апеляційної встановлено наступне.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, що є загальнодоступним, до якого має доступ судді загальної юрисдикції, стосовно ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у провадженні Нововоронцовського районного суду Херсонської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001279, внеений до ЄРДР 27.06.2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України (ЄУН 954/439/23).

Крім того, з ухвали Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 29.12.2025 року (ЄУН 193/1343/25) вбачається, що ОСОБА_14 20 років постійно проживає у межах фермерського господарства у с. Петропавлівка Криворізького району Дніпропетровської області, іншого житла не має, за місцем реєстрації у Херсонській області не проживає, сім?я відсутня, родичів у Дніпропетровській області не має. Судом було призначено його допит як свідка через приміщення Софіївського районного суду Дніпропетровської області.

Хоча суд 1-ї інстанції і не взяв як доказ письмові показання потерпілого ОСОБА_14 , проте в основу обвинувального вироку стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 поклав покази свідка ОСОБА_16 , яка пояснила, що з телефонної розмови з невідомими особа їй стало відомо, що ОСОБА_14 викрав мобільний телефон та здав його до ломбарду. При безпосередньому спілкуванні з ОСОБА_14 , він їй пояснив, що його мобільний телефон забрали ті люди, що його били.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що для усунення всіх розбіжностей у показах обвинувачених, свідка, існує необхідність допиту потерпілого ОСОБА_14 в судовому засіданні.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Нормами ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в матеріалах цього кримінального провадження відсутні дані про належне повідомлення потерпілого ОСОБА_14 про розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , як і відсутні дані про вичерпання судом 1-ї інстанції всіх можливостей для встановлення місця проживання та перебування потерпілого.

Зважаючи на те, що вказаний недолік неможливо усунути під час апеляційного розгляду, колегія суддів вважає за необхідне скасувати цей вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції відповідно до положень ст.ст. 412, 415 КПК України.

При цьому, у зв`язку із скасуванням вироку суду 1-ї інстанції і призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів, не вирішує наперед питання, про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірності або недостовірності доказів, переваги одних доказів над іншими, застосуванням судом 1-ї інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність.

Під час нового розгляду, суду 1-ї інстанції, неухильно дотримуючись вимог КПК України, необхідно звернути увагу на встановлені під час апеляційного розгляду та зазначені в ухвалі суду факти порушення вимог кримінального процесуального закону, надати оцінку іншим доводам апеляційної скарги захисника обвинуваченого, провести судове провадження у відповідності до вимог КПК та прийняти за його результатами законне і обґрунтоване рішення, яке буде відповідати вимогам закону, та забезпечить неухильне виконання положень ст. ст. 2, 7 КПК України, а в разі доведеності вини кожного з обвинуваченого, при визначені міри покарання кожному з обвинувачених окремо, в повній мірі врахувати положення ст.ст. 50, 65 КК України, вважаючи також, що вид та розмір покарання, визначений судом в оскарженому вироку вважати достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 376, 404-419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_12 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , задовольнити частково.

Вирок Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 05 червня 2025 року, яким ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнано винними та засуджено у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.187 КК України, скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Продовжити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 19 липня 2026 року включно.

Продовжити ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 19 липня 2026 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4