№ 143/206/26
ВИРОК

Іменем України

03.03.2026р. м. Погребище

Погребищенський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження кримінальне провадження №0000009, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.02.2026, про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Погребище Перше Погребищенського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, військовослужбовця, раніше судимого за вироком Вінницького апеляційного суду від 04.09.2023 за ч.1 ст. 382 КК України до штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 8 500 грн, у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, -

встановив:

судом встановлено,що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.06.2024 №186 солдат ОСОБА_3 призначений на посаду стрільця-помічника гранатометника 1 механізованого взводу 8 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, окрім іншого, зобов`язаний свято та непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно та чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, удосконалювати свою виучку та майстерність, знати та виконувати свої обов`язки до додержуватись вимог Статутів Збройних Сил України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності та витримки, берегти військову честь, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України в цілому, точно та вчасно виконувати покладені на нього обов`язки та поставлені йому завдання, додержуватись військової дисципліни, не допускати негідних учинків, виконувати розпорядок дня військової частини, точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників), у разі потреби відлучитись питати дозволу у командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Відповідно до ст. ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту збройних Сил України, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця бездоганно та неухильно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, поводитися з гідністю та честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно з вимогами ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Однак солдат ОСОБА_3 , в порушення вищевказаних нормативно-правових актів вирішив вчинити умисне кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 04.11.2020 у справі №143/1059/20, яке набрало законної сили 10.12.2020, ОСОБА_3 зобов`язано сплачувати аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання малолітніх дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 11.09.2020 до досягнення повноліття сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

05.08.2024 до ВДВС у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повторно подано виконавчий лист у справі №143/1059/20, виданий 21.09.2021 та на його підставі 06.08.2024 відкрито виконавче провадження №75705850.

Однак, починаючи з серпня 2024 року ОСОБА_3 , достовірно знаючи про наявність вказаного рішення суду, будучи ознайомленим із його змістом, розуміючи про необхідність сплати аліментів на утримання дітей, всупереч вимогам ст. ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України та ст. ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», маючи умисел на злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання неповнолітніх дітей, будучи фізично здоровою та працездатною особою, незважаючи на відповідні попередження державного виконавця, належних та необхідних дій спрямованих на виконання рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 04.11.2020 не вжив.

Маючи доходи від тимчасових заробітків їх не декларував та не декларує, про суми заробітку та джерела доходів державного виконавця не повідомляв, аліменти на утримання дітей не сплачував, тобто добровільно рішення суду не виконує, що в свою чергу, поряд з іншими обставинами, встановленими в ході досудового розслідування,свідчить про злісність його дій, спрямованих на ухилення від сплати аліментів.

Таким чином, ОСОБА_3 умисно, злісно ухилився від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання його дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3

в сумі 55 410 грн 97 к та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в сумі 55 410 грн 97 к, що призвело до виникнення заборгованості в загальній сумі 110 821 грн 94 к, що сукупно складає суму виплат більше ніж за три місяці відповідних платежів.

Прокурор звернулася до суду з клопотанням про розгляд кримінального проступку у порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні, що викладено в обвинувальному акті.

В заяві від 26.02.2026 щодо визнання винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, складеній в присутності захисника адвоката ОСОБА_7 , ОСОБА_3 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, та погодився із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, викладеними в обвинувальному акті. Згідно з даною заявою ОСОБА_3 ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження вироку, а також погодився на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Законний представник потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_5 ОСОБА_8 також подала заяву, в якій зазначила, що не заперечує проти розгляду обвинувального акту відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 164 КК України, у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 381 КПК України, суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

Згідно з ч. 3 ст. 302 КПК України до обвинувального акта з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні повинні бути додані: 1) письмова заява підозрюваного, складена в присутності захисника, щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні; 2) письмова заява потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні; 3) матеріали досудового розслідування, у тому числі документи, які засвідчують беззаперечне визнання підозрюваним своєї винуватості.

На підставі ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Під час досудового розслідування ОСОБА_3 беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорював встановлені досудовим розслідуванням обставини і погоджується з розглядом обвинувального акта за його відсутності, на підставі чого прокурор звернулася до суду з обвинувальним актом, в якому зазначила клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт слід розглянути в порядку, визначеному ч. 2 ст. 381 КПК України.

При цьому, у відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Судом встановлено, що на досудовому слідстві дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 164 КК України злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що він за місцем проживання характеризується посередньо (а. с. 109), на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває (а. с. 111), раніше судимий (а.с.57-60), у військовій частині обліковується як такий, що самовільно залишив місце несення служби (а.с. 100-101), за час проходження військової служби зарекомендував себе негативно (а.с. 106).

Обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшували б покарання обвинуваченому немає.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжували б покарання обвинуваченому немає.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на відомості, що характеризують особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків, суд вважає достатнім для виправлення та перевиховання ОСОБА_3 обрати йому міру покарання в межах санкції ч.1 ст. 164 КК України у виді пробаційного нагляду.

Суд вважає, що саме таке покарання обвинуваченому ОСОБА_3 буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Також судом встановлено, що ОСОБА_3 раніше судимий 04.09.2023 вироком Вінницького апеляційного суду за ч. 1 ст. 382 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 8 500 (вісім тисяч пятсот) грн,- штраф не сплатив.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно з ч. 3 ст. 72 КК України основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю кримінальних правопорушень і сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.

Верховний Суд неодноразово наголошував у своїх постановах про те, що положення ч. 3 ст. 72 КК прямо вказують на необхідність застосування вимог статей 70, 71 КК щодо призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень та за сукупністю вироків, оскільки передбачають не самостійне виконання вироків, якщо одним чи кількома з них призначено покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, а лише неможливість складення цих покарань з іншими видами покарань під час призначення їх за сукупністю кримінальних правопорушень або за сукупністю вироків і необхідність самостійного (окремого) виконання цих покарань.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення покарання, яке згідно з ч. 3 ст. 72 КК за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд, незважаючи на це, має застосувати вимоги ст. 71 КК і визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. У такому випадку суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком і покарання за новим вироком та ухвалює рішення про їх самостійне виконання.

Судові витрати відсутні.

Речових доказів немає.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався.

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ч.1 ст.164 КК України, ст. ст. 368-371, 373-374, 376, 381, 382, 394, 395 КПК України, суд, -

ухвалив:

визнати винуватим ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1-3 ч. 2 ст. 59-1 КК України, а саме:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, повністю приєднати покарання за вироком Вінницького апеляційного суду від 04.09.2023 та призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1-3 ч. 2 ст. 59-1 КК України, а саме:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

та штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 8 500 (вісім тисяч пятсот) грн, який відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.

Початок строку покарання у виді пробаційного нагляду рахувати з дня постановлення ОСОБА_3 на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок суду може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду через Погребищенський районний суд Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 394 КПК України, вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку надіслати учасникам судового провадження.

Суддя