Справа № 752/9871/25
Провадження № 1-кс/752/1966/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_5 про накладення арешту на майно у кримінальному проваджені № 0000285, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 11.03.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва надійшло зазначене клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000285 від 11.03.2025, у якому прокурор просить: накласти арешт на тимчасово вилучене майно - речові докази, що виявлені та вилучені в ході проведення обшуку 04.03.2026 за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_4 , а саме: мобільний телефон «XIAOMI 15T Pro», S/N НОМЕР_1 , IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 ; ноутбук HP 250 G10 із зарядним пристроєм, які знаходяться в сумці чорного кольору.

Клопотання обґрунтоване тим, що слідчими відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000285 від 11.03.2025, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Прокурор зазначає, що протягом 2024 року та по теперішній час посадові особи Деснянського управління освіти районної в місті Києві Державної адміністрації шляхом зловживання службовим становищем, діючи за попередньою змовою з посадовими особами суб`єктів господарювання, в тому числі із посадовими особами ТОВ «ГРАНАТ» (), створили корупційну схему, яка полягає у привласнені бюджетних коштів за рахунок забезпечення підпорядкованим та наближеним підприємствам перемоги під час проведення державних закупівель продуктів харчування та надання послуг з організації харчування.

За результатом проведених слідчих (розшукових) дій слідством встановлено, що до обставин даного кримінального провадження може бути причетною ОСОБА_4

04.03.2026, на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва, проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_4 , в ході якого було виявлено та вилучено наступне майно: мобільний телефон «XIAOMI 15T Pro», S/N НОМЕР_1 , IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 ; ноутбук HP 250 G10 із зарядним пристроєм, які знаходяться в сумці чорного кольору.

Постановою слідчого від 04.03.2026 вищезазначене вилучене під час обшуку майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Прокурор зазначає, що вилучені під час обшуку речі необхідні для з`ясування об`єктивної істини по справі, будуть використані під час проведення експертиз допитів свідків та інших слідчих та процесуальних діях, з метою отримання і підтвердження відомостей, які свідчать про обставини вчинення кримінальних правопорушень.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, передачі, відчуження.

Метою арешту майна є збереження речових доказів.

На підставі зазначеного прокурор просить про задоволення клопотання.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити. Зазначив, що на даний час огляд вилучених під час обшуку речей проведено не було.

Власник майна ОСОБА_4 заперечила проти клопотання, просила відмовити у його задоволенні. Зазначила, що під час обшуку надала пароль доступу до вилученої техніки. Вилучене майно не має доказового значення у кримінальному провадженні.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку про його задоволення з таких підстав.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Правовою підставою арешту майна є положення ст. 170 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, що передбачено п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України. У цьому випадку за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У статті 98 КПК України визначені такі критерії щодо речових доказів: матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею встановлено, що слідчими відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000285 від 11.03.2025, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

04.03.2026, на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 13.02.2026 у справі №752/9871/25, проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_4 , в ході якого було виявлено та вилучено мобільний телефон «XIAOMI 15T Pro», S/N НОМЕР_1 , IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , а також ноутбук HP 250 G10 із зарядним пристроєм, які знаходяться в сумці чорного кольору.

Постановою слідчого від 04.03.2026 вищезазначене вилучене під час обшуку майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, що підтверджується матеріалами справи.

Як пояснив в судовому засіданні прокурор, вилучені під час обшуку речі підлягають огляду, який на даний час проведено не було.

Матеріалами клопотання обґрунтовано, щовилучені під час обшуку речі містять чи можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, яке розслідується у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, зазначене майно відповідає ознакам, зазначеним в ч.1 ст. 98 КПК України, і має значення речових доказів.

Слідчим суддею встановлено, що заявлена прокурором мета щодо збереження речових доказів, може бути досягнута шляхом застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Щодо розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя враховує, що вказані критерії є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. Водночас, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Прокурором доведено, що вилучені 04.03.2026 під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , речі можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а застосування такого заходу забезпечення, як арешт майна, сприятиме досягненню мети щодо всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування та забезпечення збереження речових доказів.

Накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Слідчий суддя дійшов висновку про достатність підстав вважати, що в разі не застосування запобіжного заходу у виді арешту майна, існують ризики приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, яке має значення для досудового розслідування.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна слідчий суддя не встановив.

Отже, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки, завдяки цьому заходу забезпечення кримінального провадження може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звернувся із клопотанням.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 132, 170-173, 175, 309, 395, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно вилучене під час проведення 04.03.2026 обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- мобільний телефон «XIAOMI 15T Pro», S/N НОМЕР_1 , IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 ;

- ноутбук HP 250 G10 із зарядним пристроєм, які знаходяться в сумці чорного кольору.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1