Справа № 461/1279/26
Провадження № 1-кп/461/369/26
УХВАЛА

підготовчого судового засідання

25.02.2026 року м. Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні у залі суду у м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000159 від 13.01.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.190, ч. 1 ст.209, ч. 3, 4 ст.358 КК України,

встановив:

13 лютого 2026 року до Галицького районного суду м. Львова надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000159 від 13.01.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.190, ч. 1 ст.209, ч. 3, 4 ст.358 КК України.

Ухвалою суду від 16 лютого 2026 року призначено підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні в процесі обговорення питання підсудності даного обвинувального акту встановлено наступне.

ОСОБА_4 інкриміновано вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.190, ч. 1 ст.209, ч. 3, 4 ст.358 КК України.

Згідно ч. 7 ст.12 КК України, ступінь тяжкості злочину, за вчинення якого передбачене одночасно основне покарання у виді штрафу та позбавлення волі, визначається виходячи зі строку покарання у виді позбавлення волі, передбаченого за відповідний злочин.

Отже, виходячи з положень ст. 12 КК України та санкцій визначених ч. 4 ст.190, ч. 1 ст.209, ч. 3, 4 ст.358 КК України, найбільш тяжким у даному випадку є злочин передбачений ч. 4 ст. 190 КК України.

Згідно обвинувального акту, формулювання обвинувачення щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, наведено наступним чином.

ОСОБА_4 у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 10 лютого 2022, дізнавшись, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , при цьому піклування за нею здійснював соціальний працівник, а будь-яких родичів чи спадкоємців померла немала, а тому вказаний об`єкт нерухомості мав перейти до власності органу місцевого самоврядування Львівської міської ради, та усвідомлюючи відсутність у нього законних підстав на набуття, володіння чи розпорядження таким об`єктом виник спільний, з невстановленими досудовим розслідуванням особами, злочинний умисел, направлений на заволодіння шахрайським шляхом в великих розмірах в умовах воєнного стану із використанням підроблених документів об`єктом нерухомості у виді квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_7 .

Так, 04.07.2022 ОСОБА_4 реалізуючи свій спільний, з невстановленими досудовим розслідуванням особами, злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення шляхом незаконного заволодіння чужим майном та його подальшого відчуження, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання залучив до своєї злочинної діяльності ОСОБА_8 , який не будучи обізнаний із його протиправними намірами, за вказівкою ОСОБА_4 , перебуваючи в Управлінні державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, що за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 299, подав державному реєстратору ОСОБА_9 заяву про державну реєстрацію та підроблений ОСОБА_4 договір дарування № 2488 від 13.07.2007, чим ввів в оману особу, уповноважену на вчинення юридично значущих, дій про наявність підстав на внесення змін у відповідні реєстри речових прав, після чого реєстратор внесла відомості у відповідний державний реєстр речових прав на нерухоме майно, та здійснила державну реєстрацію права власності приватної квартири АДРЕСА_1 , за суб`єктом ОСОБА_8 (рішення про державну реєстрацію №64073070 від 05.07.2022).

Своїми протиправними діями, ОСОБА_4 спільно із невстановленими на даний час досудовим розслідуванням особами, незаконно відчужив квартиру АДРЕСА_1 чим спричинив матеріальних збитків у великому розмірі органу місцевого самоврядування Львівській міській раді на суму 923 100 грн.

Отже, з обвинувального акту вбачається, що кримінальне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 190 КК України скоєне ОСОБА_4 за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 299.

З цього приводу прокурор пояснив, що при скеруванні обвинувального акту до суду він виходив з сукупності усіх злочинних дій обвинуваченого, тобто саме за цими критеріями визначав належний для розгляду обвинувального акту суд.

Учасники процесу, кожен окремо, зазначили, що не заперечують проти призначення обвинувального акту до розгляду та його скерування до апеляційного суду для вирішення питання направлення обвинувального акту до належного суду. Водночас, обвинувачений вказав, що, на його думку, обвинувальний акт може бути розглянутий і Галицьким районним судом міста Львова.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши обвинувальний акт з додатками, суд приходить до наступного висновку.

В процесі дослідження та розгляду питання підсудності обвинувального акту встановлено, що відповідно до загальних правил підсудності, з врахуванням обставин, які враховуються при вирішенні цього питання, зокрема місця вчинення злочину, мають місце обґрунтовані підстави вважати, що даний обвинувальний акт підсудний Залізничному районному суду міста Львова.

З обвинувального акту встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст.190, ч. 1 ст.209, ч. 3, 4 ст.358 КК України. Виходячи з положень ст. 12 КК України та санкцій визначених зазначеними вище статтями цього ж Кодексу, найбільш тяжким у даному випадку є злочин передбачений ч. 4 ст. 190 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 КПК України, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення.

У свою чергу, з обвинувального акту встановлено, що кримінальне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 190 КК України скоєне ОСОБА_4 за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 299, що відноситься до територіальної підсудності Залізничного районному суду міста Львова.

Таким чином, наведене вказує на те, що відповідно до формулювання обвинувачення наведеного у обвинувальному акті, більш тяжке правопорушення інкриміноване ОСОБА_4 скоєно на території Залізничного району міста Львова, тобто на території яка належить до відповідної юрисдикції Залізничного районного суду міста Львова.

Згідно п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України, кримінальне провадження - це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі.

Саме в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, має здійснюватися судовий розгляд, як це передбачено вимогами ст. 337 КПК України.

Значення меж судового розгляду кримінального судочинства допомагають провести гласний, відкритий змагального характеру судовий розгляд стосовно обвинуваченого, який має право на захист.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Згідно обвинувального акту, інкриміноване ОСОБА_4 більш тяжке кримінальне правопорушення скоєно на території Залізничного району міста Львова, тобто на території, яка належить до відповідної юрисдикції Залізничного районного суду міста Львова.

Як зазначено вище, відповідно до ч. 1 ст. 32 КПК України, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення.

Отже, під час підготовчого судового засідання встановлено, що обвинувальний акт не належить до підсудності Галицького районного суду міста Львова.

Відповідно до п.4 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Положенням ч. 1 ст. 34 КПК визначено, що кримінальне провадження може бути передано на розгляд до іншого суду, якщо до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил територіальної підсудності.

У свою чергу, згідно положень ч.ч.1,2 ст. 347 КПК України, після закінчення підготовчих дій головуючий оголошує про початок судового розгляду. Судовий розгляд починається з оголошення прокурором короткого викладу обвинувального акта.

Отже, судовий розгляд даного обвинувального акту ще не розпочався, що зокрема відповідає наведеним вище критеріям ст. 34 КПК України щодо застосування порядку передачі кримінального провадження до іншого суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 КПК України, питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції за поданням місцевого суду або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За допомогою правил про підсудність забезпечується також рівність всіх громадян перед законом і судом (ст. 24 Конституції України та ст. 10 КПК України). Будучи одним з проявів цієї конституційної засади, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на «законного суддю», тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати стосовно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.

Водночас, згідно положень ст. 409, 412 КПК України, порушення правила підсудності є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, що є підставою для скасування вироку.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях вказує, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Враховуючи наведені положення кримінального процесуального законодавства, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, а також наведені вище встановлені обставини, суд виходить з того, що суд буде вважатися встановленим законом лише за умови, що він утворений безпосередньо на підставі закону, діє в межах своєї предметної, функціональної та територіальної юрисдикції, у законному складі суду станом на момент вчинення певних процесуальних дій (процедур).

Приймаючи до уваги наведене, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для скерування обвинувального акту до Львівського апеляційного суду для вирішення питання про його передачу на розгляд іншого належного суду з дотриманням правил підсудності, в порядку встановленому ч. 2 ст. 34 КПК України.

Керуючись ст. 32, 34 КПК України,

постановив:

обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000159 від 13.01.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.190, ч. 1 ст.209, ч. 3, 4 ст.358 КК України - направити до Львівського апеляційного суду для вирішення питання про передачу обвинувального акту на розгляд іншого належного суду з дотриманням правил підсудності.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1