Дата документу 02.02.2026 Справа № 331/975/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №331/975/25 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/321/26 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 02 лютого 2026 року в м.Запоріжжя в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Олександрівського районного суду м.Запоріжжя від 04 листопада 2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,3 ст.307, ч.1 ст.382 КК України,

за участю обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Дніпровська УВП (№4)»,

захисника-адвоката ОСОБА_7 в режимі відеоконференції.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Олександрівського районного суду м.Запоріжжя від 04 листопада 2025 року, якою клопотання прокурора про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та звернення застави в дохід держави задоволено.

Змінено застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2024 року у справі №331/7512/24 (провадження №1-кс/331/2552/2024) запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн. 00 коп., на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів, тобто до 02 січня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Строк тримання під вартою постановлено рахувати з моменту затримання.

Звернуто в дохід держави заставу, внесену 24 грудня 2024 року за ОСОБА_6 ОСОБА_8 , в розмірі 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн 00 коп. відповідно до ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2024 року у справі №331/7512/24 (провадження №1-кс/331/2552/2024).

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та тим, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченої.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_9 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора відмовити або визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або визначити розмір застави.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що судом першої інстанції безпідставно зазначено про наявність ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 після застосування до нього запобіжного заходу у вигляді застави до цього часу, протягом майже 11 місяців, враховуючи наведене судом обґрунтування ризику, не вчиняв нових кримінальних правопорушень, не продовжував їх вчиняти.

Прокурор в клопотанні посилався на неявку ОСОБА_6 без поважних причин у судові засідання 26 травня 2025 року, 01 липня 2025 року, 14 липня 2025 року, 05 серпня 2025 року, 20 серпня 2025 року.

В свою чергу суд вважав доведеними лише 2 факти неявки обвинуваченого у судові засідання без поважних причин 26 травня 2025 року та 05 серпня 2025 року.

Згідно з ухвалою суду, у провадженні Олександрівського районного суду міста Запоріжжя перебуває об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених, ч.1, ч.3 ст.307, ч.1 ст.382 КК України.

Стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001212 від 17 грудня 2024 року за ч.1, ч.3 ст.307 КК України, ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2025 року у справі №331/7512/24, провадження №1-кс/331/2552/2024, було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 242240 грн та з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

На виконання вказаної ухвали слідчого судді 24 грудня 2024 року ОСОБА_8 вніс за підозрюваного ОСОБА_6 заставу в розмірі 242240 грн., у зв`язку з чим останнього було звільнено з-під варти та він став вважатися таким, до якого обрано запобіжний захід у вигляді застави.

Під час судового розгляду об`єднаного кримінального провадження прокурор звернулася до суду з клопотанням про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді застави та застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави, а сплачену раніше заставу вона просила звернути в дохід держави. Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, при цьому, він неодноразово порушував обраний щодо нього запобіжний захід у вигляді застави. Зокрема, ОСОБА_6 не з`являвся у судові засідання, призначені на 26 травня 2025 року, 01 липня 2025 року, 14 липня 2025 року, 05 серпня 2025 року, 20 серпня 2025 року. У той же час, захисником до суду було надано копії довідок щодо перебування обвинуваченого на лікуванні. Так, відповідно до копії довідки КП «Токмацька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Токмацької міської ради №04/319-25 від 23 травня 2025 року ОСОБА_6 перебував на цілодобовому стаціонарному лікуванні з 19 травня 2025 року по теперішній час. Згідно з копією довідки №02.17/356 від 01 липня 2025 року ОСОБА_6 перебував на цілодобовому лікуванні у ТОВ «МК «ЦЕНТР ДОБРОБУТУ» з 16 червня 2025 року по теперішній час, тобто на час видачі довідки. Копією довідки-підтвердження з КНП «Міська клінічна лікарня №7» ЗМР підтверджено поважність причини неприбуття у судове засідання 05 серпня 2025 року ОСОБА_6 перебував на лікуванні в умовах цілодобового стаціонару у хірургічному відділенні вказаного закладу з 31 липня 2025 року по час видання довідки. Також, захисником було надано копію обстеження від 09 липня 2025 року ОСОБА_6 та два медичні висновки від 08 серпня 2025 року та від 18 серпня 2025 року від ТОВ «БВ.МЕД-ГРУП», підписані лікарем-терапевтом ОСОБА_10 .

З метою перевірки поважності причин неприбуття обвинуваченого у судові засідання стороною обвинувачення було направлено до вищевказаних медичних закладів запити щодо підтвердження фактів перебування ОСОБА_6 на лікуванні.

Відповідно до довідки №4203/01-20 від 22 серпня 2025 року після перевірки всіх наявних документів медичного закладу, а також зі слів в.о. завідувача хірургічного відділення ОСОБА_11 убачається, що ОСОБА_6 упродовж 2025 року на лікуванні в КНП «Міська лікарня №7» ЗМР не перебував та станом на дату надання відповіді не перебуває.

Згідно з довідкою №01/203 від 19 серпня 2025 року КП «Токмацька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Токмацької міської ради повідомила, що у травні-червні 2025 року ОСОБА_6 не перебував на лікуванні у їхньому закладі.

Інформація від медичних закладів ТОВ «БВ.МЕД-ГРУП» та ТОВ «МК «ЦЕНТР ДОБРОБОТУ» не надійшла, а поштові відправлення повернулися без вручення. При цьому, запити прокурором було скеровано за адресами, зазначеними у копіях довідок, що булі надані захисником до суду.

Тобто, за твердженням прокурора, ОСОБА_6 порушив процесуальний обов`язок, передбачений ч.7 ст.42 КПК України, оскільки не прибував за викликом до суду, а повідомлення про причини неявки до суду шляхом надання довідок щодо перебування на лікуванні не відповідає дійсності. Таким чином, обвинувачений грубо ухиляється він виконання обов`язків, передбачених законодавством України. Викладене в сукупності, на переконання прокурора, свідчить про те, що застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді застави не забезпечує виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не сприяє його належній процесуальній поведінці. При цьому, обставини, що виникли після прийняття попереднього рішення про застосовування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу, підтверджують наявність ризиків, які не враховувались під час застосування запобіжного заходу, що відповідно до положень ст.200 КПК України є підставою для зміни запобіжного заходу. З урахуванням обставин справи, порушення обвинуваченим ОСОБА_6 обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді застави та фактичної процесуальної поведінки обвинуваченого, єдиним запобіжним заходом, який здатний нівелювати ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, за твердженням прокурора, є тримання під вартою без визначення розміру застави.

Прокурор дане клопотання підтримала у повному обсязі і просила його задовольнити у повному обсязі. Прокурор також повідомила, що під час спілкування з директором КП «Токмацька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Токмацької міської ради ОСОБА_12 , остання їй повідомила про те, що з грудня 2024 року ТОВ «МК «ЦЕНТР ДОБРОБОТУ» фактично не здійснює діяльність. Крім того, вона звернула увагу, що всі документи, які надходять до прокуратури, спочатку реєструються секретарем, а потім із резолюцією керівника передаються відповідному прокурору. У зв`язку з цим їй невідоме походження відповіді з КП «Токмацька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Токмацької міської ради на її запит, оригінал якої надано захисником у судовому засіданні. Крім того, прокурор надала до суду відповіді з КНП «Міська лікарня №7» ЗМР щодо неперебування ОСОБА_6 на лікуванні у цій лікарні протягом 2025 року.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 проти задоволення клопотання заперечував у повному обсязі і просив відмовити у його задоволенні. На обґрунтування своєї позиції він посилався на те, що події, які інкримінуються його підзахисному за ч.1 ст.382 КК України, мали місце до того, як ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 і ч.3 ст.307 КК України. Тому він вважав недоречним посилання прокурора на те, що після направлення до суду обвинувального акта за ч.1 і ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_6 вчинив інше кримінальне правопорушення. Також, він звернув увагу на те, що у відповідь на запит прокурора КНП «Міська лікарня №7» ЗМР надала інформацію про те, що ОСОБА_6 не перебував там на лікуванні, зі слів завідувача хірургічного відділення ОСОБА_13 , у той час як станом на день надання відповідної довідки його підзахисному завідувачем хірургічного відділення та лікуючим лікарем ОСОБА_6 був ОСОБА_14 . Тому він вважав безпідставним посилання прокурора на відповідь іншого лікаря КНП «Міська лікарня №7» ЗМР. Щодо відповіді на запит прокурора до КП «Токмацька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Токмацької міської ради захисник повідомив, що у нього є інша відповідь на запит прокурора з цієї лікарні з печаткою, яка йому була надана на його запит ТОВ «МК «ЦЕНТР ДОБРОБОТУ», де вказано, що ОСОБА_6 перебував там на лікуванні. Тому, він висловив сумнів у достовірності наданої прокурором інформації з цієї лікарні, бо на відповіді, долученій до клопотання прокурора, не було відтиску печатки лікарні. Також, захисник надав копії та оригінали документів на підтвердження того, що на всі запити прокурора були надані відповіді про те, що ОСОБА_6 проходив лікування у ті дні, коли він не з`являвся у судові засідання, а також медичні документи на підтвердження проходження ним відповідного лікування. Тому захисник наполягав, що його підзахисний не ухилявся від явки до суду, а надані прокурором документи викликають сумніви у їх достовірності, оскільки всі факти неявки ОСОБА_6 у судові засідання підтверджені відповідними медичними документами.

Обвинувачений проти задоволення клопотання прокурора заперечував і повідомив, що він дійсно перебував на лікуванні у ті дні, коли він не з`являвся у судові засідання.

Заставодавець ОСОБА_8 у судовому засіданні 22 жовтня 2025 року також заперечував проти клопотання прокурора щодо звернення застави в дохід держави. У подальші судові засідання, на яких продовжувався розгляд цього клопотання, заставодавець не з`являвся, про дату, час і місце їх проведення повідомлявся належним чином. При цьому, його неявка відповідно до ч.9 ст.182 КПК України не перешкоджає продовженню розгляду клопотання прокурора.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , яка є лікуючим лікарем ОСОБА_6 у ТОВ «БВ.МЕД-ГРУП», повідомила, що ОСОБА_6 є її пацієнтом приблизно з 2015 року, коли вона працювала алергологом у поліклініці обласної лікарні. Протягом останнього півроку ОСОБА_6 до неї дійсно звертався за медичною допомогою і він перебував на лікуванні у денному стаціонарі у ті дні, які вказані у виданих нею медичних документах. Точний час, протягом якого він перебував на території їхнього медичного закладу кожного дня, вона сказати не може, бо щоразу все залежало від тих процедур, які йому треба було робити. Також, вона повідомила, що, зважаючи на характер захворювання дихальних шляхів ОСОБА_6 , йому важко було б відвідувати судові засідання у період загострення хвороби. Крім того, оглянувши долучені до матеріалів справи довідки та інші медичні документи щодо лікування ОСОБА_6 у ТОВ «БВ.МЕД-ГРУП», вона підтвердила, що дійсно на цих документах її підписи та відтиски її печатки і печатки їхнього лікувального закладу.

Допитана судом свідок ОСОБА_15 , яка є представником КНП «Міська лікарня №7» ЗМР, повідомила, що на адресу КНП «Міська лікарня №7» ЗМР надходили запити від прокуратури щодо надання інформації про те, чи перебував на лікуванні у їхній лікарні обвинувачений. При підготовці відповідей на ці запити ними було перевірено всі документи по всій лікарні з 01 січня 2025 року про перебування на лікуванні, про надходження і звернення пацієнтів до лікарні, у тому числі й журнали надходження пацієнтів на стаціонарне та амбулаторне лікування. У всіх відповідях було зазначено про те, що обвинувачений на лікуванні у їхній лікарні не перебував. Також, вони перевіряли долучену до запиту прокурора копію виписного епікризу №1537 щодо обвинуваченого і з`ясували, що у структурі їхньої лікарні відділення саме з такою назвою, як зазначено у цьому виписному епікризі, немає, а картка стаціонарного хворого з таким номером заведена зовсім на іншого пацієнта і в іншому відділенні. Вона також зазначила, що виписки при амбулаторному лікуванні не оформлюються, а заводиться поліклінічна картка амбулаторного прийому пацієнта. Виписки оформлюються при стаціонарному лікуванні щодо пацієнтів, які надходять до лікарні через приймальне відділення. Крім того, вона звернула увагу, що діагноз ОСОБА_6 було встановлено терапевтичний, а перебував він на лікуванні начебто у хірургічному відділенні, чого бути не може. Також, вони, перевіривши всі кадрові документи, встановили, що лікар ОСОБА_16 у КНП «Міська лікарня №7» ЗМР ніколи не працював. ОСОБА_15 також повідомила, що вони перевіряли електронну медичну систему, де фіксуються всі лікарняні листи, які видаються державними та приватними лікувальними закладами, і з`ясували, що обвинувачений жодного лікарняного листа не отримував, а також у цій системі не відображено жодного факту звернення ОСОБА_6 за медичною допомогою до лікарів.

Допитаний судом свідок ОСОБА_17 повідомив, що особисто ОСОБА_6 він не знає, але бачив його у клініці ТОВ «БВ.МЕД-ГРУП». Він не є лікуючим лікарем обвинуваченого, але в силу своїх посадових обов`язків готував відповіді на запити прокурора щодо проходження ОСОБА_6 лікування у їх медичному закладі. Всю інформацію, яку він надавав у відповідях на запити, йому надавала лікуючий лікар-терапевт ОСОБА_18 із електронної бази даних «Хелсі». У відповідях на запити він підтверджував, що ОСОБА_6 дійсно перебував на лікуванні у їхній лікарні. Також, він підтвердив, що надавав документи щодо ОСОБА_6 його захиснику ОСОБА_7 . Крім того, він повідомив, що всі запити і відповіді на них реєструються і зберігаються в установленому нормативними та локальними актами порядку та що у їхній лікарні організовано електронний документообіг.

Прокурор у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про день, час та місце розгляду провадження повідомлявся належним чином, клопотань про розгляд провадження за апеляційною скаргою за його участю не заявляв.

Оскільки, виходячи з положень кримінального процесуального законодавства, участь прокурора при розгляді апеляційної скарги на ухвалу про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого не є обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути вищевказану апеляційну скаргу без участі прокурора, проти чого обвинувачений та його захисник-адвокат не заперечують.

Заслухавши доповідь судді; аргументи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Згідно з вимогами ст.ст.177, 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримався цих вимог закону при розгляді клопотання.

Наведені прокурором підстави для зміни запобіжного заходу у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів, тобто до 02 січня 2026 року включно, без визначення розміру застави щодо обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції. При цьому, у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , доводи його захисника, думка прокурора, показання свідків, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

Так, із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,3 ст.307, ч.1 ст.382 КК України, які є тяжким, особливо тяжким та нетяжким злочинами.

Докази сторін будуть перевірятися та оцінюватися судом першої інстанції у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального законодавства.

Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором, не зменшились та існують на цей час.

Такими ризиками є: ризик переховування від суду; ризик вчинення іншого кримінального правопорушення з огляду на те, що як було встановлено у ході розгляду клопотання, ОСОБА_6 без поважних причин неодноразово не з`являвся у судові засідання, хоча достовірно знав, що стосовно нього застосовано запобіжний захід у вигляді застави, який було встановлено ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м Запоріжжя як альтернативний запобіжний захід до тримання під вартою. Крім того, інкриміновані йому кримінальні правопорушення, передбачені ч.1, ч.3 ст. 307 КК України, задокументовані під час іспитового строку, встановленого вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 липня 2024 року. Тому ОСОБА_6 з метою затягування судового розгляду даного об`єднаного кримінального провадження та уникнення кримінальної відповідальності може переховуватися від суду. Крім того, наразі судом розглядаються вже два обвинувальних акти щодо ОСОБА_19 у об`єднаному кримінальному провадженні. Крім того, судом враховано, що ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований і не має офіційних джерел доходу, інкриміновані йому кримінальні правопорушення, передбачені ч.1, ч.3 ст. 307 КК України, мали мету збуту, тобто отримання матеріальної вигоди, а також, як вбачається з обвинувального акту за ч.1 ст. 382 КК України, строк, на який його було позбавлено права керування транспортними засобами, наразі не закінчився, у зв`язку з чим він може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, у вчиненні яких він обвинувачується.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не з`явився у судові засідання, призначені на 26 травня 2025 року, 01 липня 2025 року, 14 липня 2025 року, 05 серпня 2025 року, 20 серпня 2025 року.

Однак, судом встановлено, що стороною обвинувачення підтверджено лише два факти неявки обвинуваченого без поважних причин у судові засідання 26 травня 2025 року та 05 серпня 2025 року.

При цьому, факт неявки без поважних причин у судове засідання 26 травня 2025 підтверджується наданою прокурором довідкою КП «Токмацька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Токмацької міської ради №01/203 від 19 серпня 2025 року, відповідно до якої у травні-червні 2025 року ОСОБА_6 не перебував на лікуванні у їхньому закладі.

При цьому, судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги надану захисником в оригіналі довідку з КП «Токмацька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Токмацької міської ради від 18 серпня 2025 №01/192, яка адресована прокурору Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_20 , і в якій зазначено про перебування ОСОБА_19 на лікуванні у вказаній лікарні з 19 травня 2025 по 26 травня 2025 та з 02 червня 2025 по 09 червня 2025, оскільки достовірно її походження встановити не вдалося, а пояснення захисника щодо отримання цієї довідки від ТОВ «МК «ЦЕНТР ДОБРОБОТУ» виглядають непереконливо.

Також, суд не взяв до уваги надані раніше захисником довідки КП «Токмацька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Токмацької міської ради від 23 травня 2025 №04/319-25 та від 10 червня 2025 №04/345-25, а також копію медичного висновку №1111-Н8С9-НРН7-4Р5Т від 19 травня 2025, оскільки достовірність відображених у них даних спростовано зазначеною вище довідкою КП «Токмацька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Токмацької міської ради №01/203 від 19 серпня 2025, щодо джерел отримання якої у суду не виникло жодних сумнівів.

У той же час, факт неявки без поважних причин у судове засідання 05 серпня 2025, на переконання суду, повністю підтверджується наданими прокурором довідками КНП «Міська лікарня №7» ЗМР № 4009/01-20 від 13 серпня 2025 та № 4203/01-20 від 22 серпня 2025, а також поясненнями свідка ОСОБА_15 , які надані нею під присягою і у достовірності яких у суду немає підстав сумніватися.

При цьому, зазначені довідки та пояснення свідка ОСОБА_15 , на переконання суду, повністю спростовують факти, викладені у наданих захисником документах, а саме: копії довідки-підтвердження з КНП «Міська клінічна лікарня №7» ЗМР №09/496-25 від 04 серпня 2025 та копії Виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого хірургічного відділення з ліжками загальної хірургії, травматології, гінекології та ліжками для лікування ЛОР-органів №1537.

Такий висновок узгоджується і з наданою навіть на запит адвоката ОСОБА_7 інформацією директора КНП «Міська клінічна лікарня №7» ЗМР ОСОБА_21 №5992/01-20 від 01 грудня 2025 року, де ідеться про те, що вищевказана довідка не відповідає затвердженому бланку лікарні. Підпис не є дійсним і навіть не схожий на особистий підпис лікаря, печатки даного зразка відсутні в лікарні.

У той же час, під час судового розгляду клопотання прокурора досліджені судом докази не дали можливості повністю спростувати поважність причин неявки ОСОБА_19 у судове засідання 01 липня 2025, оскільки жодними дослідженими судом доказами не було спростовано факт його перебування на лікуванні у ТОВ «Медична Клініка «ЦЕНТР ДОБРОБОТУ» у період з 16 червня 2025 по 08 липня 2025, що підтверджується копіями довідок від 19 червня 2025 №02.17/305 та від 01 липня 2025 №02.17/356, а також Виписним епікризом №118, які видані цим медичним закладом.

Крім того, поважність причин неявки ОСОБА_19 у судові засідання 14 липня 2025 та 20 серпня 2025, коли він проходив лікування у ТОВ «БВ.МЕД-ГРУП», було належним чином підтверджено наданими захисником копіями довідки від 09 липня 2025 №38/03 та інформації про огляд ОСОБА_19 терапевтом 09 липня 2025, копією Медичного висновку №1111-ТТАМ-АВНМ-ТНЕР від 09 липня 2025, Медичним висновком ЛКК №19, Медичним висновком №1111-7ХХ5-Т4НХ-32ТЕ від 08 серпня 2025, Медичним висновком №1111-ЕВ4Е-7ХКК-НР9М від 18 серпня 2025, довідками від 18 серпня 2025 №б/н, від 18 серпня 2025 №70/01, від 15 вересня 2025 №84/01, а також поясненнями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_17 .

При цьому, як зазначено судом першої інстанції, прокурором вказані відомості належними та допустимими доказами спростовані не були.

Тому, зважаючи на викладене, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що під час розгляду клопотання прокурора було беззаперечно підтверджено два факти неявки обвинуваченого без поважних причин у судові засідання 26 травня 2025 року та 05 серпня 2025 року, тобто було підтверджено порушення ним обов`язку, передбаченого п. 1 ч. 7 ст. 42 КПК України прибути за викликом до суду.

При цьому, про судове засідання 26 травня 2025 року ОСОБА_6 повідомлявся у судовому засіданні 19 травня 2025 року, про що свідчить відповідний журнал судового засідання та розписка про повідомлення судом про дату і час наступного судового засідання. Про судове засідання 05 серпня 2025 року ОСОБА_6 повідомлявся шляхом направлення судової повістки в електронному вигляді на його номер телефону, який вказаний у власноручно підписаній ним заявці на отримання судових повісток, повідомлень в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлення, про зміну свого номера телефону станом на дату направлення йому відповідної судової повістки він суд не повідомляв, хоча був повідомлений про відповідний обов`язок. Крім того, про обидва вказані судові засідання належним чином повідомлявся його захисник - адвокат ОСОБА_7 , який і направляв до суду клопотання про відкладення судових засідань.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і вважає, що викладене в сукупності свідчить про наявність ризиків, на які посилається прокурор, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов правильного висновку про те, що задля забезпечення цього провадження необхідно застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З урахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, тяжкості інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, суворості можливого покарання та відомостей про особу обвинуваченого у сукупності, зокрема і його процесуальну поведінку, колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції про необхідність застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останнього та запобігти встановленим ризикам.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, та ті, що заявлені при апеляційному розгляді стороною захисту, а також надані захисником документи, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Зокрема, доводи сторони захисту про те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, не підтверджуються жодними доказами, перевірялися судом та спростовані в оскаржуваній ухвалі, яка є належним чином вмотивованою.

За змістом ухвали, суд дійшов висновку про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.

З такими висновками погоджується і колегія суддів та вважає, що ризики, які встановлені судом першої інстанції, є обґрунтованими та підтвердженими наявними матеріалами. В свою чергу, фактичні обставини провадження та відомості про особу обвинуваченого у сукупності з особливою тяжкістю інкримінованих останньому кримінальних правопорушень та суворістю можливого покарання за ці правопорушення, з урахуванням його процесуальної поведінки, свідчать про те, що інші запобіжні заходи ніж тримання під вартою будуть недостатніми для запобігання цих ризиків.

Отже, колегія суддів вважає, що наявними матеріалами провадження доведено обставини, які є підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а також те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання встановлених ризиків.

Свої висновки суд належним чином вмотивував і з цими висновками повністю погоджується колегія суддів.

Доводи сторони захисту про те, що прокурор в клопотанні посилався на неявку ОСОБА_6 без поважних причин у судові засідання 26 травня 2025 року, 01 липня 2025 року, 14 липня 2025 року, 05 серпня 2025 року, 20 серпня 2025 року, а в свою чергу суд вважав доведеними лише 2 факти неявки обвинуваченого у судові засідання без поважних причин 26 травня 2025 року та 05 серпня 2025 року, були перевірені судом першої інстанції та цим доводам надана відповідна правова оцінка.

Зокрема, як убачається з оскаржуваної ухвали, під час розгляду клопотання прокурора було беззаперечно підтверджено два факти неявки обвинуваченого без поважних причин у судові засідання 26 травня 2025 та 05 серпня 2025 року, тобто було підтверджено порушення ним обов`язку, передбаченого п.1 ч.7 ст.42 КПК України, прибути за викликом до суду.

Те, що на час постановлення оскаржуваної ухвали було підтверджено два факти неявки обвинуваченого у судові засідання без поважної причини, правильності висновків суду в цілому не спростовує, водночас підтверджує недостатність застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 інших окрім тримання під вартою запобіжних заходів задля запобігання ризиків, на які посилається прокурор в клопотанні.

Колегія суддів вважає, що застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються.

Дані про те, що обвинувачений ОСОБА_6 за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні, та при апеляційному розгляді суду апеляційної інстанції таких відомостей не надано.

Крім того, оскільки у цьому кримінальному провадженні до ОСОБА_6 вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте умови цього заходу були порушені обвинуваченим, суму застави звернуто в дохід держави та суд першої інстанції обґрунтовано не визначив при застосуванні до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою розмір застави як альтернативного запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 , що узгоджується з положеннями ч.8 ст.182, п. 3 ч. 4 ст.183 КПК України.

Як вказано вище, свої висновки, серед іншого і в цій частині, суд першої інстанції належним чином вмотивував в оскаржуваній ухвалі та надав відповіді на всі доводи сторони захисту, з якими погоджується і колегія суддів.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, а також документи щодо проходження обвинуваченим лікування у певний період, надані захисником, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, з підстав, наведених вище.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б були підставою для скасування вказаної ухвали суду, при апеляційному її перегляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Олександрівського районного суду м.Запоріжжя від 04 листопада 2025 року, якою клопотання прокурора про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та звернення застави в дохід держави, задоволено та змінено застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2024 року у справі №331/7512/24 (провадження №1-кс/331/2552/2024) запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн. 00 коп., на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів, тобто до 02 січня 2026 року включно, без визначення розміру застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3