Справа № 344/1577/13-к
Провадження № 1-в/344/50/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

представника ДУ «Івано-Франківська

установа виконання покарань (№12)» ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у судовому засіданні в м. Івано-Франківську подання начальника ДУ "Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)" ОСОБА_9 про заміну ОСОБА_8 покарання у вигляді довічного позбавлення волі за вироком Івано-Франківського міського суду від 15.01.2015 року на більш м`яке покарання у виді позбавлення волі на певний строк,-

В С Т А Н О В И В:

Начальник ДУ "Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)" ОСОБА_9 звернувся до суду із поданням, у якому просив відповідно до ст. 82 КК України, ч. 3 ст. 154 КВК України та п. 3 ч. 1 ст. 537, 539 КПК України замінити засудженому ОСОБА_8 покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання - позбавлення волі на певний строк.

Як вбачається з подання, в ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» відбуває покарання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений 15.01.2015 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за ч.3 ст. 28, ч.2 ст. 15, п.п. 1, 6, 13 ч.2 ст. 115, п.п. 4, 6, 13 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.5 ст. 185 КК України до довічного позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 24.09.2015 року. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20.09.2018 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 16.12.2009 року по 24.09.2015 року, відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України - із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання 16.12.2009. Станом на 13.03.2026 відбув 22 роки 4 дні. За час відбування покарання ОСОБА_8 допускав порушення установленого порядку відбування покарання, за що 4 (чотири) рази притягався до дисциплінарної відповідальності, стягнення погашені. За участь у безоплатній суспільно корисній праці та участь у конкурсах 5 (п`ять) разів заохочувався. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує рівні стосунки. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, передбачені законом вимоги персоналу виконує. Відповідно до статті 123 Кримінально-виконавчого кодексу України бере участь у реалізації програм диференційного виховного впливу на засуджених, зокрема «Духовне відродження», «Фізкультура і спорт» та «Творчість». Крім того, бере активну участь у виховних заходах установи, порушень встановленого порядку відбування покарання не допускає. Має бажання зимінити своє життя, що підтверджує активними діями, усвідомлює необхідність особистісних змін та працює над їх реалізацією. Відповідно до статей 110, 112 Кримінально-виконавчого кодексу України підтримує зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов, побачень, отримує передачі (посилки). Активно підтримує стосунки з близькими та рідними. Має трьох дітей, які регулярно відвідують його під час побачень. Із дітьми підтримує теплі та доброзичливі відносини, під час зустрічей приділяє їм увагу та дарує подарунки. Незважаючи на розлучення, підтримує зв`язок із колишньою дружиною. Засуджений під час відбування покарання не перебував та не перебуває на профілактичних обліках. Відповідно до вироку суду вину в скоєному злочині визнавав частково. За час відбування покарання, переосмислив свої дії та на даний час визнає свою вину повністю. Виконавчі листи щодо стягнення шкоди до установи не надходили.

Згідно з висновком щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_8 отримав 74 бали, отже став на шлях виправлення, та має бути представлений до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке у виді позбавлення волі на певний строк.

13.03.2026 комісією ДУ Івано-Франківська установа виконання покарань (№12) було прийнято рішення, що засуджений ОСОБА_8 своєю поведінкою довів, що став на шлях виправлення і до нього може бути застосовано заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Представник ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань» ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав подання з підстав, викладених у ньому, просив його задоволити.

Засуджений ОСОБА_8 , захисник ОСОБА_7 просили задоволити подання і замінити щодо ОСОБА_8 покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на строк - 15 років.

Прокурор не заперечив проти задоволення подання, просив замінити покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на строк 20 років.

Заслухавши думку учасників та дослідивши матеріали подання і особової справи засудженого, судом встановлено наступне.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений 15.01.2015 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за ч.3 ст. 28, ч.2 ст. 15, п.п. 1, 6, 13 ч.2 ст. 115, п.п. 4, 6, 13 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.5 ст. 185 КК України до довічного позбавлення волі, який ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24.09.2015 року залишений без змін. Вирок набрав законної сили 24.09.2015 року.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20.09.2018 зараховано ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 16.12.2009 року по 24.09.2015 року (день набрання вироком законної сили), в розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, в межах кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_8 за ч.3 ст. 28, ч.2 ст. 15, п.п. 1, 6, 13 ч.2 ст. 115, п.п. 4. 6, 13 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.5 ст. 185 КК України, згідно вироку Івано-Франківського міського суду від 15.01.2015 року та ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24.09.2015 року, відповідно до вимог ч.5 ст. 72 КК України.

Початок строку відбування покарання 16.12.2009.

Станом на 26.05.2026 року ОСОБА_8 відбув 22 роки 2 місяці та 18 днів.

Відповідно до висновку комісії щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_8 останній став на шлях виправлення (довів своє виправлення), ступень виправлення засудженого оцінено в 74 бали, що значно перевищує мінімально необхідні 65 балів.

За змістом характеристики на ОСОБА_8 останній, за час відбуванняи покарання, допускав порушення установленого порядку відбування покарання, за що чотири рази притягався до дисциплінарної відповідальності, на даний час стягнення погашені. За участь у безоплатній суспільно корисній праці та участь у конкурсах п`ять разів заохочувався. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Дотримується правил особистої гігієни, має охайний зовнішній вигляд. Передбачені законом вимоги персоналу виконує. Відповідно до статті 123 Кримінально-виконавчого кодексу України бере участь у реалізації програм диференційного виховного впливу на засуджених, зокрема «Духовне відродження», «Фізкультура і спорт» та «Творчість». Бере активну участь у виховних заходах установи, порушень встановленого порядку відбування покарання не допускає. Має бажання зимінити своє життя, що підтверджує активними діями, усвідомлює необхідність особистісних змін та працює над їх реалізацією. Відповідно до статей 110, 112 Кримінально-виконавчого кодексу України підтримує зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов, побачень, отримує передачі (посилки). Залучений до виконання плану індивідуальної роботи, заходи якого на даний час виконані частково. Має позитивні плани на майбутнє та поступово впроваджує їх у своєму житті, що вже дає позитивні результати. Після звільнення планує виховувати дітей, відновити сімейні стосунки та працевлаштуватися. На даний час проходить корекційну програму Резильєнтність як чинник збереження психічного здоров`я. Під час відбування покарання не перебував та не перебуває на профілактичних обліках. Відповідно до вироку суду вину в скоєному злочині визнавав частково. За час відбування покарання, переосмислив свої дії та на даний час визнає свою вину повністю. У засудженого ОСОБА_8 наявний середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки, яку він становить для суспільства, в тому числі для окремих осіб.

Виконавчі листи на засудженого ОСОБА_8 до ДУ Івано-Франківська установа виконання покарань (№12) не надходили.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Згідно ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком (ч.1 ст.82 КК України). Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення (ч.3 ст.82 КК України). Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання (ч. 5 ст. 82 КК України).

Отже, можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким обумовлена наявністю двох складових: засуджений став на шлях виправлення та відбув певну частину строку покарання в залежності від ступеня його тяжкості (ч.ч. 3, 5 ст. 82 КК України). Тобто головною умовою для прийняття рішення про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким - є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення, про що говориться і в п. 2 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким».

Загальні принципи, встановлені в практиці ЄСПЛ щодо покарання у виді довічного позбавлення волі, були резюмовані у рішенні у справі «Хатчінсон проти Сполученого Королівства» наступним чином: «Відповідні принципи та висновки, які слід з них зробити, детально викладені в рішенні у справі Вінтера (п.п. 103-122; недавно резюмовані у рішенні у справі «Мюррей проти Нідерландів [ВП]», №10511/10, п.п. 99-100, ECHR 2016). Конвенція не забороняє призначення покарання у вигляді довічного позбавлення волі особам, засудженим за вчинення особливо тяжких злочинів, таких як вбивство. Проте, щоб таке покарання було сумісним зі ст.3, повинна існувати «de jure і de facto» можливість його пом`якшення, що означає, що в ув`язненого повинна бути як перспектива звільнення, так і можливість перегляду міри покарання. В основі такого перегляду повинна лежати оцінка наявності законних пенологічних підстав для триваючого тримання ув`язненого під вартою в місцях позбавлення волі. Ці підстави включають покарання, стримування, захист громадськості і реабілітацію. Баланс між ними не обов`язково є статичним і може змінюватися в ході відбування покарання, таким чином, первинні підстави, що обґрунтовують тримання під вартою в момент призначення покарання, можуть втратити своє значення після тривалого періоду відбування покарання. Слід підкреслити важливість такої підстави як реабілітація, оскільки акцент в сучасній європейській карній політиці робиться на реабілітаційній меті позбавлення волі, як це відображено у практиці держав-учасниць, у відповідних стандартах, прийнятих Радою Європи, і у відповідних міжнародних матеріалах (рішення у справі Вінтер та інші, цитоване вище, п. п. 59-81). Аналогічні міркування справедливі також в контексті ст.3, з огляду на те, що повага до людської гідності вимагає від пенітенціарних органів прагнення до реабілітації осіб, засуджених до довічного позбавлення волі. Отже, перевірка, яка вимагається Конвенцією, повинна дозволяти враховувати будь-який прогрес, досягнутий ув`язненим на шляху до реабілітації, і включати оцінку того, чи був такий прогрес настільки значним, що подальше тримання під вартою більше не може бути обґрунтованим законними пенологічними підставами. Тому перевірка, обмежена гуманітарними міркуваннями, є недостатньою. Критерії та умови, викладені у національному законодавстві, які стосуються такої перевірки, повинні мати достатній ступінь ясності та визначеності, а також враховувати відповідну практику Суду. Визначеність у цьому питанні є не лише загальною вимогою верховенства права, а й забезпечує можливість реабілітації; ув`язненого може бути позбавлено такої можливості, якщо процедура перегляду законності і обґрунтованості покарання і наявності підстав для звільнення є незрозумілою або нечіткою. Таким чином, особи, засуджені до довічного позбавлення волі, мають право з моменту призначення покарання знати, що вони повинні зробити для того, щоб могло бути розглянуте питання про їх звільнення, та за яких умов, в тому числі, коли буде розглянуто питання про перегляд законності і обґрунтованості покарання або коли ув`язненим може бути подано відповідне клопотання. Що стосується характеру перевірки, Суд підкреслив, що визначення форми такої перевірки (чи повинна вона здійснюватись судовими органами чи органами виконавчої влади), не відноситься до його завдань, з урахуванням свободи розсуду, яка надається державам-учасницям. Таким чином, кожна держава повинна визначити форму проведення перевірки законності та обґрунтованості покарання (органами виконавчої влади чи судовими органами)». Крім того, у справі «Матійошайтіс та інші проти Литви» особлива увага приділялася питанням забезпечення можливостей для соціальної адаптації та реабілітації засуджених до довічного позбавлення волі в період відбування покарання. Суд дійшов висновку, що умови тримання в установах виконання покарань осіб, засуджених до довічного позбавлення волі не сприяють реабілітації.

Згідно з ч. 1, 3 ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Частиною 2 ст.67 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні засудженим вимог режиму, його участі в самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вимог адміністрації установи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні засуджених.

Під сумлінним ставленням до праці необхідно розуміти добропорядне, відповідальне та чесне ставлення до покладених на особу трудових обов`язків; працьовитість, додержання правил трудового розпорядку, вимог трудового законодавства, правил охорони праці та техніки безпеки; бережливе використання певного обладнання, інструментів, матеріалів тощо.

Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_8 перебуває в місцях позбавлення волі з 16.12.2009 року. На день розгляду подання, з урахуванням зарахованого в строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі, відбув більше 22 років позбавлення волі, що дає можливість розглянути питання про заміну довічного позбавлення волі більш м`яким у виді позбавлення волі на певний строк.

Судом встановлено, що протягом всього часу відбування покарання поведінка засудженого не була ідеальною, зважаючи на чотири стягнення, а саме у 2013, 2014, 2017 та 2021 роках, які на день розгляду подання погашено. Разом з цим не вбачається систематичності порушень, достатньо великий проміжок часу між останніми порушеннями та погашення цих стягнень на момент розгляду подання. Суд відзначає, що не зважаючи на вище вказане поведінка засудженого та його ставлення до праці під час відбування покарання змінювалися на краще, так з 2022 року засуджений не вчиняв дисциплінарних порушень вимог режиму, з 2016 по 2025 рік отримав п`ять заохочень (31.03.2016 року, 10.01.2018 року, 10.01.2019 року, 10.01.2020 та 10.01.2025 року у виді надання додаткового короткострокового або тривалого побачення), був залучений до програм диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», «Творчість», «Фіскультура і спорт», виявляв в цьому ініціативу, що позитивно відобразилося на процесі його виправлення та ресоціалізації. Брав участь у виховних заходах установи, залучався до робіт з благоустрою територій установи, тобто спостерігається процес позитивних змін в його особистості.

Суд бере до уваги і той факт, що засуджений, під час розгляду кримінального провадження за його обвинуваченням частково визнавав свою вину в інкримінованих злочинах, але за час перебування в установі відбуття покарання усвідомив вчинене, свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинах визнає повністю, щиро шкодує про вчинене, що відображається і на його повсякденній поведінці та прагненні вирішувати конфліктні ситуації без застосування фізичного насильства, що також вказує на ті позитивні зміни його особистості, які відбулися та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

На переконання суду одним із важливих факторів, який свідчить про можливість заміни покарання ОСОБА_8 , є наявність сімейних зв`язків у виді телефонних розмов, побачень, отриманні передач (посилок). Діти регулярно відвідують його під час побачень. У них теплі та доброзичливі відносини, під час зустрічей ОСОБА_8 приділяє їм увагу та дарує подарунки. Незважаючи на розлучення, підтримує зв`язок із колишньою дружиною.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги особу засудженого, його поведінку та ставлення до вчиненого, суд приходить до висновку, що є достатні дані та підстави визначені законом вважати, що засуджений став на шлях виправлення, а це дає суду підстави прийняти рішення про можливість замінити ОСОБА_8 покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком на 20 років.

При цьому, визначаючи строк покарання у виді позбавлення волі саме у 20 років, суд враховує дані про особу засудженого, його вік та стан здоров`я, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик його ймовірної небезпеки для суспільства, які оцінюються як середні, а також той факт, що засуджений допустив чотири порушення встановленого порядку відбування покарання, хоча ці дисциплінарні стягнення і погашені, що вказує на те, що засуджений не мав бездоганну поведінку протягом всього часу відбування покарання.

На підставі наведеного, керуючись ст.6 КВК України, ст.82 КК України, ст. ст. 371,372,376, 537, 539 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Подання начальника ДУ "Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)" ОСОБА_9 про заміну ОСОБА_8 покарання у вигляді довічного позбавлення волі за вироком Івано-Франківського міського суду від 15.01.2015 року на більш м`яке покарання у виді позбавлення волі на певний строк - задоволити.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженому вироком Івано-Франківського міського суду від 15.01.2015 року за ч.3 ст. 28, ч.2 ст. 15, п.п. 1, 6, 13 ч.2 ст. 115, п.п. 4, 6, 13 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.5 ст. 185 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, замінити покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на строк 20 (двадцять) років.

Строк відбуття покарання у виді позбавлення волі обчислювати з дня заміни покарання у виді довічного позбавлення більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі, тобто з 26 травня 2026 року.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Івано-Франківський міський суд.

Повний текст ухвали складено 27 травня 2026 року.

Головуюча суддя ОСОБА_10

Судді ОСОБА_11

ОСОБА_12