Провадження № 1-кс/752/1725/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року слідчий суддя Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання прокурора Голосіївської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в рамках здійснення досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002565 від 26.08.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и в:

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшло клопотання Голосіївської окружної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, а саме корпоративні права ОСОБА_4 (РНОКПП - НОМЕР_1 ), що зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вигляді: частки в розмірі 3 000 000,00 грн., що становить 60 % в статутному капіталі ТОВ «Арджуна.» (код ЄДРПОУ - 39175955), юридична адреса: Україна, 03127, місто Київ, вул. Бутенко Зої, буд. 7.

Також прокурор просив заборонити державним реєстраторам працівникам відділів державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців державних адміністрацій, Департаментам реєстрації міських рад в порядку виконання ухвали вчиняти будь-які дії, пов`язані з перереєстрацією та внесенням змін до установчих документів ТОВ «Арджуна.» (код ЄДРПОУ - 39175955), а також зобов`язати державних реєстраторів та працівників відділів державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців державної адміністрації, Департамент реєстрації міської ради, в порядку виконання ухвали внести запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про заборону вчинення будь-яких дій, пов`язаних з перереєстрацією та внесенням змін до установчих документів ТОВ «Арджуна.» (код ЄДРПОУ - 39175955).

У відповідності до вимог п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України прокурор вказує, що підставою для накладення арешту є необхідність запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Метою для накладення арешту на майно, прокурор вказує на п.п. 1, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме з метою збереження речових доказів та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 171 КПК України прокурор просить про арешт корпоративних прав у частці в розмірі 3 000 000,00 грн., що становить 60 % в статутному капіталі ТОВ «Арджуна.» (код ЄДРПОУ - 39175955), юридична адреса: Україна, 03127, місто Київ, вул. Бутенко Зої, буд. 7., яка належить ОСОБА_4 .

Клопотання обґрунтовано тим, що в провадженні Голосіївського УП ГУНП в м. Києві перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002565 від 26.08.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 є засновником та керівником БАРЕНС С&Т СА (BARENS C&T SA), яке створене та діє за законодавством Швейцарії та об`єднує українське підприємство ТОВ «БАРЕНС АГРІКОМ», ().

24 вересня 2021 року між ТОВ «ХКЗ» в особі директора ОСОБА_6 , як позичальником, та ТОВ «БАРЕНС АГРІКОМ» в особі директора ОСОБА_7 , як позикодавцем, було укладено договір позики грошових коштів № 1-2409/2021 на суму 7 000 000,00 грн. зі строком повернення до 30.12.2021.

Умови договору щодо цільового використання коштів та строків повернення позики ТОВ ХКЗ не виконувались. Крім того з`ясовано, що на отримані за позикою кошти, керівництвом ТОВ ХКЗ було закуплено соя та кукурудза у компаній з ознаками фіктивності.

Одноосібним учасником ТОВ «Христинівський комбікормовий завод» був ОСОБА_8 (РНОКПП - НОМЕР_2 ), який з липня 2022 року зайняв посаду директора.

Також ОСОБА_8 володів часткою в 60% в статутному капіталі ТОВ «Арджуна», яке є власником виробничих потужностей (комплексу елеватора), на яких ТОВ ХКЗ здійснює свою діяльність.

16 лютого 2022 року БАРЕНС С&Т СА викупив у ОСОБА_8 частку в 60% в статутному капіталі ТОВ ХКЗ з метою контролю за рухом товару та грошових коштів

В період жовтня 2021 - липня 2022, за вказівкою ОСОБА_9 , директор ОСОБА_6 реалізував частину продукції компаніям з ознаками фіктивності.

З липня 2022 року директором ТОВ ХКЗ призначено ОСОБА_8 , він в період серпня - вересня 2022 року реалізував 80% продукції також компаніям з ознаками фіктивності, а залишок продукції списав як зіпсовану.

В порушення вимог Статуту та ст.ст.44, 46 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» ОСОБА_9 , як директор ТОВ ХКЗ, не погоджував з засновником - БАРЕНС С&Т СА значних правочинів, щодо придбання, реалізації та списання майна(продукції).

Також він відмовився надати інформацію та звітність щодо руху коштів по рахункам ТОВ ХКЗ, а також доступ до бухгалтерських документів. На вимоги БАРЕНС С&Т СА, як учасника ТОВ ХКЗ, загальних зборів не скликав, звітності не надавав.

На теперішній час сума заборгованості за позикою ТОВ ХКЗ перед групою Баренс становить 6 752 000,00 грн, а з врахуванням штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, згідно умов Договору станом на 18 грудня 2024 року сума заборгованості становить 17 946 137,06 грн.

Крім того, в подальшому, ОСОБА_8 з метою приховання вчиненого злочину, описаного вище, а також з метою нового протиправного заволодіння грошовими коштами групи Баренс, запропонував ОСОБА_5 , як представнику групи Баренс, новий комерційний проект щодо виготовлення хімічної продукції.

20.12.2024 між ОСОБА_8 (Поручитель) та ТОВ «БАРЕНС АГРІКОМ» (Кредитор) укладено договір поруки № 20/12/2024.

За умовами вказаного договору ОСОБА_8 , як керівник та учасник ТОВ ХКЗ, поручився перед кредитором - ТОВ «БАРЕНС АГРІКОМ» за виконання усіх зобов`язань Боржника - ТОВ ХКЗ за договором позики грошових коштів № 1-2409/2021 від 24.09.2021, що станом на 18 грудня 2024 року становили 17 946 137,06 грн. Також за умовами договору поруки Ветряков зобов`язався передати в заставу Кредитору або передати Кредитору в рахунок погашення заборгованості свою частку в розмірі 51% в статутному капіталі ТОВ «Арджуна», а також - нерухоме майно: незавершене будівництво, розташоване за адресою Житомирська область, Новоград-Волинський район, с. Сусли вул. Камбарова Аки (вулиця Радянська) будинок 25 та земельну ділянку площею 0,5616, кадастровий номер, :01:000:0766, розташовану за тією ж адресою.

Після укладення цього договору було з`ясовано, що ОСОБА_8 не має права здійснити відчуження своїх активів, оскільки у відношенні нього відкрито виконавчі провадження ВП № НОМЕР_5 та ВП № НОМЕР_4 про стягнення боргу за рішенням суду на користь ОСОБА_10 .

12 березня 2025 року між ОСОБА_8 , як позичальником, та ТОВ «БАРЕНС АГРІКОМ», як позикодавцем, було укладено договір позики. За цим договором позичальник отримав від позикодавця грошові кошти в сумі 1 500 000,00 грн. з метою погашення його заборгованостей в межах виконавчих проваджень ВП НОМЕР_3 та ВП № НОМЕР_4. Також за цим договором позики ОСОБА_8 зобов`язався передати в заставу Позикодавцю або передати Позикодавцю в рахунок погашення заборгованості: належну йому частку в статутному капіталі ТОВ «Арджуна», а також - нерухоме майно: незавершене будівництво, розташоване за адресою АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 0,5616, кадастровий номер, :01:000:0766, розташовану за тією ж адресою.

Грошові кошти в сумі 1 500 000,00 грн були отримані ОСОБА_9 та погашено заборгованість за виконавчими провадженнями. Проте після закриття виконавчих проваджень та зняття обмежень ОСОБА_8 здійснив відчуження належної йому частки в 60% в статутному капіталі ТОВ «Арджуна.» на користь своєї дружини - ОСОБА_4 .

Таким чином ОСОБА_8 шляхом обману та зловживанням довірою, в умовах воєнного стану, заволодів грошовими коштами ТОВ «БАРЕНС АГРІКОМ» в загальній сумі 8 252 000,00 грн., що має ознаки кримінального правопорушення передбаченого частиною 4 статті 190 Кримінального кодексу України.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 є засновником та керівником БАРЕНС С&Т СА ( BARENS C&T SA ), яке створене та діє за законодавством Швейцарії та об`єднує українське підприємство ТОВ "БАРЕНС АГРІКОМ", ().

24 вересня 2021 року між ТОВ «ХКЗ» в особі директора ОСОБА_6 , як позичальником, та ТОВ "БАРЕНС АГРІКОМ" в особі директора ОСОБА_7 , як позикодавцем, було укладено договір позики грошових коштів № 1-2409/2021 на суму 7 000 000,00 грн. зі строком повернення до 30.12.2021.

Умови договору щодо цільового використання коштів та строків повернення позики ТОВ ХКЗ не виконувались. Крім того з`ясовано, що на отримані за позикою кошти, керівництвом ТОВ ХКЗ було закуплено соя та кукурудза у компаній з ознаками фіктивності.

Одноосібним учасником ТОВ "Христинівський комбікормовий завод" був ОСОБА_8 (РНОКПП - НОМЕР_2 ), який з липня 2022 року зайняв посаду директора.

Також ОСОБА_8 володів часткою в 60% в статутному капіталі ТОВ "Арджуна", яке є власником виробничих потужностей (комплексу елеватора), на яких ТОВ ХКЗ здійснює свою діяльність.

16 лютого 2022 року БАРЕНС С&Т СА викупив у ОСОБА_8 частку в 60% в статутному капіталі ТОВ ХКЗ з метою контролю за рухом товару та грошових коштів

В період жовтня 2021 - липня 2022, за вказівкою ОСОБА_9 , директор ОСОБА_6 реалізував частину продукції компаніям з ознаками фіктивності.

З липня 2022 року директором ТОВ ХКЗ призначено ОСОБА_8 , він в період серпня - вересня 2022 року реалізував 80% продукції також компаніям з ознаками фіктивності, а залишок продукції списав як зіпсовану.

В порушення вимог Статуту та ст.ст.44, 46 ЗУ "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" ОСОБА_9 , як директор ТОВ ХКЗ, не погоджував з засновником - БАРЕНС С&Т СА значних правочинів, щодо придбання, реалізації та списання майна(продукції).

Також він відмовився надати інформацію та звітність щодо руху коштів по рахункам ТОВ ХКЗ, а також доступ до бухгалтерських документів. На вимоги БАРЕНС С&Т СА, як учасника ТОВ ХКЗ, загальних зборів не скликав, звітності не надавав.

На теперішній час сума заборгованості за позикою ТОВ ХКЗ перед групою Баренс становить 6 752 000,00 грн, а з врахуванням штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, згідно умов Договору станом на 18 грудня 2024 року сума заборгованості становить 17 946 137,06 грн.

Крім того, в подальшому, ОСОБА_8 з метою приховання вчиненого злочину, описаного вище, а також з метою нового протиправного заволодіння грошовими коштами групи Баренс, запропонував ОСОБА_5 , як представнику групи Баренс, новий комерційний проект щодо виготовлення хімічної продукції.

20.12.2024 між ОСОБА_8 (Поручитель) та ТОВ "БАРЕНС АГРІКОМ" (Кредитор) укладено договір поруки № 20/12/2024.

За умовами вказаного договору ОСОБА_8 , як керівник та учасник ТОВ ХКЗ, поручився перед кредитором - ТОВ "БАРЕНС АГРІКОМ" за виконання усіх зобов`язань Боржника - ТОВ ХКЗ за договором позики грошових коштів № 1-2409/2021 від 24.09.2021, що станом на 18 грудня 2024 року становили 17 946 137,06 грн. Також за умовами договору поруки Ветряков зобов`язався передати в заставу Кредитору або передати Кредитору в рахунок погашення заборгованості свою частку в розмірі 51% в статутному капіталі ТОВ "Арджуна.", а також - нерухоме майно: незавершене будівництво, розташоване за адресою Житомирська область, Новоград-Волинський район, с. Сусли вул. Камбарова Аки (вулиця Радянська) будинок 25 та земельну ділянку площею 0,5616, кадастровий номер, :01:000:0766, розташовану за тією ж адресою.

Після укладення цього договору було з`ясовано, що ОСОБА_8 не має права здійснити відчуження своїх активів, оскільки у відношенні нього відкрито виконавчі провадження ВП № НОМЕР_5 та ВП № НОМЕР_4 про стягнення боргу за рішенням суду на користь ОСОБА_10

12 березня 2025 року між ОСОБА_8 , як позичальником, та ТОВ "БАРЕНС АГРІКОМ", як позикодавцем, було укладено договір позики. За цим договором позичальник отримав від позикодавця грошові кошти в сумі 1 500 000,00 грн. з метою погашення його заборгованостей в межах виконавчих проваджень ВП НОМЕР_3 та ВП № НОМЕР_4. Також за цим договором позики ОСОБА_8 зобов`язався передати в заставу Позикодавцю або передати Позикодавцю в рахунок погашення заборгованості: належну йому частку в статутному капіталі ТОВ "Арджуна.", а також - нерухоме майно: незавершене будівництво, розташоване за адресою АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 0,5616, кадастровий номер, :01:000:0766, розташовану за тією ж адресою.

Грошові кошти в сумі 1 500 000,00 грн були отримані ОСОБА_9 та погашено заборгованість за виконавчими провадженнями. Проте після закриття виконавчих проваджень та зняття обмежень ОСОБА_8 здійснив відчуження належної йому частки в 60% в статутному капіталі ТОВ "Арджуна." на користь своєї дружини - ОСОБА_4 .

Таким чином ОСОБА_8 шляхом обману та зловживанням довірою, в умовах воєнного стану, заволодів грошовими коштами ТОВ "БАРЕНС АГРІКОМ" в загальній сумі 8 252 000,00 грн., що має ознаки кримінального правопорушення передбаченого частиною 4 статті 190 Кримінального кодексу України.

Постановою прокурора від 24.02.2026 у кримінальному провадженні №0002565 майно, на яке сторона обвинувачення просить накласти арешт, визнано речовим доказом.

В ході досудового розслідування, представником потерпілого 24.02.2026 подано цивільний позов, який долучено до матеріалів кримінального провадження, про стягнення з ОСОБА_8 шкоди завданої його протиправними діями, що виразились у заволодіння грошовими коштами ТОВ "БАРЕНС АГРІКОМ" шляхом обману та зловживанням довірою, в умовах воєнного стану, в загальній сумі 8 252 000,00 грн.

Вищезазначене майно самостійно та в сукупності з іншими фактичними даними мають значення для встановлення істини у кримінальному провадженні і можуть бути використані як докази під час судового розгляду.

На даний час, з метою збереження речових доказів, а також подальшого відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), прокурор вважає, що виникла необхідність у накладенні арешту на майно: частку в розмірі 3 000 000,00 грн., що становить 60 % в статутному капіталі ТОВ «Арджуна.» (код ЄДРПОУ - 39175955) власником вказаного майна є ОСОБА_4 (РНОКПП - НОМЕР_1 ), що зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки воно є доказом злочину та набуте злочинним шляхом.

Судовий розгляд указаного клопотання був призначений на 03 березня 2026 року.

Прокурор ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності. Крім того долучив відомості щодо ТОВ «Арджуна.» та результати пошуку виконавчих проваджень за НОМЕР_3, НОМЕР_6 в АСВП. Крім того, поданою заявою уточнив прохальну частину клопотання, та вказав про необхідність вирішення його клопотання шляхом накладення арешту на корпоративні права ОСОБА_4 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) що зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вигляді: частки в розмірі 3 000 000,00 грн., що становить 60 % в статутному капіталі ТОВ «Арджуна.» (код ЄДРПОУ - 39175955), юридична адреса: Україна, 03127, місто Київ, вул. Бутенко Зої, буд. 7, відповідно до прохальної частини клопотання.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Слідчий суддя враховує, що дане клопотання подане належним суб`єктом звернення, а саме прокурором. Розглядаючи дане клопотання, слідчий суддя керується статтею 64-2 КПК України, відповідно до якої третьою особою, щодо майна якою вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особа. Права третьої особи, щодо майно якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Постановою прокурора від 24.02.2026 у кримінальному провадженні №0002565 майно, на яке сторона обвинувачення просить накласти арешт, визнано речовим доказом.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Частиною 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Норма-дефініція речових доказів (стаття 98 КПК) щодо критеріїв (умов) визнання матеріальних об`єктів речовими доказами (були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин) з одного боку дійсно, сформульована в категоричній формі, і вказані умови мають бути дотримані для визнання тих, чи інших речей речовими доказами. У той же час слід зважати на стадію кримінального провадження. Так, на стадії досудового розслідування не всі обставини, що підлягають з`ясуванню у кримінальному провадженні, можуть бути достовірно встановлені одразу ж, оскільки розслідування це процес пізнання обставин подій минулого, пов`язаний з пошуком, виявленням та фіксацією відповідних слідів злочинного діяння.

Системний аналіз норм КПК та практики ЄСПЛ дозволяє прийти до висновку, що КПК оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо. Стандарти «достатніх підстав (доказів)» використовуються в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, цілі прийняття тих чи інших рішень (вчинення дій) та їх правових наслідків. При цьому вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчими суддями (судом) (статті 157, 163, частина 5 статті 234, 260 та інші статті КПК), так і слідчими, прокурорами (статті 134, 271, 276 КПК та інші).

З огляду на положення частини 3 статті 170 КПК арешт майна на підставі пункту 1 частини 2 статті 170 КПК (тобто з метою забезпечення збереження речових доказів) передбачає дотримання стандарту «достатніх підстав» вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК.

Стандарт «достатніх підстав (доказів)» для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують певну річ з кримінальним правопорушенням (демонструють можливу приналежність до його вчинення в якості знаряддя або матеріального об`єкту, що містить певне відображення або інформацію про злочин), тобто наділяють її саму можливістю виконувати функцію доказу у кримінальному провадженні, і вони є достатніми, щоб виправдати її тимчасове обтяження у вигляді арешту для можливого використання в процесі доказування стороною обвинувачення у подальшому.

Відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У клопотанні, що розглядається, прокурор посилався на необхідність накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, а тому слідчим суддею мають бути враховані п.п. 1 - 6 наведеної вище статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Метою арешту, згідно з положеннями ч. 2 ст. 170 КПК, є забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження № 0002565 від 26.08.2025 року вбачається, що органом досудового розслідування встановлюються обставини вчинення кримінального правопорушення, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а саме відповідно до фабули викладеної у витязі ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_6 під приводом продажу продукції шахрайським шляхом заволоділи грошовими коштами ТОВ «Баренс Агріком» у великих розмірах.

Диспозицією ч. 4 ст.190 КК України, досудове розслідування за ознаками якої здійснюється в межах вказаного кримінального провадження, передбачає кримінальну відповідальність за заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство), вчинене у великих розмірах, або шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.

Матеріали клопотання свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що корпоративні права у вигляді частки в розмірі 3 000 000,00 грн, що становить 60 % у статутному капіталі ТОВ «Арджуна.», є речовими доказами у кримінальному провадженні, оскільки має значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та подальшого розпорядження активами, які могли бути використані для приховування наслідків кримінального правопорушення.

Так, встановлено, що зазначена частка, будучи предметом зобов`язань за договором поруки та договором позики, укладених між ОСОБА_8 та ТОВ «БАРЕНС АГРІКОМ», підлягала передачі кредитору в заставу або в рахунок погашення заборгованості. Однак після погашення за рахунок коштів позикодавця заборгованості ОСОБА_8 у межах виконавчих проваджень та зняття відповідних обмежень на розпорядження майном, останній здійснив відчуження належної йому частки у статутному капіталі ТОВ «Арджуна.» на користь третьої особи ОСОБА_4 , що свідчить про можливе вчинення дій, спрямованих на приховування активів та уникнення виконання взятих на себе зобов`язань, як такі речові докази, що зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

За таких обставин вказані корпоративні права мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, зокрема щодо механізму заволодіння грошовими коштами ТОВ «БАРЕНС АГРІКОМ», кола осіб, причетних до його вчинення, а також подальшого розпорядження активами, які могли бути використані для приховування наслідків кримінального правопорушення, у зв`язку з чим відповідають критеріям речових доказів, визначених ст. 98 КПК України.

Про наявність ризику вибуття зазначеного майна з володіння його правомірного власника свідчать долучені до клопотання матеріали, зокрема: витяг з ЄРДР; договір поруки № 20/12/2024 від 20.12.2024; договір позики від 12.03.2025, який, як вбачається з протоколу перевірки підпису кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису, підписаний сторонами 13.03.2025; платіжна інструкція № 3 про перерахування грошових коштів у розмірі 1 500 000 грн на виконання умов зазначеного договору позики; відомості, отримані з безкоштовного запиту Міністерства юстиції України, відповідно до яких ОСОБА_8 володів часткою у статутному капіталі ТОВ «Арджуна.» у розмірі 3 000 000 грн при статутному капіталі товариства 5 000 000 грн, а також щодо наявності відкритого (на той час незавершеного) виконавчого провадження від 20.08.2020; відомості з безкоштовного запиту Міністерства юстиції України, які свідчать, що ОСОБА_4 є власником частки у статутному капіталі ТОВ «Арджуна.» у розмірі 3 000 000 грн при статутному капіталі товариства 5 000 000 грн та щодо неї відсутні відкриті виконавчі провадження; постанову про залучення потерпілого від 20.02.2026; протокол допиту потерпілого від 24.02.2026; постанову про визнання речових доказів від 24.02.2026; лист Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, з додатками; протоколи допитів свідків; відомості з онлайн-сервісу «Опендатабот» щодо ТОВ «АРДЖУНА.», а також результати пошуку виконавчих проваджень № НОМЕР_5 та № НОМЕР_4 в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Зазначені матеріали у своїй сукупності свідчать про те, що грошові кошти у розмірі 1 500 000 грн були надані ОСОБА_8 з метою погашення заборгованості у межах виконавчих проваджень № НОМЕР_5 та № НОМЕР_4, у зв`язку з чим після їх погашення відповідні виконавчі провадження були завершені. Надалі належна ОСОБА_8 частка у статутному капіталі ТОВ «Арджуна.» у розмірі 60 % 04.04.2025 була відчужена на користь ОСОБА_4 , що свідчить про реальну можливість подальшого відчуження або приховування цього майна.

Крім того, слідчий суддя вважає обґрунтованими посилання прокурора щодо необхідності тимчасового обмеження можливості вчинення будь-яких реєстраційних дій стосовно корпоративних прав ТОВ «Арджуна.» у розмірі 60 %, яка на момент розгляду клопотання належить ОСОБА_4 . З урахуванням установлених у ході досудового розслідування обставин, а також наявних ризиків повторного незаконного внесення змін до складу учасників товариства, що стосуються корпоративних прав, слідчий суддя приходить до висновку, що запровадження таких обмежень є необхідним для недопущення подальшого втручання в корпоративні права та забезпечення їх збереження як речових доказів у кримінальному провадженні.

Враховуючи стадію досудового розслідування, а також потребу у невилюванні ризиків повторного внесення змін до реєстраційних відомостей або відчуження зазначеного майна, вимога прокурора в цій частині є законною, співмірною та підлягає задоволенню.

Разом з тим у частині клопотання прокурора про накладення арешту на майно з метою забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні слід відмовити.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Разом з тим, як убачається з матеріалів клопотання, у межах даного кримінального провадження жодній особі про підозру не повідомлено, а відтак відсутні правові підстави для накладення арешту на майно з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільного позову).

Крім того, вимога прокурора про заборону державним реєстраторам, працівникам відділів державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців державних адміністрацій, департаментам реєстрації міських рад в порядку виконання ухвали вчиняти будь-які дії, пов`язані з перереєстрацією та внесенням змін до установчих документів ТОВ «Арджуна.» (), задоволенню не підлягає, оскільки такі вимоги виходять за межі повноважень слідчого судді та не є необхідними для забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Також, у задоволенні клопотання в частині зобов`язання державних реєстраторів внести відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань слід відмовити, оскільки положення КПК України не передбачають повноважень слідчого судді зобов`язувати суб`єктів державної реєстрації вчиняти реєстраційні дії.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, слідчим суддею не встановлено.

Накладення арешту на корпоративні права ОСОБА_4 у вигляді частки в розмірі 3 000 000,00 грн., що становить 60 % в статутному капіталі «Арджуна.», як на речові докази у даному кримінальному провадженні, не позбавляє останню права на участь у здійсненні господарської діяьності товариства, але унеможливить вчинення дій, пов`язаних із відчуженням або зміною власника вказаної частки, що буде відповідати меті накладенню арешту у кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене вище, керуючись статтями 98, 110, 131, 170, 171, 309 КПК України, слідчий суддя,

постановив:

клопотання прокурора задовольнити частково.

Накласти арешт на корпоративні права ОСОБА_4 (РНОКПП - НОМЕР_1 ), що зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вигляді: частки в розмірі 3 000 000,00 грн., що становить 60 % в статутному капіталі ТОВ «Арджуна.» (код ЄДРПОУ - 39175955), юридична адреса: Україна, 03127, місто Київ, вул. Бутенко Зої, буд. 7.

Заборонити державним реєстраторам юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, нотаріусам та іншим суб`єктам державної реєстрації вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо корпоративних прав у вигляді частки в розмірі 3 000 000 грн, що становить 60 % у статутному капіталі ТОВ «Арджуна.», яка належить ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ), якщо такі дії пов`язані з відчуженням або зміною належності вказаної частки.

У задоволенні іншої частини клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1