Справа № 216/2239/20
провадження 1-кп/216/109/26
УХВАЛА

іменем України

про закриття кримінального провадження

19 березня 2026 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань №4 приміщення суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000588 від 01.04.2020, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполь Донецької області, громадянки України, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в:

На підставі ухвали Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.05.2020 кримінальне провадження №216/2239/20 з обвинувальним актом відносно ОСОБА_4 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України, - передано судді ОСОБА_6 для вирішення питання про об`єднання із кримінальним провадженням №216/521/18.

27 грудня 2024 року винесено розпорядження щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, в зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_6 з посади судді Центрально-Міського райсуду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на підставі ухваленого 03 грудня 2024 року рішення Вищої Ради Правосуддя. Відповідно до протоколу від 27 грудня 2024 року кримінальну справі №216/521/18 було розподілено судді ОСОБА_7 .

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.03.2026 відмовлено в об`єднанні в одне провадження кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України (справа №216/2239/20) та кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України (справа №216/521/18).

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, повернуто прокурору для виконання вимог глави 25 КПК України.

На підставі ухвали Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.03.2026 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України прийнято до провадження судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 та призначено до судового розгляду.

Під час судового засідання захисник обвинуваченої заявила клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з декриміналізацією діяння обвинуваченої.

Обвинувачена клопотання свого захисника підтримала.

Прокурор не заперечував, щодо задоволення клопотання захисника.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, під час досудового розслідування були встановлені наступні фактичні обставини справи.

28 лютого 2020 року, приблизно о 13 год. 30 хв. (більш точного часу слідством не встановлено), ОСОБА_4 , маючи намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна та обернення його за свою користь, прибула до приватного домоволодіння АДРЕСА_2 , де реалізуючи свій злочинний умисел, на таємне викрадення чужого майна поєднане з проникненням до житла, відчинивши вхідні ворота, що проводять до території вищевказаного домоволодіння, незаконно проникла на його внутрішню територію. Після чого ОСОБА_4 , знаходячись на території вказаного домоволодіння, діючи умисно, з корисливих мотивів, переслідуючи корисливу мету, переконавшись в тому, що її дії носять таємний характер, шляхом вільного доступу, через незачинені вхідні двері проникла до приміщення житлового будинку, звідки таємно викрала майно, належне гр. ОСОБА_8 , а саме, бувший у використанні тонометр «Nissei» WS820, сірого кольору, автоматичного режиму дії (вартість якого згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи №19/104-17/1/5/274 від 15.04.2020, становить 700,00 гривень). Після чого ОСОБА_4 , утримуючи при собі вищезазначене викрадене майно з місця вчинення злочину зникла, розпорядившись ним на власний розсуд, тим самим завдала потерпілій ОСОБА_8 майнової шкоди у вигляді матеріальних збитків, у розмірі 700,00 гривень.

Дії обвинуваченої ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного із проникненням до житла.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зміст цієї конституційно-правової норми деталізовано у статті 5 КК України, якою передбачено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Разом із цим, відповідно до ч. 3 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Згідно з ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-ІХ від 18 липня 2024 року.

Відповідно до положень зазначеного Закону, ст. 51 КУпАП викладено у новій редакції, відповідно до якої - дрібним викраденням чужого майна є викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 5 Розділу ХХ Податкового кодексу України передбачено, що неоподатковуваний мінімум щодо адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п.п. 169.1.1. п. 169.1. ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Згідно з п.п. 169.1.1, п. 169.1. ст. 169 Податкового кодексу України податкова соціальна пільга встановлюється у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2026 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи з 1 січня 2026 року - встановлений в розмірі 3328 гривень.

Таким чином, межею адміністративної та кримінальної відповідальності за викрадення чужого майна є його вартість в розмірі 3328 грн, до цієї суми адміністративна відповідальність, після - кримінальна.

Наведені зміни в законодавстві, які пом`якшують кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшують становище особи, мають зворотну дію в часі.

Відповідно до п.п. 1-2 п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої цієї статті, якщо підозрюваний, обвинувачений заперечує проти закриття за цією підставою.

Положеннями п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Частиною 4 ст. 284 КПК України передбачено, що закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої цієї статті, здійснюється прокурором, якщо підозрюваний проти цього не заперечує. За відсутності згоди підозрюваного кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених главою 36-1 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 7 ст. 284 КПК України ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої або пунктом 1-2 частини другої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479-2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 479-2 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Отже, враховуючи наведене, а також те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжки) на суму 700,00 грн, що є менше ніж 3328 грн, не заперечує проти закриття провадження з підстав, зазначених вище, із врахуванням положень ст. 5 КК України, на даний час її діяння не є кримінально караним, тому клопотання захисника підлягає задоволенню, а кримінальне провадження щодо обвинуваченої - закриттю.

Поряд з цим, як виснувала ВП ВС у постанові від 17.06.2020 у справі №598/1781/17 (провадження №13-47кс20), суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті.

З матеріалів справи вбачається, що в межах даного кримінального провадження було проведено судову товарознавчу експертизу, оформлену висновком №19/104-17/1/5/274 від 15.04.2020 на проведення якої було витрачено кошти з Державного бюджету у сумі 653,80 грн, що підтверджується довідкою експертної установи, Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України.

Так, ст. 118 КПК встановлено, що процесуальні витрати складаються із:

1) витрат на правову допомогу;

2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження;

3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів;

4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Частиною 1 ст. 126 КПК визначено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Частиною першою ст. 124 КПК України передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Водночас, частиною 2 указаної статті КПК України передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Отже, підсумовуючи наведене, у даному випадку розгляд кримінального провадження по суті закінчується постановленням ухвали про закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, тому суд, ухвалюючи дане рішення, не вбачає підстав для врахування вищезазначеної правової позиції ВП ВС України та стягнення з обвинуваченої на користь держави витрат, пов`язаних із залученням експерта, адже, по-перше: у справі, що розглядалась ВП ВС України вирішувалось питання, щодо стягнення процесуальних витрат у виді витрат на правову допомогу, які зазнав потерпілий в рамках розгляду цивільного позову під час кримінального провадження, а по-друге, виходячи з положень ст. 124 КПК України, з обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню документально підтверджені витрати на залучення експерта лише у разі ухвалення обвинувального вироку суду.

До того ж, у зв`язку з декриміналізацією діянь обвинуваченої ОСОБА_4 , в діях останньої вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП, що не позбавляє сторону кримінального провадження, яка понесла процесуальні витрати, ініціювати вирішення питання про стягнення таких витрат в порядку, визначеному КУпАП із застосуванням положень ст. 65 Закону України «Про правотворчу діяльність».

Крім того, згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Пунктом 5 вказаної вище норми КПК України передбачено, що гроші, цінності та інше майно, які були об`єктом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, повертаються законним володільцям.

На підставі викладеного, керуючись ст. 5 КК України, ст.ст. 100, 126, 284, 393, 395, 479-2 КПК України суд,

п о с т а н о в и в:

Клопотання захисника, адвоката ОСОБА_5 , про закриття кримінального провадження у справі - задовольнити.

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000588 від 01.04.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Речовий доказ - тонометр «Nissei» WS820, сірого кольору, долучений до матеріалів кримінального провадження на підставі постанови від 15.04.2020, переданий на зберігання ня потерпілій ОСОБА_8 згідно з розпискою від 16.04.2020 повернути законному володільцю.

Ухвала суду про закриття кримінального провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала суду, яка набрала законної сили, обов`язкова для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Суддя ОСОБА_9