Справа № 541/149/24
Провадження № 1-кп/541/106/2026
У Х В А Л А

11 лютого 2026 року

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Миргородського міськрайонного суду Полтавської області клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу, по кримінальному провадженню, внесеному 07 жовтня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001237 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

встановив:

В провадженні Миргородського міськрайонного суду Полтавської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого закінчується 15 лютого 2026 року.

Прокурор, який здійснює процесуальне керівництво у даній справі, 10.02.2026 звернувся з письмовим клопотанням до суду про продовження строку раніше обраного обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке він мотивував наступним. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 грудня 2025 року до обвинуваченого ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. Обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, повністю підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами. Підставою для продовження строку запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 під час судового розгляду є наявність обґрунтованого обвинувачення щодо останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, яке кваліфікуються як особливо тяжке, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, а також відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. У відповідності до ст. 177 КПК України, метою застосування вказаного запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, що може бути виражено у неявці обвинуваченого на виклики до відповідних органів; незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення. Прокурор зазначив, що ОСОБА_6 цілком в змозі переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення, а також для перешкоджання встановленню усіх обставин вчиненого злочину та порушення розумності строків проведення судового розгляду, оскільки обвинувачений повною мірою усвідомлює тяжкість покарання, яке йому загрожує у випадку визнання його винуватим, та яке передбачене санкцією статті інкримінованого йому злочину. ОСОБА_6 може незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки володіє інформацією щодо місць проживання зазначених учасників судового розгляду. Незаконний вплив на потерпілого або свідків унеможливить проведення судового розгляду у розумні строки та позбавить можливості притягти винних осіб до передбаченої кримінальної відповідальності. ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки зловживає алкогольними напоями, постійного джерела доходів не має, як і не має міцних соціальних зв`язків. Стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 і його вік не перешкоджають продовженню строку застосованого щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Також прокурор зазначив, що враховуючи зазначені вище ризики і наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, продовження застосованого щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є найбільш виправданим, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи не здатні усунути вищевказані ризики.

Захисник обвинуваченого зазначила, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, щодо ОСОБА_6 в даному кримінальному провадженні відсутні. Вона вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту із забороною залишати житло в нічний період доби буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків з огляду на наступне. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що більш м`якший запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Захисник зазначив, що прокурор вважає, що ОСОБА_6 може переховуватись від суду, але ними не прийнято до уваги, що ОСОБА_6 є людиною літнього віку, переховуватись від органів слідства йому немає сенсу. Неможливість застосування альтернативних заходів повинна бути підтверджена конкретними доказами. Сама лише тяжкість вчиненого злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , не є вирішальною обставиною та безумовною підставою для обрання найсуворішого та виняткового запобіжного заходу. Жодних даних та обставин, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, зможе сховати або спотворити докази, які мають істотне значення для справи або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, органом досудового розслідування та прокурором не задокументовано та відповідні докази суду не надані. На підставі вищевикладеного захисник обвинуваченого просила обрати ОСОБА_6 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачений повністю підтримав позицію та обґрунтування захисника.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд прийшов до наступного висновку.

Під час досудового розслідування до обвинуваченого ОСОБА_6 ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, який неодноразово продовжувався.

Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та який застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Ч. 2 ст. 29 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Конституційний Суд України неодноразово вказував на те, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які визначено в законі (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011). Обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини та громадянина.

Згідно практики Європейського суду з прав людини суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

У відповідності до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

У відповідності з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Ризики, які стали підставою для застосування запобіжного заходу по даному кримінальному провадженню, були встановлені на стадії досудового розслідування та враховані слідчим суддею під час обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу.

Міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 обрано з урахуванням тяжкості інкримінованого йому злочину, даних про його особу, а також наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд вважає, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, не зникли, є реальними та дійсними.

Прокурором доведено, що, перебуваючи на волі, усвідомлюючи особливу тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, обвинувачений може ухилитися від суду. Так, обвинувачений може безперешкодно покинути територію м. Миргорода та Миргородського району, адже він офіційно не працює, не має міцних соціальних зв`язків, а отже, відсутні міцні фактори, які могли б попередити спроби переховування обвинуваченого, якому інкриміновано вчинення особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, за який передбачене покарання до 15 років позбавлення волі. Таким чином, обвинувачений, знаходячись на волі, через усвідомлення втрати свободи на тривалий строк, може ухилитися від суду, змінювати місце проживання, залишити територію області, не повідомивши про це прокурора та/або суд, що унеможливить своєчасне виконання процесуальних рішень, судового розгляду, притягнення до відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення. Перебуваючи на волі, обвинувачений матиме можливість шляхом умовлянь або погроз вплинути на показання потерпілого, свідків, які в ході досудового розслідування надали показання щодо його причетності до скоєння інкримінованого кримінального правопорушення, ОСОБА_6 володіє інформацією щодо їх місця проживання, у зв`язку з чим є підстави вважати, що, знаходячись на волі, він може вчинити на них тиск з метою викривлення фактів та показань, які вони надаватимуть у судовому засіданні. Враховуючи характер злочину, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_6 , відсутність постійного джерела доходів, є підстави вважати, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому запобіжному заході у вигляді тримання під вартою відпала.

Обраний відносно ОСОБА_6 запобіжний захід з урахуванням його тривалості на даний час не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються, не перешкоджає інтересам правосуддя.

Оцінивши зазначені обставини в їх сукупності, колегія судів приходить до висновку, що з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого в подальшому належить утримувати під вартою, оскільки саме цей вид запобіжного заходу зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Одночасно з продовженням запобіжного заходу у виді триманням під вартою обвинуваченому суд вважає, що слід визначити заставу, як альтернативний запобіжний захід, в порядку ч. 3, 4 ст. 182 КПК України, встановивши її в розмірі достатньому, у співставленні з існуючими ризиками та даними про обвинуваченого, а саме : грошову суму в розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 94, 176-178, 181, 193, 194, 196, 198, 205 КПК України, суд

ухвалив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , 26.10.1958 року на 60 днів з дня постановлення даної ухвали до 11.03.2026 року включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу в розмірі 200 (двісті) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 665600 (шістсот шістдесят п`ять тисяч шістсот) гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок отримувач ТУДСАУ в Полтавській області.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом строку дії ухвали.

У разі внесення застави зобов`язати обвинуваченого після звільнення з-під варти прибувати за кожною вимогою до суду протягом строку дії запобіжного заходу у вигляді застави.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого, у разі внесення застави, наступні обов`язки:

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілими у кримінальному провадженні.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення застави на депозитний рахунок ТУ ДСАУ в Полтавській області, має бути наданий уповноваженій службовій особі Полтавської установи виконання покарань УДПтС в Полтавській області.

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа Полтавської установи виконання покарань УДПтС в Полтавській області негайно має здійснити розпорядження про звільнення обвинуваченого з - під варти та повідомити усно і письмово Миргородський міськрайонний суд Полтавської області.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні застави обов`язки, застава звертається в дохід держави.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, однак ця ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Головуючий : ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3