ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарки ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Соснівського райсуду м. Черкаси від 02.09.2025 р. у кримінальному провадженні № 0000777 від 23.07.2025 р., -

В С Т А Н О В И В:

Зазначеним вироком ОСОБА_8 , який

народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Золотоноша

Черкаської обл., громадянин України,

українець, має середню освіту, одружений,

не працює, раніше не судимий, проживає:

АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та йому призначено покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік.

На підставі п. п. 1-3 ч. 2 ст. 59 1 КК України покладено на ОСОБА_8 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок строку пробаційного нагляду обчислюється з дня постановки ОСОБА_8 на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_8 не обирався.

Стягнуто зі ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 1 782, 80 грн.

Цивільний позов не заявлений. Питання про речовий доказ судом вирішене відповідно до вимог КПК України.

Вироком суду встановлено, що 23.07.2025 р. приблизно о 12:00 год. ОСОБА_8 , перебуваючи у м. Черкаси по вулиці Генерала Момота, № 1, позаду супермаркету «АТБ», незаконно, умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, придбав шляхом знахідки на землі, згорток з ізоляційної стрічки зеленого кольору, всередині якого знаходився один полімерний пакетик з кристалічною речовиною, яку залишив зберігати при собі з метою власного вживання, без мети збуту.

23.07.2025 р. приблизно о 12:47 год. ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою: м. Черкаси, вул. Генерала Момота, поблизу буд. № 1, маючи умисел на зберігання психотропної речовини, без мети збуту, останній був зупинений дільничним офіцером поліції Черкаського РУП ГУНП в Черкаській обл., якому в ході перевірки документів повідомив, що зберігає при собі заборонені обігом речовини та при цьому повідомив, що дані речовини належать йому.

23.07.2025 р. ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою м. Черкаси, вул. Генерала Момота, навпроти буд. № 1, під час затримання в порядку ст. 2982 КПК України, в період часу з 14:37 год. до 14:50 год. він добровільно видав зі своєї нагрудної сумки один полімерний пакетик з вмістом кристалічної речовини, яка відповідно до висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів № СE-19/124-25/11561-Н3ПРАП від 06.08.2025 р. містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено-PVP. Маса PVP становить 0,345 г, яку останній зберігав для власного вживання без мети збуту.

Вказаними діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачене ч. 1 ст. 309 КК України, - незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту.

Не погоджуючись з вироком суду, як слід розуміти вимоги апеляційної скарги лише в частині призначеного покарання, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок суду стосовно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання, скасувавши покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік, з покладення обов`язків, передбачених п. п. 1-3 ч. 2 ст. 591 КК України і пов`язані з ним обмеження, та призначити ОСОБА_8 покарання у виді штрафу в мінімальному розмірі, передбаченому ч. 1 ст. 309 КК України, у сумі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.

Апеляційні вимоги мотивує тим, що судом першої інстанції допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Апелянт зазначає, що положення ст. 370 КПК України розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Відповідно до вимог ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Апелянт вважає, що оскільки суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме неправильно призначив покарання, то вирок суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового вироку відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України.

Зазначене судове рішення ухвалено в порядку спрощеного судового провадження за відсутності учасників судового розгляду та без проведення судового засідання, на підставі заяви про згоду із встановленими обставинами досудового розслідування, складеної в присутності попереднього захисника.

Обвинувачений не був присутній у судовому засіданні, не отримував повісток, не був належним чином повідомлений про розгляд справи та копію вироку не отримував, що позбавило його можливості реалізувати право на захист, гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 20, 42, 55 Конституції України та ст. 48, 49, 63 КПК України.

На момент ознайомлення з вироком ОСОБА_8 зазначає, що він є чинним військовослужбовцем, проходить військову службу у Збройних Силах України за мобілізацією, перебуває у підпорядкуванні командування та виконує завдання служби. Отже, призначення покарання у виді пробаційного нагляду є таким, що об`єктивно не може бути виконане, оскільки режим служби, бойові завдання та можливе переміщення за наказом командування унеможливлюють періодичні явки до органу пробації. Військовослужбовець може бути відряджений, переведений, направлений до лікувального закладу або району бойових дій, що унеможливлює виконання обов`язку повідомляти про зміну місця проживання або місця перебування. Крім того, заборона виїзду без погодження з органом пробації суперечить режиму служби, де переміщення та ротації здійснюються за наказом командування без погодження з цивільними структурами.

Таким чином, пробаційний нагляд не відповідає фактичним можливостям обвинуваченого виконувати покладені обов`язки, а його невиконання матиме наслідком притягнення до відповідальності, що створює непропорційний, надмірний тягар.

З огляду на статус військовослужбовця, належним, пропорційним та реальним до виконання видом покарання є штраф, передбачений санкцією ч. 1 ст. 309 КК України, оскільки обвинувачений має стабільне грошове забезпечення військовослужбовця, що дозволяє сплатити штраф без ухилення. Застосування пробаційного нагляду не тільки є необґрунтованим, але й суперечить принципу індивідуалізації покарання, визначеному ст. 65 КК України.

Вказане дає підстави для висновку про необхідність зміни виду покарання та перегляду вироку суду першої інстанції.

Також захисник зазначив, що з моменту затримання ОСОБА_8 повністю сприяв правоохоронним органам у встановленні обставин кримінального правопорушення: добровільно видав виявлену речовину, надав пояснення працівникам поліції, не заперечував фактичних даних, визнавав свою причетність до правопорушення та не перешкоджав слідчим діям. Такі дії обвинуваченого суттєво спростили процес доказування, зменшили навантаження на органи досудового розслідування та прокуратуру, що свідчить про його добросовісну поведінку, щире каяття та відсутність наміру ухилятися від відповідальності. У сукупності ці обставини характеризують особу ОСОБА_8 позитивно та підтверджують, що мета покарання, визначена ст. 50 КК України, може бути досягнута без застосування обмежувальних заходів пробаційного нагляду.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, як в ході досудового, так і в ході судового провадження не встановлено.

Щодо характеризуючих особу обставин: обвинувачений раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, має стійкі соціальні зв`язки: має постійне місце реєстрації і проживання.

Узагальнюючи викладене, покарання у виді пробаційного нагляду, призначене ОСОБА_8 вироком суду є таким, що не відповідає фактичним можливостям його виконання у зв`язку з проходженням військової служби, суперечить принципам індивідуалізації покарання, визначеним ст. 65 КК України, а також не враховує його добросовісну поведінку під час досудового розслідування та щире каяття. З огляду на санкцію ч. 1 ст. 309 КК України, яка поряд з пробаційним наглядом передбачає, зокрема, штраф від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, сторона захисту вважає належним, справедливим та реальним до виконання видом покарання призначення мінімального штрафу, оскільки ОСОБА_8 як військовослужбовець отримує стабільне грошове забезпечення та може його сплатити, не ухиляючись від виконання вироку. Застосування штрафу забезпечить як мету покарання, визначену ст. 50 КК України, так і принцип пропорційності, при цьому уникнувши надмірних та об`єктивно невиконуваних обмежень, пов`язаних з пробаційним наглядом.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судове засідання Черкаського апеляційного суду, призначене на 2.04.2026 р. не з`явився, належним чином був повідомлений про день, час та місце судового засідання, про що свідчать довідка про доставку повідомлення у мобільному застосунку Viber ОСОБА_8 , яка йому надійшла 4.03.2026 р. (т. 1, а. пр. 143). Разом з тим, на адресу апеляційного суду захисник ОСОБА_7 за Вх. № 3815/26-Вх 02.04.2026 р. надав: копію військового квитка ОСОБА_8 , витяги з місця реєстрації ОСОБА_8 та скрін-шоти листування з ОСОБА_8 на підтвердження неможливості його явки на розгляд провадження до апеляційного суду через його перебування на військовій службі, за межами Черкаської області. Заяви про відкладення розгляду не надав. Справу було розглянуто без його участі тому що, відповідно до вимог ст. 405 КПК України, його участь не є обов`язковою.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив задовольнити її з вказаних у ній підстав, прокурора ОСОБА_6 , яка не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався не в повному обсязі.

Так, відповідно до змісту вироку суду, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 309 КК України було розглянуте в спрощеному провадженні, передбаченому ст. ст. 381 та 382 КПК України, оскільки до матеріалів кримінального провадження була долучена письмова заява обвинуваченого, в якій він не оспорює встановлені під час досудового розслідування обставини, ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження і згоден з розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні (т. 1, а. пр. 9-10).

З урахуванням того, що суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження у спрощеному провадженні, окрім того захисник в апеляційній скарзі не оскаржує обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини, а інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, тому вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

У зв`язку з цим апеляційним судом вказаний вирок переглядається лише в частині законності та правильності призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З матеріалів судового розгляду кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції погодився зі встановленими фактичними обставинами кримінального провадження та відповідно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 309 КК України, а тому висновки суду щодо фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, доведення винуватості та кваліфікації його дій, які в апеляційній скарзі не оскаржуються, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, в апеляційному порядку не перевіряються.

Разом з тим, доводи, викладені в апеляційній скарзі щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність в частині призначеного покарання є слушними, а тому підлягають до задоволення з наступних підстав.

Так, санкцією ч. 1 ст. 309 КК України встановлена можливість призначити покарання у виді штрафу від 1000 до 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до 2 років, або пробаційним наглядом на строк до 5 років, або обмеженням волі на той самий строк.

З матеріалів кримінального провадження беззаперечно встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 є військовослужбовцем, проходить військову службу у Збройних Силах України за мобілізацією.

Таким чином, на думку апеляційного суду, виконання призначеного йому покарання у виді пробаційного нагляду є таким, що об`єктивно ускладнює його виконання і не може бути виконане, оскільки режим служби, бойові завдання та можливе переміщення за наказом командування дійсно унеможливлюють періодичні явки до органу пробації. Військовослужбовець може бути відряджений, переведений, направлений до лікувального закладу або району бойових дій, що унеможливлює виконання обов`язку повідомляти про зміну місця проживання або місця перебування. Крім того, заборона виїзду без погодження з органом пробації суперечить режиму служби, де переміщення та ротації здійснюються за наказом командування без погодження з цивільними структурами.

Разом з тим, санкція ч. 1 ст. 309 КК України передбачає покарання у виді штрафу.

На думку апеляційного суду до обвинуваченого ОСОБА_8 можливо застосувати покарання у виді штрафу, оскільки він є раніше не судимою особою, а вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до кримінальних проступків.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції під час ухвалення вироку та визначення виду покарання обвинуваченому неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність, тим самим порушивши вимоги ст. 370 КПК України, що зобов`язують ухвалювати законний, обґрунтований та вмотивований вирок, керуючись нормами кримінального та кримінального процесуального закону.

Санкція ч. 1 ст. 309 КК України є альтернативною та поряд з покаранням у виді пробаційного нагляду, також передбачає інші види покарання, які можуть бути застосовані до обвинуваченого, у тому числі штраф.

Оскільки призначене судом покарання у виді пробаційного нагляду з покладенням на підставі ст. 591 КК України обов`язків, на думку апеляційного суду, діючим військовослужбовцем у період дії військового стану, об`єктивно неможливо виконати, а також є достатні підстави для призначення покарання у виді штрафу, то апеляційний суд вважає необхідним призначити ОСОБА_8 покарання у виді штрафу, в мінімальному його розмірі, а саме у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 апеляційний суд враховує: характер вчиненого кримінального проступку; відомості про особу обвинуваченого, який є одруженим; на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться; раніше він не судимий; характеризується посередньо; наявність обставини, що пом`якшує покарання - щире каяття; відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Тому, апеляційний суд вважає, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді штрафу, а саме у мінімальному розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, який передбачений санкцією відповідної статті кримінального закону.

Суд апеляційної інстанції враховує матеріальний стан обвинуваченого, який в змозі виконати таке покарання та сторона захисту також просила призначити покарання саме у виді штрафу.

Зазначене покарання апеляційний суд вважає справедливим, таким, що відповідатиме тяжкості вчиненого правопорушення, сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових злочинів, а також таким, що не буде становити особистий надмірний тягар для особи, адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

В решті вказаний вирок суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Оскільки покарання у виді штрафу, відповідно до ст. 51 КК України, є менш суворим ніж пробаційний нагляд, який був призначений ОСОБА_8 місцевим судом, то апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 шляхом зміни вироку, а не постановлення нового вироку.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 є слушними, тому що ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають до задоволення, а вирок місцевого суду до зміни в частині призначеного покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 414, 418, 419 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Вирок Соснівського райсуду м. Черкаси від 2.09.2025 р. стосовно ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_8 покарання за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн.

В решті вирок суду залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді