Справа № 308/5113/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2026 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород клопотання представника власника майна ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 , про скасування арешту майна,-

В С Т А Н О В И В :

Представник власника майна ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду з клопотанням про скасування арешту майна в порядку ст. 174 КПК України, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Воловецького районного суду Закарпатської області від 11.12.2023 року у справі №936/1496/23 було накладено арешт на вилучену деревину. Як стало відомо з листа ВП №2 Мукачівського РУП, кримінальне провадження №0000193 від 08.12.2023 року передано за підслідністю до Шостого слідчого відділу (з дислокацією у місті Ужгород) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові.

В обґрунтування клопотання заявник зазначає, що слідчий, звертаючись до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, обґрунтовував таке необхідністю проведення слідчих (розшукових) дій та експертних досліджень з метою встановлення всіх обставин у кримінальному провадженні, обставин походження деревини, законність її набуття, та осіб причетних до вказаної події. Водночас, досудове розслідування кримінального провадження та арешт майна належного ОСОБА_3 триває вже понад два роки та протягом цього строку в органу досудового розслідування було достатньо часу на проведення всіх необхідних слідчих (розшукових) дій, здійснення експертних досліджень щодо вказаної деревини, та виявлення осіб, які нібито причетні до даного правопорушення. Як наслідок, орган досудового розслідування мав достатній термін на прийняття відповідного процесуального рішення у справі. Однак, вже більше двох років вказана деревина безпідставно є арештована, органом досудового розслідування не приймалось рішення щодо повернення даної деревини його власнику, досудове розслідування надалі триває, хоча було достатньо часу для проведення всіх необхідних слідчих та процесуальних дій, а тому такий тривалий арешт майна порушує право його власника на вільне володіння своїм майном. Таким чином, зважаючи на тривалість такого арешту та проведення досудового розслідування, вважають, що відпали підстави для подальшого арешту майна.

Володілець майна ОСОБА_3 та його представник у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Представник Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у місті Львові у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, приходить до наступного.

Як встановлено слідчим суддею, процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні здійснює Закарпатська обласна прокуратура. 07.12.2023 о 19:37 год. відділенням поліції №2 Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області зареєстровано повідомлення про те, що на стаціонарному патрульному посту в с. Нижні Ворота, Мукачівського району було зупинено вантажний автомобіль марки VOLVO FH12 з напівпричепом марки KOGEL SN24, із навантаженою на борту лісопродукцією згідно товарно-транспортної накладної (ліс) серія ЮІА№910232 від 07.12.2023 року породи дуб у кількості V 17,4920 метрів кубічних, довжиною по 3 метри, що не відповідає фактично наявній довжині та сортності. Відомості про дану подію СВ відділення поліції №2 Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000193 за ч. 1 ст. 246 КК України. 07.12.2023 за вказаним повідомленням було проведено огляд місця події, а саме території автодороги М06 сполученням «Київ-Чоп» біля стаціонарного посту патрульної поліції у с. Нижні Ворота, Мукачівського району де виявлено вантажний автомобіль марки VOLVO FH12 з напівпричепом марки KOGEL SN24 з наявною на ньому лісопродукцією, які в ході огляду було вилучено разом з товарно-транспортною накладною (ліс) серії ЮІА №910232 від 07.12.2023року. Орган досудового розслідування прийняв рішення про вилучення вказаної вище деревини на підставі того, що така, на його думку, не відповідає відповідним товарно-супровідним документам. В подальшому, орган досудового розслідування звернувся до слідчого судді Воловецького районного суду Закарпатської області із клопотанням про накладення арешту на вилучене майно та документи. Водночас, ОСОБА_3 , як власнику майна, не було вручено клопотання про накладення арешту на майно та додатків до нього. Так, ухвалою Воловецького районного суду Закарпатської області від 11.12.2023 року у справі №936/1496/23 було накладено арешт на вилучену деревину. На даний час, як стало відомо з листа ВП №2 Мукачівського РУП, кримінальне провадження №0000193 від 08.12.2023 року передано за підслідністю до Шостого слідчого відділу (з дислокацією у місті Ужгород) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові.

Вважають, що на даний час, відсутні підстави для подальшого арешту вилученого майна, а відтак, такий підлягає скасуванню.

Обґрунтованість зазначеного арешту судом не перевіряється.

Підставою накладення арешту на нерухоме майно, судом було існування сукупності розумних підозр вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України.

Метою накладення арешту на це майно, слідчим суддею було забезпечення кримінального провадження у частині збереження речових доказів.

Власники та володільці майна не були присутні під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно.

Положеннями КПК України арешт майна визначений як один із заходів забезпечення кримінального провадження, що застосовується з метою досягнення його дієвості.

Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, носить у собі тимчасовий характер.

Порядок скасування арешту майна встановлюється нормами ст.174 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.

Нормами ч.1 ст. 174 КПК України передбачено дві взаємо виключні підстави скасування арешту майна слідчим суддею-це необґрунтованість накладення арешту або якщо в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згіднозч.1ст.28КПКУкраїни,підчаскримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки,щоєоб`єктивно необхіднимидля виконання процесуальнихдійтаприйняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Слідчий суддя, зазначає, що обов`язок доказування обставин, на які посилається заявник, покладається саме на нього.

Також слід звернути увагу на те, що при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключно прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

Заявник як підставу для скасування арешту майна зазначає, що позбавлення на строк понад два роки (з грудня 2023 року) добросовісного власника майна можливості розпоряджатися власністю, як захід забезпечення кримінального провадження, порушує право власності та суперечить ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому випадку, коли у кримінальному провадженні відсутні підстави, які б виправдовували втручання держави у право на мирне володіння майном у контексті забезпечення «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту прав конкретної особи фізичної чи юридичної особи.

Заявником не додано до матеріалів клопотання та не доведено в судовому засіданні тих обставин, що мета накладення арешту на даний час досягнута, всі слідчі дії з арештованим майном проведені, а відтак слідчий суддя приходить до висновку, що на даний час не відпала потреба в застосуванні арешту, який накладено було обґрунтовано, будь - яких обставин, які б не були відомі під час вирішення питання про накладення арешту не встановлено.

Заявником не доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, не наведено доказів того, що на даній стадії розслідування вищезазначений захід забезпечення втратив свою актуальність.

Також заявником не додано до матеріалів справи доказів того, що мета накладення арешту на даний час досягнута, всі експертизи та слідчі дії з арештованим майном проведені , а відтак слідчий суддя приходить до висновку, що на даний час не відпала потреба в застосуванні арешту, який накладено було обґрунтовано, будь - яких обставин, які б не були відомі під час вирішення питання про накладення арешту не встановлено.

Таким чином, наявні у розпорядженні слідчого судді матеріали свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси володільця майна, з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є арешт майна.

Крім цього, як встановлено слідчим суддею арешт було накладено з метою збереження речових доказів. Слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання про арешт майна потреби органу досудового розслідування виправдовували таке втручання у права та інтереси власника ( володільця) майна з метою забезпечення кримінального провадження, а сукупність отриманих судом даних, відповідно до ст.170 КПК України, була достатньою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту на майно.

Як вбачається з матеріалів доданих до клопотання, доводи клопотання не містять належного обґрунтування та доказів того, що на даній стадії розслідування вищезазначений захід забезпечення втратив свою актуальність та які б спростували висновки, викладені в ухвалі слідчого судді Воловецького районного суду Закарпатської області від 11.12.2023 року у справі №936/1496/23, що дає слідчому судді підстави дійти висновку що необхідність накладення арешту на зазначене в клопотанні майно на теперішній час не відпала.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що тимчасове накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, хоча власник і обмежується у реалізації всіх правомочностей права власності, такий захід є тимчасовим, відповідні обмеження за вищевказаних фактичних обставин є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження, з урахуванням чого слідчий суддя погоджується з висновком, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи осіб з метою виконання завдань кримінального провадження.

На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання володільця майна ОСОБА_3 поданого в особі представника ОСОБА_4 , про скасування арешту майна.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-174 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання власника майна ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_4 , про скасування арешту майна -відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1