Справа № 304/535/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.02.2026 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/128/26 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 03 лютого 2026 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 03 лютого 2026 рокузадоволено клопотання процесуального керівника у кримінальному провадженні - прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_7 , подане на підставі матеріалів кримінального провадження, внесених до ЄРДР за № 0000008 від 25 листопада 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 204, ч. 1 ст. 209 КК України, про арешт тимчасово вилученого майна.

Накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме:

- транспортний засіб марки AUDI Q7, д.н.з. НОМЕР_1 (VIN- НОМЕР_2 ), який належить на праві власності ОСОБА_8 ; - свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 - 1 шт.; - ключ запалювання від транспортного засобу - 1 шт. Заборонено відчужувати, розпоряджатись та користуватись вказаним автомобілем до скасування арешту.

Прокурор звернувся до слідчої судді з вищевказаним клопотанням про накладення арешту на майно, яке вилучено 09 січня 2026 року в ході проведення санкціонованого обшуку транспортного засобу марки AUDI Q7, д.н.з. НОМЕР_1 (VIN- НОМЕР_2 ).

Клопотання мотивує тим, що підрозділом детективів Територіального управління БЕБ у Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000008, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 листопада 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 204, ч. 1 ст. 209 КК України.

Прокурор зазначає, що в ході досудового розслідування встановлено, що на території Закарпатської області група осіб зорганізувалися у стійке об`єднання, розподіливши функції учасників групи, об`єднаних єдиним планом, відомого всім учасникам групи для вчинення кримінальних правопорушень пов`язаних із незаконним виробництвом, зберіганням, транспортуванням з метою збуту та збутом незаконно виготовлених електронних сигарет та рідин до них, які являються підакцизним товаром, без наявності відповідної ліцензії на виробництво та марок акцизного податку України, які можуть становити загрозу для життя і здоров`я людей.

Організатором даної групи з незаконного виробництва електронних сигарет та рідин, є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_4 , місце народження: АДРЕСА_1 . З метою організації протиправної діяльності ОСОБА_9 використовує ФОП ОСОБА_9 . Встановлено, що ОСОБА_9 відповідає за придбання компонентів (в т.ч. нікотину) для виробництва контрафактної підакцизної продукції, яка йому надходить на відділення кур`єрської пошти «Делівері». Користується транспортним засобом AUDI Q7, д.н.з. НОМЕР_1 (VIN- НОМЕР_2 ). Фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Злочинна діяльність ОСОБА_9 підтверджується проведеними слідчими та негласними слідчими (розшуковими) діями.

Також зазначає, що для перевезення контрафактної продукції ОСОБА_9 використовує власний автотранспорт марки AUDI Q7 д.н.з. НОМЕР_1 (VIN- НОМЕР_2 ), який в робочий час припарковує біля місця незаконного виробництва та зберігання контрафактної підакцизної продукції.

Прокурор указує, що з метою виявлення і фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення 09 січня 2026 року на підставі ухвали слідчої судді Перечинського районного суду справа від 23 грудня 2025 року, проведено санкціонований обшук транспортного засобу марки AUDI Q7, д.н.з. НОМЕР_1 (VIN- НОМЕР_2 ), за результатами якого, вилучено транспортний засіб марки AUDI Q7, д.н.з. НОМЕР_1 (VIN- НОМЕР_2 ), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 та ключ запалювання від транспортного засобу.

Також указує, що транспортний засіб AUDI Q7, д.н.з. НОМЕР_1 (VIN- НОМЕР_2 ), за результатами якого, вилучено транспортний засіб марки AUDI Q7, д.н.з. НОМЕР_1 (VIN- НОМЕР_2 ), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 та ключ запалювання від транспортного засобу також можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, оскільки згідно п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України, являються засобами вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 204 КК України, а тому відповідно до ст. 98 КПК України, мають значення у кримінальному провадженні як речові докази, оскільки використовувалися ОСОБА_9 для транспортування контрафактної продукції.

Ініціатор клопотання зазначає, що 10 січня 2026 року детективом винесено постанову, якою вилучені в ході проведення обшуку речі, предмети та документи, визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні та приєднано до матеріалів кримінального провадження.

Прокурор зазначає, що викладені вище факти, вказують на те, що в разі повернення вищевказаних речей їх власниками вони можуть не залишитися неушкодженими та є підстави вважати, що є загроза зміни або знищення інформації, речей (цінностей), що мають значення для встановлення обставин, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні.

У зв`язку з викладеним, виникла необхідність у забороні на користування вилученим в ході обшуку, яке являється тимчасово вилученим майном та яке відповідно зазначене в протоколі обшуку від 09 січня 2026 року, тому прокурор просить клопотання задовольнити.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 вказує на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, такою, що не відповідає вимогам КПК та істотно порушує його вимоги, внаслідок чого підлягає скасуванню.

Вказує, що ані з клопотання, ані з матеріалів, які подані на його обґрунтування, порушення вимог п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України не вбачається жодних підстав, у зв`язку з якими необхідно та доцільно здійснити арешт вказаного автомобіля. Жодних доказів того, що вказаний автомобіль є предметом або знаряддям вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 204, ч. 1 ст. 209 КК України, зберіг на собі сліди кримінального правопорушення або містяить інші відомості, які можуть бути використані, як доказ вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 204, ч. 1 ст. 209 КК України, у клопотанні прокурора не наведено та не долучено. Саме по собі визнання детективом певного майна речовими доказами у межах кримінального провадження без будь-якого обґрунтування на предмет відповідності ознакам речового доказу ст. 98 КПК України не є достатньою підставою для накладення арешту на це майно.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.

Судове провадження розглядається за відсутності учасників судового процесу, неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та вимоги апеляційної скарги, вивчивши клопотання про накладення арешту на майно та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Постановляючи вказану ухвалу, слідчий суддя посилався на необхідність арешту зазначеного вилученого майна з метою його збереження як речових доказів у кримінальному провадженні і його конфіскації.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується не в повному обсязі, виходячи з наступного.

Так, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

У своїх висновках Європейський Суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах, «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя, у порушення вимог п. п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт вилученого майна в ході проведеного обшуку, належним чином не перевірив правову підставу для такого арешту та можливість використання даного майна як доказу у кримінальному провадженні, та не встановив достатність доказів на підтвердження підстав для накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів.

Не зважаючи на те, що органом досудового розслідування визнано зазначене майно речовим доказом, прокурором у клопотанні не доведено таку мету арешту вилученого майна, як збереження речових доказів.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, що підрозділом детективів Територіального управління БЕБ у Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000008, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 листопада 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 204, ч. 1 ст. 209 КК України.

Однак, зазначене кримінальне провадження не містять даних, які б давали розумні підстави вважати, що вилучене майно в ході проведеного обшуку - можуть бути використані як докази у даному кримінальному провадженні, зокрема були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, були об`єктом кримінально протиправних дій, чи набуті кримінально протиправним шляхом.

Крім того, не конкретизовано, що стороною обвинувачення ініційовано проведення будь-яких слідчих дій, експертних досліджень щодо вилученого транспортного засобу AUDI Q7, д.н.з. НОМЕР_1 (VIN- НОМЕР_2 ).

Крім того, жодних даних щодо причетності власника вилученого майна - ОСОБА_8 до вчинення кримінальних правопорушень, за якими здійснюється досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні, до сьогоднішнього дня, матеріали справи не містять, та відомості про можливу причетність вказаної особи до кримінального правопорушення, до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні не внесено.

Крім того, у клопотанні не вказано, у який спосіб та для з`ясування яких обставин, що мають значення у даному кримінальному провадженні, можливе використання майна, яке належить на праві власності третій особі.

Вказані обставини залишились поза увагою слідчого судді, який, наклавши арешт на майно третьої особи, не обґрунтував його відношення до обставин кримінального правопорушення, та не перевірив, чи відповідає таке майно ознакам речових доказів у кримінальному провадженні.

З матеріалів судового провадження вбачається, що накладення арешту на належне ОСОБА_8 майно не виправдовує такий ступінь втручання у її права і свободи потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює накладення арешту на вилучене майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

З урахуванням вищевикладеного у сукупності, на думку колегії суддів, прокурор у розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя належним чином не оцінив ці докази, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України.

Наведене дає колегії суддів підстави вважати, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді обмеження права власності здійснено в порушення вимог закону, а отже втручання в право на мирне володіння майном ОСОБА_8 здійснено без законних на те підстав, про що обґрунтовано зазначив апелянт в апеляційній скарзі.

Згідно ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: залишити ухвалу без змін; скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За таких обставин, апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_5 підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 03 лютого 2026 року, як незаконне підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст.170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 03 лютого 2026 року про арешт на майно - скасувати.

У задоволені клопотання процесуального керівника у кримінальному провадженні - прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_7 , подане на підставі матеріалів кримінального провадження, внесених до ЄРДР за № 0000008 від 25 листопада 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 204, ч. 1 ст. 209 КК України, про арешт тимчасово вилученого майна - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді