Справа № 569/2232/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Рівне клопотання прокурора про покладення обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у кримінальному провадженні №0001254 від 03.06.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Квасилів, Рівненського району, Рівненської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, неодруженого, непрацюючого, раніше несудимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 306, ч. ч. 1, 2 ст. 307, ч. ч. 1, 2 ст. 311, ч. 1 ст. 313, ч. 1 ст. 317 КК України,

В С Т А Н О В И В:

1. Суть клопотання

На розгляді Рівненського міського суду Рівненської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001254 від 03.06.2025 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 306, ч. ч. 1, 2 ст. 307, ч. ч. 1, 2 ст. 311, ч. 1 ст. 313, ч. 1 ст. 317 КК України.

Прокурор подав клопотання про продовження (обрання) строку обов`язків, покладених на обвинуваченого. Звертаючись до суду із вказаним клопотанням прокурор дійшов висновку про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують покладення обов`язків на обвинуваченого ОСОБА_5 , а саме: 1) переховуватися від суду; 2) незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; 3) вчинити інше кримінальне правопорушення. При визначенні ймовірності переховування обвинуваченого від суду прокурор просив врахувати тяжкість покарання. Ризик незаконного впливу на свідків прокурор аргументував можливістю впливати на свідків, оскільки обвинувачений ознайомившись із матеріалами кримінального провадження усвідомлений про місце проживання, що дає підстави незаконно на них впливати. Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення обґрунтовував обставинами вчинення кримінальних правопорушень, у яких він обвинувачується.

2. Позиція учасників судового засідання

Прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав з наведених у ньому мотивів, крім того просив покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а не продовжити їх дію.

Обвинувачений ОСОБА_5 , захисник ОСОБА_4 заперечували проти задоволення клопотання з огляду на те, що на час розгляду вказаного клопотання закінчився строк дії ухвали, якою встановлені обов`язки, а тому не можливо продовжити те, що закінчилося, також вважали, що сторона обвинувачення на підтвердження обґрунтованості ризиків не надала належних та допустимих доказів. Просили врахувати, що після закінчення строку дії обовязків обвинувачений жодних порушень не допустив, а тому вважали за доцільне не покладати на нього вказані обов`язки.

3. Мотиви суду

У відповідності до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити та продовжити запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу. Згідно зі ст. 194 КПК України обов`язки покладаються на підозрюваного, обвинуваченого у випадку, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри, ризиків кримінального провадження та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу. Такі обов`язки можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому ст.199 цього Кодексу.

Суд зауважує, що вказана норма пов`язує покладення обов`язків із запобіжним заходом, який не пов`язаний з триманням під вартою. Посилання законодавця на закріплений у ст. 199 КПК України порядок продовження строку тримання під вартою, який є ідентичним для продовження строку дії обов`язків, орієнтує на процесуальний порядок розгляду відповідних клопотань, а не на вид запобіжного заходу, який супроводжується продовженням обов`язків.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 200 КПК України прокурор має право звернутися в порядку, передбаченому ст. 184 КПК України, до суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу, в тому числі про покладення додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 цього Кодексу.

Наведена норма означає, що прокурор наділений повноваженнями подати суду клопотання, яке може містити вимогу, а саме: покласти додаткові обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Тобто подання до суду клопотання, яке містить вимогу про покладення на обвинуваченого одного або кількох обов`язків із передбаченого ч. 5 ст. 194 КПК України переліку, є окремим, самостійним правом прокурора.

При цьому суд виходить не з назви документу, а його змісту, який свідчить про те, що прокурор звернувся до суду з клопотанням саме про покладення на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а не про їх про продовження. А тому саме в цьому контексті суд вирішуватиме клопотання прокурора.

За змістом п. 3, 5 ч. 1 ст. 176, ч. 1 ст. 182, ч. 1 ст. 183 КПК України застава та тримання під вартою є запобіжними заходами.

Суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті (ч. 3 ст. 183 КПК України).

Частиною 1 ст. 182 КПК України визначено, що застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

З моменту звільнення підозрюваного, обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний, обвинувачений, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави (ч. 6 ст. 182 КПК України).

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави (ч. 4 ст. 202 КПК України).

Отже, враховуючи положення ч. 2 ст. 200 КПК України, а також стадію кримінального провадження, суд зобов`язаний розглянути клопотання про покладення на обвинуваченого обов`язків згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Ухвалою Рівненського міського суду від 19.12.2025 відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, визначено розмір застави, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КК України.

26.12.2025 внесена застава, у зв`язку з чим ОСОБА_5 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК. Строк дії обов`язків закінчився 19.02.2025, а тому вони вважаються скасованими внаслідок закінчення строку їх дії (ч. 7 ст. 194 КПК України).

Це кримінальне провадження знаходиться на стадії підготовчого судового засідання, ОСОБА_5 вручений обвинувальний акт і він має процесуальний статус обвинуваченого.

Суд зауважує, що у клопотанні прокурора порушено питання про обґрунтованість пред`явленого обвинувачення з посиланням на відповідні докази, зібрані органом досудового розслідування. Однак, з огляду на стадію кримінального провадження питання обґрунтованості обвинувачення не може бути предметом вирішення, оскільки докази, які, на думку сторони обвинувачення, його підтверджують, будуть досліджуватися в порядку §3 глави 28 КПК України, і лише за наслідком судового розгляду буде вирішено питання стосовно доведеності обвинувачення.

У зв`язку із цим суд надаватиме оцінку винятково питанню наявності заявлених прокурором ризиків.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити в майбутньому. Отже, ризики слід вважати наявними за умови встановлення їх імовірності. Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. При встановленні ризиків суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню.

На думку суду, ризик переховування обвинуваченого від суду досі є реальним з огляду на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , та суворість можливого покарання. Так, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, найтяжчим з яких є злочин, передбачений ч. 1 ст. 306 КК України, який зважаючи на санкцію відноситься до особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна. Отже, усвідомлюючи тяжкість покарання та невідворотність кримінальної відповідальності у випадку визнання його винуватим у майбутньому, обвинувачений може вчиняти дії, спрямовані на переховування від суду.

Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Співставлення можливих негативних для обвинуваченого наслідків переховування у вигляді потенційного ув`язнення у невизначеному майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі, у перспективі робить цей ризик достатньо високим.

Оцінюючи можливість впливу на свідків суд виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч.1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного ст. 615 цього Кодексу (ч.4 ст. 95 КПК України).

Відтак, ризик впливу на свідків існує не лише на етапі досудового розслідування при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідка та дослідження їх судом.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, існує реальна можливість безпосереднього впливу ОСОБА_5 на свідків з метою схилити їх до зміни показань чи відмови від дачі показань.

Суд вважає неспроможними також доводи прокурора про наявність ризику вчинити інше кримінальне правопорушення у спосіб продовження протиправної діяльності, оскільки прокурором не наведено конкретних переконливих фактів, які б свідчили про реальне, а не гіпотетичне існування цього ризику. З даного приводу суд бере до уваги, що вчинення інкримінованих обвинуваченому злочинів наразі припинено у результаті діяльності правоохоронних органів.

Враховуючи викладене, актуальними залишаються ризики переховування від суду та незаконного впливу на свідків. Актуальний розмір застави та низка покладених обов`язків здатні виконати роль стримуючого фактору для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого в подальшому.

Посилання сторони захисту на добросовісне та належне виконання обвинуваченим обов`язків без постановлення ухвали суду саме по собі не спростовує і не нівелює вищевказані ризики, які суд вважає високими, та такими, що у даному конкретному випадку не зменшились зі спливом часу чи динамічністю провадження.

У своєму клопотанні прокурор просив покласти на обвинуваченого обов`язок не відлучатись із населеного пункту, де зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора, суду, але зважаючи на те, що справа знаходиться в суді, немає необхідності отримувати дозвіл у прокурора, також суд вбачає необхідність встановити обов`язок не відлучатися за межі Рівненської області без дозволу суду.

Враховуючи вище наведене, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора про покладення на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язків у цьому кримінальному провадженні, підлягає задоволенню частково.

На переконання суду, покладені обов`язки не є такими, що надмірно або негативно впливають на життєвий уклад обвинуваченого, а таке втручання є розумним і співмірним для цілей цього кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 182, 194, 196, 314, 315, 376, 392 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про покладення обов`язків на обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , строком на 2 (два) місяці, обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатися за межі Рівненської області без дозволу суду;

- повідомляти суд та прокурора про зміну свого місця проживання та/або роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_5 , встановити до 24.04.2026 включно.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурорів Рівненської окружної прокуратури Рівненської області з групи прокурорів у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001254 від 03.06.2025.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та захиснику негайно після її оголошення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_6