У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 184/460/25

Номер провадження 1-кп/184/50/26

17 березня 2026 року

Покровський міський суд Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції клопотання прокурора Покровського відділу Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_3 від 11.03.2026 року про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000025, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.02.2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Орджонікідзе (м.Покров) Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня, не працює, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 05.10.1993 Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.81 КК України до 2 років виправних робіт;

- 22.08.1997 Жовтневим районним судом м. Києва за ч.1 ст.222 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнений 06.05.2000 з Сумської виправної колонії по відбуттю строку покарання;

- 01.06.2001 Подільським районним судом м. Києва за ч.3 ст.140, ч.1 ст.141, ст.42 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений умовно достроково 21.12.2004 з Березанської виправної колонії Київської області. Не відбутий строк 1 рік, 2 місяці 6 днів;

- 05.09.2006 Дніпропетровським апеляційним судом за ч.3 ст.185, ч.3 ст.186, ст.70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України частково приєднано невідбутий строк 6 місяців за вироком від 01.06.2001. До відбуття 6 років позбавлення волі. Звільнений умовно-достроково 29.12.2010, невідбутий термін 1 рік 2 місяці 29 днів;

- 20.11.2012 Прилуцьким міським судом Чернігівської області за ч.3 ст.185, ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений умовно достроково 08.06.2015 на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровськ відповідно до ст.81 КК України. Невідбутий строк 1 рік 3 місяці 6 днів ;

- 21.06.2019 Калинівським районним судом Вінницької області за ч.3 ст.185 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

- 22.04.2022 Гайсинським районним судом Вінницької області за ч.3 ст.185 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70, ст.72 КК України вирок від 21.06.2019 поглинений дійсним та до відбуття 5 років 2 місяці позбавлення волі. На підставі ч.5 ст.72 КК України, Зарахувати з 23.05.2019 по 01.08.2019, з 02.08.2019 по 03.06.2020 та з 04.06.2020 по 22.04.2022 з розрахунку (1:2). Звільнений 27.07.2022 з Вінницької УВП по відбуттю терміну покарання;

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.263 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , -

ПОСТАНОВИВ:

В провадженні Покровського міського суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, ч.4 ст.185, ч.1 ст.263 КК України, внесеного в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань за №0000025 від 12.02.2025 року.

Прокурор заявив клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів. В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що заявлені раніше ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне не зменшились, та запобігти яким шляхом застосування більш м`яких, аніж тримання під вартою запобіжних заходів, неможливо.

Обвинувачений та його захисник в судовому засідання заперечували проти задоволення клопотання прокурора та просили відмовити в задоволенні клопотання прокурора та застосувати більш м`який запобіжний захід..

Розглянувши вказане клопотання, заслухавши учасників процесу та дослідивши докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Відповідно до ч.2 вказаної статті, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Покровського міського суду Дніпропетровської області відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого в подальшому судом продовжений до 23.03.2026 року.

Ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканість.

З контексту ст. 177 КПК України випливає, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що обвинувачений може здійснити такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження ОСОБА_4 строку тримання під вартою, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

За змістом ст. 199 КПК України, підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

При вирішенні питання доцільності продовження запобіжного заходу, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.263 КК України.

Повторно оцінюючи наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд виходить з того, що відповідно до практики ЕСПЛ, тяжкість можливого покарання згідно рішення ЄСПЛ «Москаленко проти України» є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду. Крім того, оцінка ризику ухилення від суду має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (справа «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками (справа «Бекчиєв проти Молдови»). Оцінка ризику повторного скоєння правопорушення має здійснюватись, зокрема, з встановлених обставин справи щодо біографії та характеристики особи, про яку йдеться (Клоот проти Бельгії).

Вивченням особистості ОСОБА_4 встановлено, що останній ніде не працює, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, інших будь-яких соціальних чинників, які б стримували його у місті Покров Дніпропетровської області, також обвинувачений не має.

Тому, є достатні підстави вважати, що з метою ухилення від слідства та суду, а також уникнення покарання за тяжкі злочини ОСОБА_4 може переховуватися від суду.

Зазначена обставина вказує на існування обґрунтованого ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України - переховуватися від суду.

Обвинувачений ОСОБА_4 раніше неодноразово вчиняв корисливі злочини, за які він засуджений до покарання у виді позбавлення волі, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знову продовжує вчиняти корисливі злочини. Крім того, ОСОБА_4 , на час вчинення інкримінованих йому злочинів перебував під цілодобовим домашнім арештом за вчинення ним злочинів, передбачених ч.4 ст.185 КК України, що свідчить про його схильність до неправомірної поведінки у суспільстві.

Наведене вказує, що існує обґрунтований ризик, передбачений п. 5 ч. 1

ст. 177 КПК України, а саме продовжувати свою злочинну діяльність чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, при вирішенні питання продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд доходить висновку про продовження існування та не зменшення ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки, як вбачається із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.263 КК України, санкція яких передбачає покарання у виді позбавлення волі до 10 років; обвинувачений в повній мірі розуміє невідворотність покарання у виді позбавлення волі за крадіжку та зберігання боєприпасів.

Застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені КПК України, є недостатньою мірою, оскільки вони не будуть слугувати забезпеченню виконанню обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Суд звертає увагу на те, що зазначені обставини підлягають врахуванню при обранні запобіжного заходу відповідно до ст. 178 КПК України.

З моменту взяття обвинуваченого ОСОБА_4 під варту і продовження такого запобіжного заходу та до моменту вирішення вказаного клопотання не змінилися обставини, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.

Приймаючи до уваги запровадження в Україні воєнного стану, ускладненість контролю за зобов`язаннями обвинуваченого ОСОБА_4 , такі обставини у своїй сукупності свідчать про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд вважає, що доводи сторони захисту про відсутність доказів щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурора встановлено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою та встановлена наявність ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, які є наявними та актуальними, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання та подальшого продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, стороною захисту не наведено.

Разом з тим, в силу вимог ст.183 КПК України, суд вважає за необхідне визначити обвинуваченому заставу в розмірі, встановленому п.2 ч.5 ст.182 КПК України, що буде достатнім для виконання ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, із покладанням на останнього, у разі внесення застави, процесуальних обов`язків, передбачених п. 1,2,3 ч.5 ст.193 КПК України.

Застава може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на відповідний депозитний рахунок суду.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розміру, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення коштів на депозитний рахунок Покровського міського суду Дніпропетровської області має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення, під вартою в якому знаходиться обвинувачений.

Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, вище вказана уповноважена службова особа негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_4 з-під варти та повідомити усно і письмово Покровський міський суд Дніпропетровської області.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений ОСОБА_4 зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у виді застави. Таким чином, виходячи з положень КПК України, ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи матеріали справи, які свідчать про наявність зазначених ризиків, а також те, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого, суд приходить до висновку, що строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно продовжити ще на 60 днів до 15 травня 2026 року включно.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 196, 197, 314, 315, 316, 369-372 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора Покровського відділу Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_3 від 21.01.2026 року про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000025, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.02.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч. 1 ст. 263 КК України - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на 60 діб, з 17 березня 2026 року до 15 травня 2026 року включно з утриманням останнього в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань №4».

В задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу відмовити.

На підставі ч. 3 ст. 183 КПК України з дотриманням п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 встановити заставу в вигляді 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень, які необхідно внести до сплину терміну тримання під вартою.

При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з під варти звільнити.

У разі внесення застави, відповідно до ст. 194 КПК України, покласти на ОСОБА_4 , обов`язки: не відлучатися із населеного пункту, в якому проживає без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; прибувати до прокурора, суду за першою вимогою; не спілкуватися із свідками, потерпілим по цьому кримінальному провадженню.

Відповідно до вимог ст. 182 КПК України, роз`яснити підозрюваному, що в разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Копію ухвали негайно вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору, направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань №4».

На ухвалу може бути подана скарга в Дніпровський апеляційний суд протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення, а підозрюваним який тримається під вартою в цей же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя Покровського міського суду ОСОБА_1