Справа №591/77/26 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/196/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
УХВАЛА

Іменем України

12 лютого 2026 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми у режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 разом з клопотанням про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 19.01.2026 про арешт майна,

установила:

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 19.01.2026 задоволено клопотання слідчого в ОВС СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_9 , у кримінальному провадженні № 0000006 від 06.01.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, накладено арешт на виявлене та вилучене під час обшуку 15.01.2026 за місцем проживання ОСОБА_10 майно, а саме на: мобільний телефон «Iphone 17» з сім карткою з маркуванням НОМЕР_1 .

Не погодившись з таким рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити йому строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 19.01.2026, скасувати її та постановити нове рішення, яким відмовити слідчому у задоволенні поданого клопотання про накладення арешту на майно у повному обсязі.

В обґрунтовування пропуску строку на апеляційне оскарження вказаної ухвали, представник власника майна посилається на те, що слідчий суддя в порушення вимог кримінального процесуального закону не викликав і не повідомив власника майна ОСОБА_8 про розгляд клопотання слідчого про арешт її майна. Про існування даної ухвали ОСОБА_8 дізналась 29.01.2026 з ЄДРСР і того ж дня її представник звернувся до суду з апеляційною скаргою.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що при прийнятті оскаржуваного рішення слідчим суддею не було враховано, що органом досудового розслідування здійснюється розслідування кримінального провадження за ч. 1 ст. 263 КК України, у причетності до вчинення якого підозрюється ОСОБА_10 , тому й арешт повинен був накладатись на майно останнього. Однак на підставі ухвали слідчого судді було проведено обшук у житловому приміщенні, яким тимчасово користується і здійснює нагляд ОСОБА_8 , при особистому обшуку якої було вилучено мобільний телефон Iphone 17» з сім карткою з маркуванням НОМЕР_1 .

Також посилається апелянт на порушення слідчим суддею вимог КПК України, який достеменно знаючи, що власником майна є ОСОБА_8 не повідомив останню про дату та час судового розгляду клопотання про арешт її майна.

Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного рішення, пояснення представника власника майна адвоката ОСОБА_7 на підтримку клопотання та апеляційної скарги, прокурора, який вважав судове рішення законним та обґрунтованим, просив залишити його без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення, дослідивши матеріали даного провадження, обговоривши доводи клопотання та апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Так, відповідно до ст. 117 КПК України, колегія суддів вважає, що причини, зазначенні представником власника майна - адвокатом ОСОБА_7 щодо пропуску строку на апеляційне оскарження вказаного рішення слідчого судді є поважними, а тому, клопотання про його поновлення підлягає задоволенню.

Що стосується доводів апеляційної скарги, то колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як установила колегія суддів із наданих матеріалів клопотання СУ ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000006 від 06.01.2026 за ч. 1 ст. 263 КК України за фактом того, що група мешканців Сумської області без передбаченого законом дозволу зберігають вогнепальну зброю та боєприпаси, а також здійснюють їх збут. В ході досудового розслідування отримані достовірні дані про причетність до вказаного кримінального правопорушення ОСОБА_10

15.01.2026 на підставі ухвали слідчого судді за місцем мешкання ОСОБА_10 виявлено та вилучено мобільний телефон «Iphone 17» з сім карткою з маркуванням НОМЕР_1 , у зв`язку з чим слідчий вважав, що наявні достатні підстави вважати, що зазначене вище майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України та може бути доказом у справі.

16.01.2026 слідчий звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором, про арешт майна з метою збереження речових доказів, що вилучені під час обшуку 15.01.2026 за місцем проживання ОСОБА_10 , оскільки мобільний телефон з сім карткою мають доказове значення.

Оскаржуваною ухвалою слідчий суддя задовольнив клопотання, наклав арешт на майно, вилучене під час обшуку 15.01.2026 за місцем проживання ОСОБА_10 , а саме на: мобільний телефон «Iphone 17» з сім карткою з маркуванням НОМЕР_1 зазначаючи, що майно відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України, оскільки воно належить фігуранту провадження та може містити в собі сліди, необхідну слідству інформацію (в тому числі знищену) стосовно контактів, зв`язків фігурантів та підозрюваних, їх спілкування, за його допомогою можливо встановити обставини події та причетних осіб, може бути використане як доказ на підтвердження чи спростування тієї чи іншої позиції сторони в справі, надати можливість встановити її суттєві обставини, а також зазначене майно може бути предметом експертних досліджень.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується з таких підстав.

За змістом статей 94, 132, 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у порядку, встановленому КПК України.

Згідно з ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За змістом ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Колегія суддів відхиляє доводи представника власника майна про те, що арешт повинен був накладатись на майно ОСОБА_10 , який фігурує у справі, оскільки з огляду на положення ч.ч.2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання ризикам протиправного впливу на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів, незастосування у даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження арешту майна може призвести до знищення, приховування або відчуження доказів у провадженні і таким чином унеможливить досягнення мети досудового розслідування.

При цьому колегія суддів також вказує на те, що ОСОБА_8 не надала переконливих доказів того, що саме вона є власником вилученого телефона, оскільки гарантійний талон РН-1229/0049 від 29.12.2025 не містить прізвища власника.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що під час проведення обшуку та вилучення зазначеного телефону ОСОБА_8 , не надала доступ до телефону, що пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Колегія суддів відхиляє також доводи апелянта про не повідомлення слідчим суддею власника майна ОСОБА_8 про дату та час судового розгляду клопотання про арешт її майна, оскільки матеріали кримінального провадження, додані до клопотання не містять достовірних даних про те, що саме ОСОБА_8 є власником тимчасово вилученого майна.

Підстав сумніватися в розумності та співрозмірності обмеження права власності/володіння на вилучене майно завданням кримінального провадження апеляційний суд на даній стадії досудового розслідування не вбачає. Можливість настання надмірно тяжких наслідків арешту майна для власника/володільця, апеляційним судом також не встановлено та апелянтом не доведено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. 131-132, 170-173 КПК, наклав арешт на вищевказане майно, що буде слугувати меті забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для власника/володільця, та забезпечив своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності/володіння завданням кримінального провадження, а тому вимоги апелянта щодо незаконності та необґрунтованості оскарженої ухвали, слід визнати непереконливими.

Відповідно до положень п.1 ч.3 ст.407 КПК, згідно з якими апеляційний суд, за наслідками апеляційного розгляду має право залишити ухвалу слідчого судді без змін, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст. 167, 170-173, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України,

постановила:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_8 - адвокату ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 19.01.2026.

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 19.01.2026 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000006 від 06.01.2026, залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Час проголошення повного тексту ухвали 16.02.2026 о 08.30 год.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4