Справа № 344/1168/26
Провадження № 11-сс/4808/65/26
Категорія ст.183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано - Франківського апеляційного суду в складі :

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку матеріали за апеляційною скаргою з доповненням захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 22 січня 2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України, -

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі з доповненням захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , вважає оскаржувану ухвалу слідчого судді про обрання щодо його підзахисного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою незаконною та необґрунтованою.

Зазначає, що слідчий та прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.

Також вказує на відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення.

Після вступу 19.12.2025 року адвоката ОСОБА_8 у кримінальне провадження, ОСОБА_9 26.12.2025 року на офіційну електронну скриньку скерував заяву щодо місця знаходження та порядку комунікації у якій повідомив, що постійно проживає у Республіці Австрія, має тимчасовий захист та вказав адресу проживання. У заяві також зазначено, що він не переховується від органів розслідування та суду, готовий надати показання в режимі відеоконференцзв`язку, а всю кореспонденцію просив направляти на зазначену ним адресу в Австрії.

Також 25.11.2025 року захисником ОСОБА_9 - адвокатом ОСОБА_8 до СУ ГУНП в Івано-Франківській області скеровано клопотання в порядку ст.ст. 42, 220 КПК України про допит підозрюваного в режимі відеоконференцзв`язку, оскільки останній перебуває поза межами України - в Республіці Австрія і не може прибути до органу досудового розслідування для надання показань особисто. Однак у задоволенні вказаного клопотання слідчим було відмовлено у повному обсязі.

На цей час органу досудового розслідування вже було відомо, що: з 08.06.2025 року ОСОБА_9 не перебуває на території України; згідно листа ОСОБА_9 від 26.12.2025 року СУ ГУНП відомо про його фактичне місце проживання та бажання приймати участь у досудовому розслідуванні; згідно клопотання захисника від 25.12.2025 року бажання допиту у режимі відеоконференцзв`язку з можливістю відповісти на запитання та підтвердити фактичне місцеперебування.

Незважаючи на це, слідчим вчиняються дії, що обмежують права особи на участь у кримінальному провадженні, а тому свідчать про порушення права на захист ОСОБА_9 та обмеження його доступу до правосуддя.

Вказує, що слідча суддя не надала жодної оцінки: щодо порушення порядку вручення повідомлення про підозру, незважаючи на заперечення сторони захисту; щодо підстав для оголошення у розшук, у тому числі, міжнародний; заяві щодо місцезнаходження та порядку комунікації від 26.01.2026 року до слідчого; щодо пакету документів, які підтверджують справжність адреси ОСОБА_9 у республіці Австрія; що при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження, слідчим не надано на повідомлення про підозру повісток про виклик; що перед повідомленням про підозру 11.12.2025 року будь-які повістки не надсилались, так і перед зміною повідомлення про підозру 05.01.2026 року, а відтак розшук безпідставний; щодо безпідставної вимоги слідчої судді до сторони захисту затверджувати належним чином дозвіл на проживання та подати його до початку звернення із клопотанням про обрання запобіжного заходу.

Не доведено ризики під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Просить ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 22.01.2026 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у застосуванні щодо підозрюваного ОСОБА_9 будь-якого запобіжного заходу.

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 22 січня 2026 року клопотання слідчого задовольнено та обрано щодо ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Постановлено після затримання і не пізніш як через сорок вісім годин з часу його доставки до місця кримінального провадження органу досудового розслідування доставити ОСОБА_9 до слідчого судді для вирішення питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його заміну на більш м`який запобіжний захід.

Під час апеляційного розгляду:

- захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 підтримав подану апеляційну скаргу з доповненням просив її задовольнити, а ухвалу слідчого судді скасувати;

- прокурор заперечив з приводу поданої апеляційної скарги з доповненням захисника, просив залишити її без задоволення, а ухвалу слідчого судді від 22.01.2026 року без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги з доповненням, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді, слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції в повній мірі дотримався.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням вищезазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Так, з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для застосування щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись при розгляді клопотання. При цьому була вислухана думка прокурора та захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання обрання запобіжного заходу.

Під час судового розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав, застосування запобіжного заходу, передбачених статтею 177 КПК України.

Стороною обвинувачення доведено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_9 може вчинити дії, передбачені п. п. 1,2,3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ст. 178 КПК України, судом також враховано вагомість наявних доказів про причетність підозрюваного до вчинення вищезазначених кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, у разі визнання його винуватим, а також інші дані про особу ОСОБА_9 в їх сукупності.

Слідчий суддя в ухвалі зазначив, що підозра у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованих кримінальних правопорушень, є обґрунтованою та підтверджується вагомими доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження.

На об`єктивне переконання і колегії суддів апеляційного суду сукупність всіх даних зазначених в ухвалі слідчого судді дає достатні підстави вважати обґрунтованою підозру ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191 та ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України, що є підставою для застосування до підозрюваного відповідних заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Крім того, слід зазначити й про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ст. 9 ч. 5 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, а також те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

За таких умов, слідчий суддя, як вважає колегія суддів, дослідивши, матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, передбачених параграфами 3-5 Глави 4 КПК України, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, оскільки об`єктивно зв`язує його з ним, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити дане правопорушення.

Колегією суддів встановлено, що як у клопотанні, так і в судовому засіданні прокурором доведено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, які дають підстави для застосування відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 , суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Доводи апеляційної скарги захисника про порушення органом досудового розслідування порядку вручення повідомлення про підозру, на думку колегії суддів не знайшли свого підтвердження, виходячи із наступного.

Згідно ч.1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК України, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Письмове повідомлення про підозру, згідно вимог ч. 1 ст. 278 КПК України, вручається особі в день його складання слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Як вбачається із матеріалів клопотання та як правильно встановлено слідчим суддею, що слідчим управлінням ГУНП в Івано-Франківській області за оперативного супроводу ІНФОРМАЦІЯ_2, УСР в Івано-Франківській області ДСР НПУ здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000018 від 06.01.2026 (виділено з кримінального провадження № 0000076 від 14.02.2023) за підозрою засновника ТОВ «Івано-Франківськ Теплоенерго» (далі по тексту ТОВ «ІФТЕ») та ТОВ «Івано-Франківськ Теплогенерація» ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України.

12 грудня 2025 року письмове повідомлення про підозру ОСОБА_9 вручено його сестрі ОСОБА_10 , з метою передачі повідомлення про підозру ОСОБА_9 , яка відмовилася від отримання документів для передачі ОСОБА_9 . Примірник письмового повідомлення про підозру ОСОБА_9 було залишено в поштовій скриньці будинку.

Також, письмове повідомлення про підозру ОСОБА_9 в день його складання направлено поштовим зв`язком АТ «Укрпошта» за встановленим місцем проживання ОСОБА_9 .

Крім того, в ході досудового розслідування встановлено, що в період з 2022 року ОСОБА_9 за допомогою мобільних месенджерів «Telegram» та «WhatsApp» користується номером мобільного телефону НОМЕР_1 , який зв`язаний з мобільними додатками. На встановлений засіб мобільного зв`язку ОСОБА_9 12.12.2025 в мобільних месенджерах «Telegram», «WhatsApp» та «Viber» слідчим направлено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_9 від 12.12.2025 року.

Також, останньому в порядку вимог ст. 135 КПК України було надіслано засобами поштового зв`язку та на месенджер «WhatsApp» повістки про виклик для проведення допиту в якості підозрюваного на 22.12.2025, 23.12.2025 та 24.12.2025 року.

В ході розслідування кримінального провадження № 0000076 29.12.2025 до ГУНП в Івано-Франківській області через електронну пошту надійшов лист від ОСОБА_9 , де він зазначив, що проживає у Республіці Австрія. Однак, веденим на даний час розслідуванням не підтверджено його місце перебування у даній країні.

05 січня 2026 року, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 278 КПК України ОСОБА_9 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191 та ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України.

Вказане повідомлення від 05.01.2026 направлено підозрюваному ОСОБА_9 засобом поштового зв`язку за останнім відомим місцем його проживання ( АДРЕСА_1 ), за допомогою месенджерів «Telegram» і «WhatsApp», на відому електронну пошту (з якої надсилався лист від 29.12.2025), а також його захиснику ОСОБА_8 .

Постановою прокурора від 06.01.2026 матеріали досудового розслідування щодо підозрюваного ОСОБА_9 були виділені в окреме провадження, якому присвоєно реєстраційний номер № 0000018.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вручення повідомлення про підозру здійснюється з метою належного повідомлення про наявність у органів досудового розслідування достатніх даних про можливу причетність до вчиненого правопорушення та надання підозрюваному можливості організувати ефективний захист своїх інтересів.

Таким чином, підстав для висновку про недотримання органом досудового розслідування вимог, визначених КПК України, щодо порядку вручення повідомлення про підозру, колегія суддів не вбачає.

Твердження наведені в апеляційній скарзі захисника про те, що слідчим вчиняються дії, що обмежують права особи на участь у кримінальному провадженні, а тому свідчать про порушення права на захист ОСОБА_9 та обмеження його доступу до правосуддя, зокрема органу досудового розслідування вже було відомо, що з 08.06.2025 року ОСОБА_9 не перебуває на території України і про фактичне місце проживання та бажання приймати участь у досудовому розслідуванні, згідно клопотання захисника від 25.12.2025 року бажання допиту у режимі відеоконференцзв`язку з можливістю відповісти на запитання та підтвердити фактичне місцеперебування, колегія суддів зазначає наступне.

Дійсно, судом встановлено, що ОСОБА_9 не переховується від органів досудового розслідування, про що свідчать заява про місцеперебування та порядок комунікації, а також інші документи, які підтверджують справжність адреси в Республіці Австрія, долучені стороною захисту під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, проте, обізнаність про статус підозрюваного, у тому числі через захисника ОСОБА_8 мало б стимулювати ОСОБА_9 прибути особисто до органу досудового розслідування для участі у слідчих (процесуальних) діях.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що слідчим суддею не надано жодної оцінки щодо підстав для оголошення у розшук ОСОБА_9 у тому числі міжнародний, незважаючи на заперечення сторони захисту та подані документи, колегія суддів вважає безпідставними, виходячи із такого.

Слідчим суддею встановлено, що 08.06.2025 року ОСОБА_9 перетнув державний кордон України, і на даний час для проведення слідчих та процесуальних дій не з`являвся.

22.01.2026 року у кримінальному провадженні винесено постанову про оголошення ОСОБА_9 в міжнародний розшук.

ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів. Зокрема, санкція ч. 1 ст. 255 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, а ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191 КК України - позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

КПК України обумовлює можливість обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою фактом саме оголошенням підозрюваного у міжнародний розшук, а не фактом перебування підозрюваного у такому розшуку чи здійснення такого розшуку, розшук особи оголошується слідчим (прокурором) відповідною постановою (ст. 281 КПК України) - то в цілях застосування ч. 6 ст. 193 КПК України достатньою підставою вважати, що підозрюваний оголошений у міжнародний розшук є наявність постанови слідчого (прокурора) про оголошення підозрюваної особи в міжнародний розшук.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що ухвала суду відповідає вище вказаним вимогам, і що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, колегія суддів визнає необґрунтованими апеляційні доводи сторони захисту, оскільки, обраний ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у повній мірі відповідає вимогам закону, а застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти наявним у справі процесуальним ризикам.

Згідно з положенням ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Ухвала слідчого судді відповідає вказаним вимогам.

Також, апеляційним судом не встановлено процесуальних порушень при підготовці і поданні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, оскільки воно відповідає вимогам ст.184 КПК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційну скаргу з доповненням, слід залишити без задоволення, так як підстав для скасування ухвали слідчого судді немає.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу з доповненням захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 22 січня 2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5