Справа №№ 148/2227/23
В И Р О К

Іменем України

01 квітня 2026 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

В складі головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тульчина матеріали кримінального провадження № 0000366 внесеного в ЄРДР від 22.09.2023, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Суворовське, Тульчинського району, Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , гр. України, освіта середня, не одружений, не працює, судимий:

- 05.02.2024, Тульчинським р/с за ст. 309 ч.1, 75 КК України до 2 років обмеження волі, з встановленням іспитового строку на 1 р. 6 міс.;

- 07.02.2025, Тульчинським р/с за ст. ст. 125 ч.1, 71 КК України до 2 років 25 днів обмеження волі;

- 16.05.2025, Тульчинським р/с за ст. 125 ч.1, 70 КК України до 2 років 1 міс. 20 днів обмеження волі, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 126-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , 08.03.2023 близько 22:00 години, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , ображав нецензурною лайкою, шарпав за руки, намагався вчинити бійку зі співмешканкою ОСОБА_6 , чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру.

За вказані дії ОСОБА_4 притягнено до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та відповідно до постанови Тульчинського районного суду № 148/498/23 від 27.03.2023, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні даного адміністративного правопорушення та покладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу в розмірі 170 гривень.

Крім того, 20.06.2023 о 20:45 годині ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за адресою: АДРЕСА_1 , ображав свою співмешканку ОСОБА_6 нецензурними словами, штовхав, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру.

За вказані дії ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та на останнього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.

Після чого, 05.08.2023 близько 02:11 години, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння за адресою свого спільного проживання з ОСОБА_6 вчинив домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до останньої.

За вказані дії ОСОБА_4 притягнено до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та відповідно до постанови Тульчинського районного суду № 148/1600/23 від 12.09.2023, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні даного адміністративного правопорушення та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 50 годин.

Окрім того, 20.09.2023 ОСОБА_4 , близько 19:00 год., знаходячись по місцю свого проживання, що за адресою АДРЕСА_1 , де проживає разом із ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в черговий раз безпричинно вчинив з останньою конфлікт та переслідуючи при цьому прямий умисел на заподіяння їй психологічного насильства, що проявилось у словесних образах нецензурними словами, які принижують честь і гідність потерпілої, залякуванні, погрожував фізичною розправою, чим вчинив систематичне психологічне насильство над потерпілою, що призвело до психологічних страждань і погіршення якості життя, спричинило емоційну невпевненість, нездатність захистити себе та завдало шкоди психічному здоров`ю останньої.

Внаслідок вищевказаних дій потерпіла ОСОБА_6 , побоюючись за своє фізичне та психологічне здоров`я була змушена залишити домівку та піти разом із дітьми до своєї свекрухи ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою АДРЕСА_2 .

Систематичні протиправні дії ОСОБА_4 призвели до психологічних страждань ОСОБА_6 та погіршення якості її життя, вона перебуває у пригніченому тривожному стані та хоче захистити від насильства себе та своїх дітей.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення передбаченого ст. 126-1 КК України визнав повністю та беззастережно, і суду пояснив, що всі обставини зазначенні в обвинувальному акті повністю відповідають фактичним обставинам справи і ним визнаються. Вказані в обвинувальному акті дії по відношенню до своєї співмешканки він вчиняв, а саме перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння вчиняв сварки, виганяв її з дому. У вчиненому щиро кається, просить суд суворо не карати.

У відповідності до вимог ст. 349 КПК України, приймаючи до уваги добровільність позицій учасників судового розгляду, роз`яснивши їм права та відповідні наслідки, щодо позбавлення права сторін оспорювати обставини справи в апеляційному порядку, за згодою учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, в зв`язку з чим, суд визначив обсяг дослідження доказів допитом обвинуваченого, дослідженням висновку експертизи та оголошенням характеризуючих особу обвинуваченого матеріалів справи.

Зазначене узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.

Дослідивши зібрані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 в домашньому насильстві, тобто умисному систематичному вчиненні психологічного насильства щодо особи, з якою перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи, в судовому засіданні доведена в повному обсязі і його дії вірно кваліфіковано за ст. 126-1 КК України.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він є жителем АДРЕСА_1 , не одружений, на даний час відбуває покарання у виді обмеження волі, періодично працював тимчасовими заробітками, раніше судимий. За місцем проживання характеризується негативно.

Відповідно до довідки Тульчинської ЦРЛ з 2011 року перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом: Розлади психіки та поведінки, внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності ІІ ст.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 279 від 19.10.2023:

В період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, ОСОБА_4 виявляв психічні розлади у вигляді розладів психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності (F 10.2).

В період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, ОСОБА_4 міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

В період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, ОСОБА_4 повною мірою міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

В теперішній час у ОСОБА_4 виявленні психічні розлади у вигляді розладів психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності (F 10.2).

В теперішній час ОСОБА_4 може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 не потребує.

ОСОБА_4 за своїм психічним станом здатний самостійно реалізовувати своє право на захист.

ОСОБА_4 страждає на алкоголізм розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності (F 10.2) з цього приводу потребує лікування на загальних підставах.

Вказані висновки лікаря психіатра свідчать про осудність обвинуваченого.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено. Суд не вважає такою пом`якшуючою обставиною, як щире каяття, визначену прокурором в обвинувальному акті, та зазначену в судових дебатах. Так, щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

На цьому наголосив Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 199/6365/19.

Однак з матеріалів кримінального провадження убачається, що протиправні дії щодо домашнього насильства відносно співмешканки ОСОБА_6 , обвинувачений систематично вчиняв, після притягнення його до адміністративної відповідальності.

Вказані обставини ніяким чином не дають суду підстав визнати твердження обвинуваченого про щире каяття.

Обтяжуючими покарання обставинами є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, що визнано самим обвинуваченим.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує вимоги ст. ст. 50, 65 КК України, суспільну небезпеку скоєного ним кримінального правопорушення та ступінь тяжкості, особу обвинуваченого, його характеристику. Відповідно до ст. 12 цього ж Кодексу, обвинуваченим вчинено нетяжкий злочин передбачений ст. 126-1 КК України, відсутністю пом`якшуючих та наявністю обтяжуючих покарання обставин.

В зв`язку з викладеним, виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації та беручи до уваги, що покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу, суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів, буде призначення покарання у виді обмеження волі в межах санкції визначеної ст. 126-1 КК України, яке останній повинен відбувати.

Таке покарання відповідатиме принципам гуманності, справедливості, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Разом з тим, судом враховано, що обвинувачений вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення до постановлення вироку Тульчинського районного суду Вінницької області від 16.05.2025, яким ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді обмеження волі строком на 2 року 1 місяць 20 днів, остаточне покарання за даним вироком останньому необхідно призначити на підставі ст. 70 ч.4 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового зарахування покарання за попереднім вироком, зарахувавши в строк відбування остаточного покарання частину відбутого покарання за попереднім вироком.

Строк відбування остаточного покарання ОСОБА_4 необхідно рахувати з часу проголошення вироку, тобто з 01.04.2026.

При вирішенні питання щодо запобіжного заходу, приймаючи до уваги ті обставини, що ОСОБА_4 відбуває покарання за попереднім вироком у виді обмеження волі в ДУ «Крижопільський виправний центр № 113» , суд вважає, що до вступу вироку в законну силу, підстав для обрання запобіжного заходу не має.

Відповідно до вимог ст. 91-1 КК України, стосовно засудженого підлягають застосуванню обмежувальні заходи, які визначенні пунктами 4, 5 частин першої даної статті, в межах строку передбаченого частиною третьою цієї ж статті.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 50, 65, 126-1 КК України, ст. ст. 369-374, 376, 615 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 126-1 КК України і призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на два роки.

Відповідно до вимог ст. 70 ч.4 КК України, з врахуванням вироку Тульчинського районного суду Вінницької області від 16.05.2025, остаточне покарання ОСОБА_4 , за даним вироком, призначити за сукупністю злочинів, шляхом часткового зарахування покарання за попереднім вироком, зарахувавши в строк відбування остаточного покарання частину відбутого покарання за попереднім вироком, у виді обмеження волі строком на два роки і три місяці.

Строк відбування остаточного покарання ОСОБА_4 рахувати з часу проголошення вироку, тобто з 01.04.2026.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Відповідно до вимог ст. 91-1 ч.1 п. п. 4, 5, ч.3 КК України, застосувати до засудженого ОСОБА_4 строком на три місяці обмежувальні заходи, як до особи, яка вчинила домашнє насильство:

- заборонити ОСОБА_4 листування, телефонні переговори з ОСОБА_6 , інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб;

- направити ОСОБА_4 для проходження програми для кривдників.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Тульчинський районний суд протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити сторонам.

Відповідно до вимог ст. 615 ч.15 КПК України, в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд обмежився проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя