Провадження №11-кп/801/230/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 18.12.2025 року у кримінальному провадженні, відомості по якому внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000148 від 13.09.2021 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Вінниці, громадянина України, одруженого, з вищою освітою, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України

за участю сторін кримінального провадження

прокурора: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_8

обвинуваченого: ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просив вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 18.12.2025 року, яким визнано невинним та виправдано ОСОБА_7 за ч.1 ст. 366 КК України скасувати через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування вимог Закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити новий вирок, яким визнати винним та засудити ОСОБА_7 за ч.1 ст. 366 КК України та на підставі ч.5 ст. 74 КК України та п.2 ч.1 ст. 49 КК України звільнити від покарання у зв`язку з закінченням строків давності.

Стягнути з ОСОБА_7 понесені по справі процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів на користь держави.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 18.12.2025 року ОСОБА_7 в пред`явленому обвинуваченні, передбаченому частиною першою статті 366 Кримінального кодексу України, визнано невинним і виправдано в зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.

Витрати за проведення криміналістичних досліджень покладено на державу.

Згідно вироку ОСОБА_7 обвинувачувався органом досудового розслідування у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, за наступних обставин.

Відповідно до наказу начальника ГУНП у Вінницькій області № 231о/с від 31.12.2020 ОСОБА_7 прийнятий на роботу та призначений на посаду старшого слідчого відділення відділу поліції № 3 Вінницького районного управління поліції (далі ВРУП) ГУНП у Вінницькій області зі спеціальним званням капітан поліції.

Слідчим ОСОБА_7 здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000462 від 02.09.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України (далі КК), яке розпочате за фактом дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) за участю водія ОСОБА_9 та неповнолітнього пішохода ОСОБА_10 .

02.09.2021 слідчим ОСОБА_7 у рамках цього кримінального провадження проведений огляд місця події в смт Літин Вінницького району, в ході якого вилучений автомобіль марки Hyundai, д.н. НОМЕР_1 , який поміщений на спеціальний майданчик тимчасово затриманих транспортних засобів ГУНП у Вінницькій області, який розташований за адресою: вул. Ботанічна, 30/32 в м. Вінниці.

Враховуючи вимоги частини першої статті 167 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) автомобіль марки Hyundai, д.н. НОМЕР_1 , є тимчасово вилученим майном.

Відповідно до частини першої статті 171 КПК з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутись прокурор, слідчий за погодженням з прокурором.

Згідно з частиною п`ятою статті 171 КПК клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуте особі, у якої його було вилучено.

Однак ОСОБА_7 , діючи в порушення вимог статті 171 КПК, у встановлені строки до слідчого судді з клопотанням, погодженим з прокурором, про арешт майна, а саме автомобіля Hyundai, д.н. НОМЕР_1 , не звернувся. При цьому на вимогу процесуального керівника прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_11 04.09.2021 та 05.09.2021 матеріали кримінального провадження № 0000462 та клопотання про арешт майна для погодження не надав.

У подальшому ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечних характер своїх дій та їх наслідки, у невстановлений час та місці, але не пізніше 09.09.2021 з метою приховування від процесуального керівника прокурора ОСОБА_11 порушення вимог статті 171 КПК, склав завідомо неправдивий офіційний документ клопотання про накладення арешту на майно у рамках кримінального провадження № 0000462, яке датував 02.09.2021. При цьому ОСОБА_7 вніс до клопотання про накладення арешту на майно завідомо неправдиві відомості про його погодження з прокурором Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_12 , який не входив до складу групи прокурорів у цьому кримінальному провадженні та не був уповноважений на погодження клопотання.

Надалі, як зазначено в обвинувальному акті, слідчий ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх наслідки, діючи умисно, шляхом ретельного наслідування підпису ОСОБА_12 у графі «погоджено» «прокурор Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_12 », виконав підпис від імені останнього, чим вчинив службове підроблення офіційного документа клопотання про накладення арешту на майно.

09.09.2021 слідчий ОСОБА_7 , усвідомлюючи що вчинив службове підроблення офіційного документа, а саме клопотання про накладення арешту на автомобіль марки Hyundai, д.н. НОМЕР_1 , подав його з відповідними додатками до Вінницького міського суду Вінницької області. Згідно з протоколом автоматичного визначення від 09.09.2021 подане слідчим ОСОБА_7 клопотання про накладення арешту на майно призначене на розгляд слідчим суддею ОСОБА_13 . При цьому матеріалам клопотання призначений єдиний унікальний номер судової справи 127/23994/21. Своїми діями, які полягали у подачі до суду підробленого клопотання про накладення арешту, слідчий ОСОБА_7 фактично вчинив видачу завідомо неправдивого офіційного документа.

Вимоги апеляційної скарги прокурора мотивовано тим, що судом при винесенні виправдувального вироку від 18.12.2025 не враховано положення ст. 19 Конституції України, згідно якої органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Звідки слідує, що слідчий ОСОБА_7 , який при виконані своїх обов`язків слідчого, діяв як посадова особа органу державно влади, зобов`язаний усі свої дії як слідчого проводити виключно на підставі, в межах і у спосіб, що передбачений Законом, зокрема положеннями чинного КПК України щодо погодження та подачі клопотання про арешт майна.

Беручи до уваги вищевказані положення КПК України та ст. 19 Конституції України, слідчий при виготовленні, складанні та подачі до суду клопотання про арешт майна повинен діяти виключно на підставі, в межах і у спосіб, що передбачений КПК України, а тому повинен був зазначити у клопотанні саме прокурора, який входив до складу групи прокурорів згідно витягу з ЄРДР від 08.09.2021 у кримінальному провадженні № 0000462 від 02.09.2021 за ч. 1 ст. 286 КК України, а саме ОСОБА_11 , ОСОБА_14 або ОСОБА_15 , а не прокурора ОСОБА_12 , який, як зазначив захисник обвинуваченого, здійснював нагляд за додержанням законів при проведенні розслідування у формі процесуального керівництва у кримінальних провадженнях за фактами вчинення кримінальних правопорушень проти безпеки руху та експлуатації транспорту згідно наказу прокуратури № 51 від 05.08.2021.

В даному випадку посилання сторони захисту та суду на внутрішній наказ прокуратури № 51 від 05.08.2021 «Про розподіл службових обов`язків між працівниками Вінницької окружної прокуратури» як на підставу зазначення слідчим ОСОБА_7 прокурора ОСОБА_12 в клопотанні про накладення арешту на майно, є незаконним.

Вказаний наказ є внутрішнім наказом прокуратури та не поширює свою дію на співробітників поліції і не може бути підставою для вибору слідчим прокурора у провадженні, що також є грубим порушенням правового поряду, встановленого ст. 19 Конституції України.

При винесенні виправдувального вироку від 18.12.2025, судом не взято до уваги той факт, що обвинувачений ОСОБА_7 , подаючи до суду 09.09.2021 підроблене клопотання про арешт майна датоване 02.09.2021, чітко знав та усвідомлював те, що у клопотанні було зазначено прокурора ОСОБА_12 , який не входить до складу групи прокурорів у провадженні, оскільки обов`язковим додатком до вказаного клопотання був витяг з ЄРДР від 08.09.2021 у кримінальному провадженні № 0000462 від 02.09.2021 за ч. 1 ст. 286 КК України, де прокурорами зазначені лише ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Судом не надано належну оцінку діям обвинуваченого який мав можливість та повинен був при подачі клопотання до суду 09.09.2021 перевірити факт погодження чи не погодження належним прокурором клопотання про арешт майна. Для цього слідчий повинен обов`язково перевірити наявність підпису-погодження прокурора та повинен був і міг знати хто саме має право здійснювати таке погодження, з огляду на наявний при клопотання витяг з ЄРДР від 08.09.2021. Відповідати та будь-як коментувати вищевказані питання сторони обвинувачення з даного приводу, обвинувачений у судовому засіданні також відмовився, що свідчить про його нещирість при дачі показів.

Суд першої інстанції, виправдовуючи обвинуваченого ОСОБА_7 та беручи до уваги позицію сторони захисту про те, що 02.09.2021 група прокурорів у провадженні № 0000462 визначена ще не була, а також те, що порядок фізичного погодження клопотання про арешт майна чітко не визначений нормативно правовими актами, не взяв до уваги та не надав належну правову оцінку тій обставині, що подача клопотання відбувалась уже 09.09.2021 а не 02.09.2021, тобто на момент подачі підробленого клопотання до суду, слідчий уже точно знав хто саме включений до складу групи прокурорів, оскільки погодження клопотання про арешт майна неналежним прокурором є істотним порушенням вимог КПК України.

Також судом першої інстанції на надано належну оцінку показами прокурора ОСОБА_11 , який повідомив, що після того як його було призначено прокурором у кримінальному провадженні № 0000462, він телефонував слідчому ОСОБА_7 з приводу подачі зазначеного клопотання про арешт майна, що свідчить про додаткову обізнаність ОСОБА_7 про існування належного прокурора у провадженні ще до подачі підробленого клопотання до суду 09.09.2021.

Отже, оцінюючи здобуті під час досудового розслідування докази, дослідженні у судовому засіданні, покази обвинуваченого та свідків, сторона обвинувачення приходить до висновку, що ОСОБА_7 , діючи умисно, вчинив службове підроблення офіційного документу, шляхом складання, видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, а саме клопотання про арешт майна від 02.09.2021 у кримінальному провадженні № 0000462 від 02.09.2021 за ч. 1 ст. 286 КК України.

При цьому факт того, що у ході проведення судових експертиз не представилось можливим встановити конкретну особу яка підробила підпис ОСОБА_12 , не скасовує факту складання, видачі та внесення до клопотання про арешт майна ОСОБА_16 неправдивих відомостей і не повинен братись до уваги.

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , виконав всі необхідні для цього умисні дії, а саме виготовив підроблене клопотання 02.09.2021, незаконно зазначивши у ньому прокурора ОСОБА_12 , який не входив до складу групи прокурорів у провадженні, власноручно заповнив усі необхідні реквізити вказаного офіційного документу, підписав його від свого імені та забезпечив його підписання невстановленими особами від імені прокурора ОСОБА_12 . До вказаного клопотання ОСОБА_7 вніс завідомо неправдиві відомості про прокурора ОСОБА_12 , який начебто має право на його погодження та умисно забезпечив подання зазначеного клопотання із додатками до Вінницького міського суду для розгляду по суті, чим забезпечив його офіційну видачу.

Таким чином вирок суду від 18.12.2025 відносно ОСОБА_7 є незаконним та підлягає скасування у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_6 , який підтримав вимоги апеляційної скарги , просив задоволити, захисника ОСОБА_8 ,який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, вирок залишити без змін, обвинуваченого ОСОБА_7 ,який підтримав думку свого захисника, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що:

1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа;

2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим;

3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Згідно зі ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частинами 1, 2 ст. 2 КК України передбачено, що підставою для кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вини не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із положеннями ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

За ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватості особи поза розумним сумнівом.

Згідно з положеннями ч. 4 вказаної статті усі сумніви щодо доведеності винуватості особи тлумачаться на користь такої особи.

При цьому, як передбачає ч. 6 ст. 22 цього Кодексу, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно із ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених ч. 2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках - на потерпілого. Тобто тягар доведення винуватості обвинуваченого покладено на сторону обвинувачення.

Відповідно до ч. 1 ст. 373 КПК України суд ухвалює виправдувальний вирок у разі, якщо не доведено, що: було вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим; у діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина виправдувального вироку має містити підстави для виправдання обвинуваченого та мотиви, виходячи з яких, суд відкидає докази обвинувачення.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції забезпечив сторонам усі можливості для реалізації своїх прав у судовому засіданні в межах кримінального процесуального закону, тобто дотримався положень ст. 22 КПК України.

Суд першої інстанції проаналізував у вироку докази, надані стороною обвинувачення, та дійшов висновку, що сторона обвинувачення не довела, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим за ч. 1 ст. 366 КК України, у зв`язку з чим виправдав його на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.

На думку колегії суддів, доводи прокурора щодо доведення винуватості ОСОБА_16 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, не є слушними з огляду на таке.

Під час апеляційного провадження судом апеляційної інстанції було досліджено письмові докази, які зазначені у апеляційній скарзі прокурора.

В задоволенні клопотання прокурора в частині допиту свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_17 відмовлено, оскільки прокурором ненаведено підстав, передбачених ст. 404 КПК України для повторного допиту свідків, а посилання на доцільність допиту свідків з метою безпосереднього допиту їх судом апеляційної інстанції є безпідставними, оскільки суд апеляційної інстанції згідно чинного законодавства не уповноважений перебирати на себе функції суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні поряд з іншим підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно із ст. 92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого в даному кримінальному провадженні зроблено не було.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Тобто, наведена норма процесуального закону вимагає від суду зробити ґрунтовну, всебічну оцінку сукупності усіх зібраних у справі доказів, співставити їх між собою та зробити остаточний висновок на підставі повного обсягу усіх досліджених доказів. Жоден окремо взятий доказ не має наперед встановленої сили.

Тому, суд робить свій висновок не на окремо взятому доказі, а на сукупності доказів (як прямих, так і непрямих), які доповнюють та уточнюють один одного.

Органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у складанні, видачі службовою особою завідома неправдивих документів, внесення до офіційних документів завідома неправдивих відомостей, кваліфіковано його дії за ч. 1 ст. 366 КК України.

З дослідженого під час апеляційного розгляду витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 02.09.2021 о 21.46 год до ЄРДР внесено запис за № 0000462 за ознаками ДТП, яка мала місце 02.09.2021 біля 09.30 год на автодорозі Стрий Знам`янка в смт Літин, внаслідок чого пішохід ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, попередня кваліфікація діяння частина перша статті 286 КК України.

При цьому суд враховує, що наданий суду витяг з ЄРДР датований 08.09.2021.

Зі змісту протоколу тимчасового доступу до речей та документів від 18.10.2021 випливає, що цей витяг був отриманий з матеріалів судової справи, зареєстрованої у зв`язку з надходженням клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000462, який був поданий в якості додатків до клопотання.

Клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000462 датоване 02.09.2021, однак було зареєстроване у Вінницькому міському суді Вінницької області 09.09.2021.

Відомості щодо реєстрації зазначеного клопотання узгоджуються з копією протоколу автоматичного визначення слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області у справі про арешт майна № 127/23994/21.

Згідно копії протоколу огляду місця події від 02.09.2021 у період часу з 10.20 по 11.40 год старший слідчий ВП № 3 ВРУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 , отримавши повідомлення про ДТП, прибув для проведення огляду автодороги Стрий-Знам`янка частини вул. Б. Хмельницького в смт Літин, зі змісту цього протоколу випливає, що за результатами проведення огляду місця події був вилучений автомобіль марки Hyundai, д.н. НОМЕР_1 .

Зі змісту наданої суду копії постанови від 02.09.2021 випливає, що старший слідчий СВ ВП № 3 ВРУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 визнав автомобіля марки Hyundai, д.н. НОМЕР_1 , речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000462 та помістив його на майданчик тимчасово затриманих транспортних засобів ГУНП у Вінницькій області.

Під час апеляційного розгляду було допитано обвинуваченого ОСОБА_7 , який пояснив, що він перебував на чергуванні слідчим по ДТП. Надійшло повідомлення про ДТП, він у складі слідчо-оперативної групи виїхав на місце події. Після оформлення усіх обставин ДТП, він повернувся на роботу, вніс відомості до ЄРДР, підготував клопотання про арешт автомобіля та передав клопотання про арешт майна на підпис прокурору іншим працівником. Кому саме давав клопотання на підпис не пам`ятає, хто повернув теж не пам`ятає, оскільки, коли повернувся на роботу клопотання лежало на столі підписане та погоджене прокурором. До клопотання про арешт майна надав витяг та не переглядав його. Заніс клопотання до суду 09.09.2021 року, оскільки на ньому була відсутня відмітка про отримання клопотання судом.

Обвинувачений зазначив, що клопотання про арешт майна підписане ним та заяви про розгляд без його участі, які подано до суду також ним.

В клопотанні про арешт майна не виправляв прізвище прокурора, оскільки помилки не бачив, прокурори ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , здійснювали нагляд за додержанням законів при проведенні розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях за фактами вчинення кримінальних правопорушень проти безпеки руху та експлуатації транспорту.

Вказане підтверджується копією протоколу огляду місця події від 02.09.2021 року відповідно до якого старший слідчий ВП № 3 ВРУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 , отримавши повідомлення про ДТП, прибув для проведення огляду автодороги Стрий-Знам`янка частини вул. Б. Хмельницького в смт Літин, зі змісту цього протоколу випливає, що за результатами проведення огляду місця події був вилучений автомобіль марки Hyundai, д.н. НОМЕР_1 , витягом з ЄРДР за № 0000462 від 08.09.2021 року, згідно якого ОСОБА_7 02.09.22021 о 21.46 вніс до реєстру відомості про кримінальне правопорушення за ознаками частини першої статті 286 КК України.

Зі змісту витягу з ЄРДР випливає, що слідчим у зазначеному кримінальному провадженні є ОСОБА_7 , прокурорами ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Згідно листа за підписом начальника відділу інформаційного забезпечення учасників кримінального провадження управління організаційного забезпечення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи Офісу Генерального Прокурора ОСОБА_19 від 30.06.2025 за № 25/3-893вих 35 встановлено, що за результатами опрацювання масиву динах ЄРДР встановлено, що 02.09.2021 о 21.46 год користувачем ОСОБА_7 внесені до ЄРДР відповідні відомості про кримінальне правопорушення, а 03.09.2021 о 10.23 год користувачем ОСОБА_20 зареєстроване кримінальне провадження № 0000462; у цьому кримінальному провадженні обліковані 03.09.2021 о 12.08 год відомості про призначення групи прокурорів у складі ОСОБА_21 (старший), ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ; крім того, у вказаному кримінальному провадженні 23.09.2021 о 10.41 год обліковані відомості про призначення слідчих у складі ОСОБА_7 , ОСОБА_17 (старший), ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та 27.01.2022 о 09.17 год ОСОБА_7 , ОСОБА_17 , ОСОБА_22 (старший), ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 ;

Сукупність доказів вказує на те, що ОСОБА_7 виконав свої обовязки у відповідності до посадової інструкції старшого слідчого СВ Відділу поліції № 2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 , вимог КПК України

Відповідно твердження у апеляційній скарзі щодо невиконання ним положень КПК України, ст. 19 Конституції України є безпідставними.

Зазначаючи, що ОСОБА_7 чітко знав та усвідомлював , що прокурор ОСОБА_12 не входить до складу групи прокурорів, прокурор в апеляційній скарзі стверджує про те, що ОСОБА_7 подав до суду 09.09.2021 року підроблене клопотання про арешт майна датоване 02.09.2021 року.

Такі висновки прокурора не знайшли свого підтвердження ні у суді першої, ні під час апеляційного розгляду.

Згідно копії наказу № 51 від 05.08.2021 «Про розподіл службових обов`язків між працівниками Вінницької окружної прокуратури» зі змісту пункту 5.6 якого випливає, що прокурори ОСОБА_12 (старший групи) та ОСОБА_18 , зокрема, здійснюють нагляд за додержанням законів при проведенні розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях за фактами вчинення кримінальних правопорушень проти безпеки руху та експлуатації транспорту, досудове розслідування у яких здійснюється слідчими слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого відділу Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області, а також слідчими відділу поліції № 3 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги те, що організація роботи у Вінницькій окружній прокуратурі базується на наказі керівника «Про розподіл службових обов`язків між працівниками Вінницької окружної прокуратури». Згідно з пунктом 5.6 вказаного Наказу, на прокурора ОСОБА_12 покладено обов`язки щодо здійснення нагляду за додержанням законів у формі процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту.

Оскільки, кримінальне провадження № 0000462 від 08.09.2021 року за ознаками частини першої статті 286 КК України належить до категорії злочинів проти безпеки руху, та розслідується відповідним підрозділом поліції, прокурор ОСОБА_12 є належним уповноваженим прокурором для прийняття процесуальних рішень у цій справі згідно з внутрішнім розподілом обов`язків.

Враховуючи викладене, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги прокурора про те, що на момент подачі підробленого клопотання до суду, слідчий ОСОБА_7 уже точно знав хто саме включений до складу групи прокурорів.

Посилання, що слідчий мав би перевірити факт погодження чи не погодження прокурором клопотання про арешт майна не є підставою для притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 366 КК України.

З пояснень обвинуваченого ОСОБА_7 встановлено, що він підготував клопотання про накладення арешту на майно 02.09.2021 року, а 09.09.2021 року подав його до суду.

При цьому обвинувачений наполягав, що особисто він на підпис прокурору клопотання не носив.

Сумнівів щодо підпису прокурора у нього не було , оскільки прокурор ОСОБА_12 згідно наказу № 51 від 05.08.2021 «Про розподіл службових обов`язків між працівниками Вінницької окружної прокуратури» зі змісту пункту 5.6 входив до групи прокурорів, які здійснюють нагляд за додержанням законів при проведенні розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях за фактами вчинення кримінальних правопорушень проти безпеки руху та експлуатації транспорту, досудове розслідування у яких здійснюється слідчими слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого відділу Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області, а також слідчими відділу поліції № 3 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

Те, що,як вказує прокурор на момент подачі підробленого клопотання було відомо склад групи прокурорів у даному провадженні не є доказом вини ОСОБА_7 .

Обвинувачений ОСОБА_7 пояснював, що передав клопотання про арешт майна на підпис прокурору іншим працівником, кому саме давав клопотання на підпис не пам`ятає, хто повернув теж не пам`ятає, оскільки, коли повернувся на роботу клопотання лежало на столі підписане та погоджене прокурором. Заніс клопотання до суду 09.09.2021 року, оскільки на ньому була відсутня відмітка про отримання клопотання судом. В клопотанні про арешт майна не виправляв прізвище прокурора, оскільки помилки не бачив, прокурори ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , здійснювали нагляд за додержанням законів при проведенні розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях за фактами вчинення кримінальних правопорушень проти безпеки руху та експлуатації транспорту.

Дійсно свідок ОСОБА_11 в суді першої інстанції пояснював, що він був призначений старшим групи прокурорів за фактом наїзду на неповнолітнього пішохода. Рішення про призначення до групи він побачив 03.09.2021. Обставини вчинення ДТП йому не відомі. Він зателефонував до Фещука, той сказав, що виїжджав на місце події, тому він запитав у Фещука, де клопотання про арешт автомобіля. Фещук говорив, що був зайнятий. В подальшому ОСОБА_27 сказав, що клопотання подав. Він прийшов до слідчого судді та виявив, що клопотання підписане ОСОБА_28 , який у групу прокурорів не включений, тому попросив слідчого суддю повернути клопотання. Усі події з ДТП подаються до них, ОСОБА_28 не міг бути включений у групу прокурорів. Були зміни по фабулі правопорушення, а по групі прокурорів змін не було. Відкликавши клопотання у слідчого судді, він склав рапорт і вніс відомості до ЄРДР, направив матеріали у ДБР. Негативні наслідки для досудового розслідування не настали. У подальшому кримінальне провадження було закрите за примиренням. З клопотанням про арешт автомобіля він не звертався, оскільки з автомобілем були проведені усі необхідні слідчі дії, тому потреба в арешті відпала. Він не може, пояснити, чому слідчий подав це клопотання. Він не пам`ятає, хто зі слідчих виніс постанову про призначення експертизи. У подальшому підслідність справи була змінена та справа була передана до РУП.

Однак, покази свідка ОСОБА_11 не доводять наявність умислу у ОСОБА_7 на складання, видачу службовою особою завідома неправдивих документів, внесення до офіційних документів завідома неправдивих відомостей.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що з суб`єктивної сторони службове підроблення може бути вчинено лише з прямим умислом.

Крім того, суд першої інстанції слушно прийняв до уваги, що стороною обвинувачення не спростовано аргумент захисту про те, що на момент підготовки клопотання про арешт майна група прокурорів ще не була визначена, а тому обвинувачений ОСОБА_7 , керуючись розподілом обов`язків у Вінницькій окружній прокуратурі, обґрунтовано вважав старшим групи прокурора ОСОБА_12 .

Судом першої інстанції під час допиту свідка ОСОБА_12 встановлено, що 10.09.2021 року йому подзвонив прокурор ОСОБА_29 чи ОСОБА_30 , точно не пам`ятає і запитав, чи погоджував він ОСОБА_7 клопотання про арешт автомобіля. Після ознайомлення з клопотанням про арешт майна у нього виникли сумніви в його підписі. Йому сказали, що клопотання датоване 02.09.2021 підписане 09.09.2021. Він сказав, що не міг підписати клопотання через такий тривалий час. В подальшому він надав слідчому зразки свого підпису, слідчий говорив, що клопотання було погоджене раніше ніж 09.09.2021. Прокурором у тій справі він не був, до групи включений не був і повноважень підписувати клопотання не мав. Він не пам`ятає, чи підходив до нього Фещук. В практиці буває, що слідчий вилучає автомобіль, однак наступного дня може ще бути не призначений прокурор та слідчий, але вони мають підписати клопотання у справах про ДТП, оскільки це їхня спеціалізація, тому буває, що клопотання про арешт майна може бути подане до визначення групи слідчих та прокурорів, оскільки з клопотанням до слідчого судді потрібно звернутись протягом доби. Однак у практиці не буває, щоб у нього на кінець дня залишались не підписані документи. Коли до нього звертається слідчий, він одразу його підписує. Він не міг підписати клопотання за відсутності слідчого, коли той змінюється і клопотання приносить інший слідчий.

Свідок ОСОБА_17 під час судового розгляду пояснював, що ОСОБА_7 розслідував справу по ДТП у 2021 році на підставі доручення начальника СУ. Він це провадження не починав, а вже продовжував розпочате. Потім справа була направлена до суду. Клопотання про арешт автомобіля він не подавав. Чи подавав таке клопотання хтось інший не знає. Захисник звертався з клопотанням про повернення автомобіля у зв`язку з тим, що арешт не був не був накладений. Арешт на час надходження такого клопотання вже не був необхідний, оскільки усі необхідні слідчі дії були проведені й потреба в утриманні автомобіля на майданчику минула. Він не пам`ятає, чи була ухвала суду про повернення автомобіля. Зазвичай арешт накладається протягом доби після внесення відомостей до ЄРДР.

Судом враховано, що внесення до документів неправдивих відомостей це внесення (включення) до дійсного (справжнього) офіційного документа, який зберігає належну форму та необхідні реквізити, інформації, яка повністю або частково не відповідає дійсності.

Предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, є офіційний документ.

У примітці до ст. 358 КК України зазначено ознаки, які має містити документ, щоб набути статусу офіційного. В тому числі, складений з дотриманням визначених законом форм та містити передбачені законом реквізити.

Суд першої інстанції обгрунтовано у вироку послався на позицією Об`єднаної палати ККС ВС у постанові від 15 лютого 2021 року (справа № 727/5768/18, провадження № 51-1328 кмо 19), відповідно до якої офіційний документ як предмет злочину, передбаченого ст. 366 КК України, має відповідати такими ознакам: документ має бути складено, видано чи посвідчено відповідною особою в межах її компетенції за визначеною законом формою та з належними реквізитами; зафіксована в такому документі інформація повинна мати юридично значущий характер - підтверджені чи засвідчені нею конкретні події, явища або факти мають спричиняти чи бути здатними спричинити наслідки правового характеру у вигляді виникнення (реалізації), зміни або припинення певних прав та/або обов`язків чи може бути використана як документи - докази у правозастосовчій діяльності.

Невідповідність документа хоча б одному з наведених критеріїв перешкоджає визнанню його офіційним.

Крім того,судом враховано положення кримінального закону, правові висновки викладені у постановах Верховного Суду 02.06.2020 (справа № 229/3178/15-к), від 03.12.2024 (справа № 761/18548/18), 16.02.2023 (справа № 760/14696/15-к) та 22.05.02024 (справа № 760/14696/15) від 07.11.2029 (справа № 372/957/17) від 04.06.2020 (справа № 742/318/18) року.

Судом проаналізовано покази свідків, письмові докази та надано оцінку щодо підробки обвинуваченим ОСОБА_7 підпису від імені прокурора ОСОБА_12 у клопотанні про арешт майна.

З дослідженого клопотання про арешт майна від 02.09.2021 року вбачається, що клопотання адресоване до Вінницького міського суду Вінницької області старшим слідчим ВП № 3 ВРУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 , погодженого прокурором Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_12 .

Як убачається з висновку експерта № 534/535/22-26, 989-986/22-26 від 31.03.2022, згідно з яким підпис від імені ОСОБА_7 в графі «старший слідчий ВП № 3 ВРУП ГУНП у Вінницькій області капітан поліції ОСОБА_7 » клопотання про арешт майна від 02.09.2021 виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки та технічних засобів; підпис від імені ОСОБА_7 в графі «старший слідчий ВП № 3 ВРУП ГУНП у Вінницькій області капітан поліції ОСОБА_7 » клопотання про арешт майна від 02.09.2021 виконаний самим ОСОБА_7 ; підписи від імені ОСОБА_7 в графі « ОСОБА_7 » заяви (клопотання) без дати складання, розписки без дати складання, заявки на отримання судових повісток, повідомлень в електронному вигляді за допомогою sms-відомлень від 02.09.2021 виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та технічних засобів; підписи від імені ОСОБА_7 в графі « ОСОБА_7 » заяви (клопотання) без дати складання, розписки без дати складання, заявки на отримання судових повісток, повідомлень в електронному вигляді за допомогою sms-відомлень від 02.09.2021 виконані самим ОСОБА_7 ; підпис від імені ОСОБА_12 в графі «Погоджено Прокурор Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_12 » клопотання про арешт майна від 02.09.2021 виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки та технічних засобів; підпис від імені ОСОБА_12 в графі «Погоджено Прокурор Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_12 » клопотання про арешт майна від 02.09.2021 виконаний не ОСОБА_12 , а іншою особою з ретельним наслідуванням якогось підпису ОСОБА_12 .

Згідно висновку експерта № СЕ-19/102-24/23644-ПЧ від 21.03.2025 року відповідно до якого підпис у графі «погоджено прокурор Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_12 » у клопотанні про накладення арешту на майно від 02.09.2021 виконаний не ОСОБА_12 , а іншою особою з ретельним наслідуванням підпису ОСОБА_12 ; вирішити питання по суті щодо виконання цього підпису ОСОБА_7 або іншою особою не представляється за можливе, тому що при порівнянні спірного підпису з підписами ОСОБА_7 (також з підписами виконаними від імені ОСОБА_12 ) встановлені збіги і розбіжності за загальними та окремими ознаками підписів, однак обсяг і значимість їх не достатні для будь-якого певного (позитивного чи негативного) висновку; пояснюється це виконання підпису з наслідуванням, в результаті чого ознаки підпису виконавця не проявилися в обсязі, необхідному для ідентифікації; виявити більшу кількість ідентифікаційних ознак не вдалося через малий обсяг графічної інформації, який міститься в підписі, обумовлений їх стислістю і простотою будови.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що підпис прокурора ОСОБА_12 у клопотанні про арешт майна виконано не ним, а іншою особою, що підтверджено двома експертизами під час досудового розслідування № 534/535/22-26, 989-986/22-26 від 31.03.2022 та під час судового розгляду № СЕ-19/102-24/23644-ПЧ від 21.03.2025 року.

За таких обставин, посилання сторони обвинувачення на те, що ОСОБА_7 підробив підпис прокурора ОСОБА_12 , не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Проведені експертизи № 534/535/22-26, 989-986/22-26 від 31.03.2022 року, № СЕ-19/102-24/23644-ПЧ від 21.03.2025 року встановили, що підпис виконано не ОСОБА_12 , проте не довели, що це зробив саме ОСОБА_7 .

На думку прокурора те, що у ході проведення судових експертиз не представилося можливим встановити конкретну особу яка підробила підпис ОСОБА_12 не скасовує факт складання, видачі та внесення до клопотання про арешт майна ОСОБА_7 неправдивих відомостей.

В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що ОСОБА_7 виконав всі необхідні дії для реалізації злочинного умислу.

Такі доводи не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Частиною ч.1 ст. 366 КК України передбачена відповідальність за складання, видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів.

Органом досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України у складанні, видачі службовою особою завідома неправдивих документів, внесення до офіційних документів завідома неправдивих відомостей.

Прокурор в апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції, виправдовуючи обвинуваченого ОСОБА_7 , та, беручи до уваги позицію сторони захисту про те, що 02.09.2021 група прокурорів у провадженні № 0000462 визначена ще не була не надав належну правову оцінку тій обставині, що подача клопотання про арешт майна відбувалась уже 09.09.2021 року, а не 02.09.2021 року.

Дані твердження суд апеляційної інстанції вважає необгрунтованим з огляду на таке.

Дійсно з дослідженого під час апеляційного розгляду клопотання про накладення арешту на майно у Вінницькому міському суді Вінницької області вбачається, що воно зареєстровано 09.09.2021 року.

Однак заява, адресована до Вінницького міського суду Вінницької області, на отримання судових повісток, повідомлень в електронному вигляді за допомогою sms-повідомлення, підписана слідчим СВ Вінницького РВП ВВП ГУНП у Вінницьій області ОСОБА_7 02.09.2021.

Як встановлено судом апеляційної інстанції заява старшого слідчого Вінницького ВП № 3 ВРУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 , адресована слідчому судді Вінницького міського суду Вінницької області, без дати, про розгляд поданого ним клопотання у кримінальному провадженні № 0000462, за його відсутності, а також розписка про отримання копії ухвали слідчого судді не містить посилання на дату та номер судового провадження.

Також заява старшого слідчого Вінницького ВП № 3 ВРУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 до Вінницького міського суду Вінницької області про повідомлення власника майна про розгляд клопотання у справі не містить посилання на дату та номер судової справи у кримінальному провадженні № 0000462.

Разом з тим, витяг з ЄРДР, який наданий до клопотання про накладення арешту в кримінальному провадженні за № 0000462, сформований ОСОБА_7 08.09.2021 року.

Вказані обставини також підтверджуються поясненнями обвинуваченого ОСОБА_7 , який вказував, що 02.09.2021 року підготував клопотання про арешт автомобіля разом із відповідними додатками, однак не мав можливості особисто відвезти його до прокуратури для погодження, оскільки хтось із колег прямував до прокуратури, обвинувачений передав їм зазначене клопотання з додатками, попросивши забезпечити його підписання у прокурора та подальшу передачу до суду, у подальшому, звільнившись із чергування, він залишив місце служби у зв`язку з необхідністю лікування, а після повернення до виконання службових обов`язків, перевіривши робоче місце, обвинувачений виявив на столі підписане клопотання, на якому була відсутня відмітка суду про отримання. У зв`язку з цим, він особисто заніс підписане клопотання до суду.

Аналізуючи доводи сторони обвинувачення, суд визнає обґрунтованими зауваження суду першої інстанції, щодо того, що під час досудового розслідування не було ініційовано та проведено відповідних судових експертиз, спрямованих на встановлення фактичної дати виготовлення клопотання про арешт майна та доданих до нього матеріалів.

Разом з тим, суд першої інстанції вірно врахував правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 15.04.2025 у справі №161/13558/19. У вказаному рішенні касаційна інстанція акцентувала увагу на тому, що призначення експертизи з метою відшукання нових доказів на підтвердження обвинувачення фактично перетворюється на форму "додаткового розслідування", що прямо суперечить фундаментальним засадам кримінального процесу.

Зокрема, ВС наголосив, що факт направлення обвинувального акта до суду є процесуальним підтвердженням того, що сторона обвинувачення вважає зібрану сукупність доказів цілком достатньою для доведення винуватості особи поза розумним сумнівом. Оскільки в межах даного провадження сторона захисту не надавала власних доказів, які б науково або фактично спростовували висновки вже наявних у справі експертиз, ініціювання нових експертних досліджень для підкріплення позиції обвинувачення є недопустимим.

Такм чином, суд дійшов вірного висновку, що обвинувачення не надало належних, достатніх та достовірних доказів того, що клопотання про арешт майна було складене 09.09.2021, а не 02.09.2021, як вказано в самому документі.

Підсумовуючи все вищезазначене, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та законного висновку про те, що сторона обвинувачення поза розумним сумнівом не довела винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, а саме у складанні, видачі службовою особою завідома неправдивих документів, внесення до офіційних документів завідома неправдивих відомостей, та кваліфіковано його дії за ч. 1 ст. 366 КК України, тому згідно з пунктом 2 частини першої статті 373 КПК виправдав останнього.

Інших доказів, які б доводили та переконливо, поза розумним сумнівом, свідчили про винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення суду стороною обвинувачення не надано.

Сторона обвинувачення не зуміла переконливо для суду всебічно, повно й неупереджено доказати, що цьому діянню притаманні всі елементи складу кримінального правопорушення, інкримінованого цій особі.

Виправдувальний вирок у зв`язку з недоведеністю вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення ухвалюється в тих випадках, коли факт суспільно небезпечного діяння встановлено, але досліджені судом докази виключають або поза розумним сумнівом не підтверджують вчинення його обвинуваченим. Всі сумніви тлумачаться на користь обвинуваченого, тому в цьому випадку він визнається невинуватим з огляду на принцип презумпції невинуватості в доказовому плані - недоведеність вини означає доведеність невинуватості.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд не вбачає обставин, які не були досліджені або неналежним чином оцінені судом першої інстанції та могли б вплинути на обґрунтованість рішення про визнання ОСОБА_7 винним за ч. 1 ст. 366 КК України.

З урахуванням вищевикладеного суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування вироку суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.404, 405, 409,414, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції

постановив :

Відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 18.12.2025 року, яким виправдано ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні, передбаченому ч.1 ст. 366 КК України в зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4