КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/2072/2026 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05 січня 2026 року в кримінальному провадженні № 0001094 від 01.09.2025 про накладення арешту на майно,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий ГУНП в м. Києві ОСОБА_9 звернулась до суду з клопотанням про накладення арешту на майно.

Просила накласти арешт на майно вилучене 17.12.2025 в ході проведення особистого обшуку ОСОБА_8 в порядку ст. 208 КПК України, та за місцем проживання останнього, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- Мобільний телефон iPhone 15 pro max, IMEI НОМЕР_1 із сім картою з номером НОМЕР_2 у чохлі, код розблокування: 9112, поміщено в сейф-пакет №WAR1330932, що належать ОСОБА_8 ;

- Грошові кошти номіналом 1000 гривень з номерами: ГН8711748, ЄП7382845, ЄП7382846; номіналом 200 гривень з номером АН1452758; номіналом 100 гривень з номерами ЄГ2744420, ЄГ8408570, ЄВ4920751, які вилучено в сейф-пакет №WAR1330933, що належать Фонду спеціального призначення та були використанні 17.12.2025 при проведенні контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки;

- Грошові кошти у сумі 193500 гривень, 900 доларів США, 105 Євро, які вилучені в сейф пакет №WAR 1330934, що належать ОСОБА_8 ;

- Ноутбук «Lenovo legion» чорного кольору із слідами використання та пошкодженнями з номером PF527SDY, із зарядним пристроєм до нього, який вилучено в сейф пакет №EXP0461230, що належить ОСОБА_8 .

В обґрунтування клопотання зазначала, що ГУНП у м. Києві, за процесуального керівництва Київської міської прокуратури, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001094 від 01.09.2025 за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

У невстановлений час за невстановлених досудовим розслідуванням обставин в громадянина України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виник злочинний корисливий умисел, направлений на вчинення злочинів, пов?язаних з незаконним обігом наркотичних засобів, а саме на незаконне придбання, зберігання з метою збуту та незаконний збут особливо небезпечної психотропної речовини у великому розмірі, з метою власного збагачення.

Переслідуючи свій злочинний корисливий умисел, спрямований на незаконний збут особливо небезпечної психотропної речовини, ОСОБА_8 у невстановлений час, але не пізніше 12.11.2025, за невстановлених обставинах незаконно придбав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - плодове тіло грибів, що містить псилоцин, масою в перерахунку на висушену речовину не менше 9,33г, який розпочав незаконно зберігати при собі з метою збуту.

12.11.2025, приблизно о 13 год. 45 хв. ОСОБА_10 перебуваючи на вулиці біля будинку за адресою м. Київ, вул. В?ячеслава Чорновола, 8, з корисливих мотивів, незаконно збув ОСОБА_11 за грошові кошти в сумі 3900 грн. особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - плодове тіло грибів, що містить псилоцин, масою в перерахунку на висушену речовину не 9,33г, що згідно Таблиці №2 «Невеликі, великі та особливо великі розміри психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров?я України від 01.08.2000 №188 є великими розмірами, розфасований до прозорого поліетиленового пакетику із пазовою застібкою, який в свою чергу з метою конспірації був поміщений до непрозорого паперового крафт-пакету.

У невстановлений досудовим розслідуванні час, але не пізніше 17.12.2025, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин у громадянина України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою власного збагачення повторно виник злочинний корисливий умисел, направлений на незаконне придбання, зберігання з метою збуту та незаконний збут особливо небезпечної психотропної речовини на території м. Києва.

З метою реалізації свого злочинного корисливого умислу, з метою власного збагачення, ОСОБА_8 , у невстановлений досудовим розслідуванні час, але не пізніше 17.12.2025, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, повторно незаконно придбав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - плодове тіло грибів, що містить псилоцин у великому розмірі, яку розмістив у квартирі за місцем власного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де розпочав її повторно незаконно зберігати з метою збуту.

17.12.2025, реалізуючи свій злочинний корисливий умисел, ОСОБА_12 приблизно о 13 год. 15 хв. перебуваючи на вулиці біля будинку за адресою АДРЕСА_2 , повторно незаконно збув ОСОБА_11 за грошові кошти в сумі 3500 грн. частину раніше незаконно придбаної особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - плодове тіло грибів, що містить псилоцин у великому розмірі, масою приблизно 10 г. розфасований до прозорого поліетиленового пакетику із пазовою застібкою, який в свою чергу з метою конспірації був поміщений до непрозорого паперового крафт-пакету, після чого був затриманий працівниками правоохоронних органів у порядку ст. 208 КПК України

Під час проведення 17.12.2025 обшуку у квартирі за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_1 співробітниками правоохоронних органів виявлено та вилучено решту особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - плодове тіло грибів, що містить псилоцин у великому розмірі, яку ОСОБА_8 повторно незаконно зберігав з метою збуту за вказаною адресою.

Плодове тіло (будь-яка частина) будь-якого виду грибів, що містить псилоцибін чи (або) псилоцин згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» (зі змінами) Список № 2 «Особливо небезпечні психотропні речовини, обіг яких заборонено»» в Таблиці № 1 - є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено.

17.12.2025 в ході проведення особистого обшуку ОСОБА_8 в порядку ст. 208 КПК України, та за місцем проживання останнього, за адресою: АДРЕСА_1 , дозвіл на проведення якого надано ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03.12.2025, виявлено та вилучено майно, що є предметом клопотання.

Постановою слідчого ГУНП в м. Києві від 17.12.2025 згадане майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0001094 від 01.09.2025.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05 січня 2026 року клопотання слідчого задоволено.

Накладено арешт в рамках кримінального провадження №0001094 від 01.09.2025 на майно, яке вилучено 17.12.2025 в ході проведення особистого обшуку ОСОБА_8 в порядку ст. 208 КПК України, та за місцем проживання останнього, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- Мобільний телефон iPhone 15 pro max, IMEI НОМЕР_1 із сім картою з номером НОМЕР_2 у чохлі, код розблокування:9112, поміщено в сейф-пакет №WAR1330932, що належать ОСОБА_8 ;

- Грошові кошти номіналом 1000 гривень з номерами: ГН8711748, ЄП7382845, ЄП7382846; номіналом 200 гривень з номером АН1452758; номіналом 100 гривень з номерами ЄГ2744420, ЄГ8408570, ЄВ4920751, які вилучено в сейф-пакет №WAR1330933, що належать Фонду спеціального призначення та були використанні 17.12.2025 при проведенні контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки;

- Грошові кошти у сумі 193500 гривень, 900 доларів США, 105 Євро, які вилучені в сейф пакет №WAR 1330934, що належать ОСОБА_8 ;

- Ноутбук «Lenovo legion» чорного кольору із слідами використання та пошкодженнями з номером PF527SDY, із зарядним пристроєм до нього, який вилучено в сейф пакет №EXP0461230, що належить ОСОБА_8 .

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , 19.01.2026 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді частково та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого щодо накладення арешту на: грошові кошти у сумі 193500 гривень, 900 доларів США, 105 Євро; ноутбук «Lenovo legion» чорного кольору із слідами використання та пошкодженнями з номером PF527SDY, із зарядним пристроєм до нього; мобільний телефон iPhone 15 pro max, IMEI НОМЕР_1 із сім картою з номером НОМЕР_2 у чохлі.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що сторона захисту вважає наявну підозру, як таку, що не відповідає фактичним обставинам справи та є надуманою.

У ОСОБА_8 вилучена невелика кількість грибів. В протоколі обшуку взагалі не вказано, саме яку вагу грибів вилучав орган досудового розслідування. Відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_13 , надаючи дозвіл на відшукання мобільних телефонів, сім карток, комп?ютерної техніки, електронних носіїв інформації, слідчий суддя обмежив право на їх вилучення умовами, які викладені в ч.2 ст. 168 КПК України. Однак, в порушення вимог слідчого судді, тим самим слідчим ОСОБА_9 , якій було відмовлено в дозволі на вилучення вищевказаного майна, все ж таки були вилучені вся комп?ютерна техніка та телефони. Ніякого копіювання не проводилось. Заборона слідчого судді не виконана.

Також згідно вищевказаної ухвали клопотання в частині надання доступу до інших речей і документів, які в сукупності будуть мати суттєве значення, грошових кошів, здобутих в результаті вчинення кримінальних правопорушень, не підлягають задоволенню, оскільки, відсутня конкретизація речей і документів, а також грошових коштів, які підлягають відшукуванню та вилученню, що суперечить ч.2 ст. 235 КПК України.

Грошові кошти в сумі 193500 грн. є грошовими коштами, які були надані батьками ОСОБА_8 для купівлі останнім машини.

Органом досудового розслідування проігнорована заборона слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва на вилучення грошових коштів у ОСОБА_8 (окрім «закупних») та на вилучення техніки (комп?ютерів, телефонів тощо) і на даний час орган досудового розслідування фактично намагається узаконити незаконне вилучення і тримання у себе коштів та техніки ОСОБА_8 , шляхом винесення постанови про визнання їх речовими доказами від 17.12.2025 р. та зверненням до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту.

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , 19.01.2026 подав апеляційну скаргу, яка є ідентичною за своїм змістом.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, в підтримку поданих апеляційних скарг, які він підтримав з наведених в них підстав, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та зазначав, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги власника майна не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів судового провадження вбачається, що ГУНП у м. Києві, за процесуального керівництва Київської міської прокуратури, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001094 від 01.09.2025 за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

17.12.2025 в ході проведення особистого обшуку ОСОБА_8 в порядку ст. 208 КПК України, та за місцем проживання останнього, за адресою: АДРЕСА_1 , дозвіл на проведення якого надано ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03.12.2025, виявлено та вилучено майно, а саме: - Мобільний телефон iPhone 15 pro max, IMEI НОМЕР_1 із сім картою з номером НОМЕР_2 у чохлі, код розблокування:9112, поміщено в сейф-пакет №WAR1330932, що належать ОСОБА_8 ; - Грошові кошти номіналом 1000 гривень з номерами: ГН8711748, ЄП7382845, ЄП7382846; номіналом 200 гривень з номером АН1452758; номіналом 100 гривень з номерами ЄГ2744420, ЄГ8408570, ЄВ4920751, які вилучено в сейф-пакет №WAR1330933, що належать Фонду спеціального призначення та були використанні 17.12.2025 при проведенні контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки; - Грошові кошти у сумі 193500 гривень, 900 доларів США, 105 Євро, які вилучені в сейф пакет №WAR 1330934, що належать ОСОБА_8 ; - Ноутбук «Lenovo legion» чорного кольору із слідами використання та пошкодженнями з номером PF527SDY, із зарядним пристроєм до нього, який вилучено в сейф пакет №EXP0461230, що належить ОСОБА_8 .

Постановою слідчого ГУНП в м. Києві від 17.12.2025 згадане майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0001094 від 01.09.2025.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05 січня 2026 року клопотання слідчого задоволено та накладено арешт в рамках кримінального провадження №0001094 від 01.09.2025 на майно, яке вилучено 17.12.2025 в ході проведення особистого обшуку ОСОБА_8 в порядку ст. 208 КПК України, та за місцем проживання останнього, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: - мобільний телефон iPhone 15 pro max, IMEI НОМЕР_1 із сім картою з номером НОМЕР_2 у чохлі, код розблокування:9112, поміщено в сейф-пакет №WAR1330932, що належать ОСОБА_8 ; - грошові кошти номіналом 1000 гривень з номерами: ГН8711748, ЄП7382845, ЄП7382846; номіналом 200 гривень з номером АН1452758; номіналом 100 гривень з номерами ЄГ2744420, ЄГ8408570, ЄВ4920751, які вилучено в сейф-пакет №WAR1330933, що належать Фонду спеціального призначення та були використанні 17.12.2025 при проведенні контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки; - грошові кошти у сумі 193500 гривень, 900 доларів США, 105 Євро, які вилучені в сейф пакет №WAR 1330934, що належать ОСОБА_8 ; - ноутбук «Lenovo legion» чорного кольору із слідами використання та пошкодженнями з номером PF527SDY, із зарядним пристроєм до нього, який вилучено в сейф пакет №EXP0461230, що належить ОСОБА_8 .

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді вбачається, що наведені в клопотанні слідчого доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, мету запобігання можливості передачі та відчуження майна, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, беручи до уваги наявність достатніх підстав вважати, що воно є майном, здобутим внаслідок вчинення злочину, слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність накладення арешту на майно та грошові кошти.

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Із зазначеного вбачається, що слідчим суддею встановлено, можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також обставини кримінального провадження №0001094 від 01.09.2025, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та можливе відношення до нього майна та грошових коштів, а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив вказане клопотання слідчого про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Так, колегія суддів зауважує на тому, що постановою слідчого від 17.12.2025 речі та грошові кошти, визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання та збереження речових доказів, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно, з підстав того, що воно відповідає критеріям речових доказів, визначених ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав, відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Доводи апелянта, про те, що надаючи дозвіл на відшукання мобільних телефонів, сім карток, комп?ютерної техніки, електронних носіїв інформації, слідчий суддя обмежив право на їх вилучення умовами, які викладені в ч.2 ст. 168 КПК України. Однак, в порушення вимог слідчого судді, тим самим слідчим ОСОБА_9 , якій було відмовлено в дозволі на вилучення вищевказаного майна, все ж таки були вилучені вся комп?ютерна техніка та телефони. Ніякого копіювання не проводилось. Заборона слідчого судді не виконана, колегія суддів не бере до уваги, оскільки предметом даного апеляційного розгляду є ухвала про накладення арешту на майно, а не ухвала про надання дозволу на обшук.

Так, згідно ч. 7 ст. 236 КПК України вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

А тому, як вбачається із вищевказаних положень КПК України, чинне законодавство не містить заборони на вилучення майна без ухвали слідчого судді.

При цьому у відповідності до положень ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Разом з цим, слід зауважити, що постановляючи ухвалу про арешт майна, слідчий суддя обґрунтовує своє рішення, враховуючи надані стороною обвинувачення доводи та докази, а процесуальні порушення під час вилучення такого майна можуть бути підставою для визнання дій слідчого незаконними, проте не скасовують висновків слідчого судді про необхідність накладення арешту на майно.

Твердження апелянта, про те, що грошові кошти в сумі 193500 грн. є грошовими коштами, які були надані батьками ОСОБА_8 для купівлі останнім машини, мають бути перевірені органом досудового розслідування під час проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

Всі інші зазначені в апеляційних скаргах обставини не є безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді та підлягають з`ясування під час подальшого досудового розслідування та судового розгляду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05 січня 2026 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4