Справа №613/1312/25 Провадження № 1-кп/613/76/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2026 року м. Богодухів

Богодухівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богодухові клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у кримінальних провадженнях № 0001249 від 14.04.2025, № 0000467 від 06.09.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Богодухів Харківської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, військовослужбовця за мобілізацією, навідника 4 мотопіхотної роти 2 мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.2 ст. 345, ч.5 ст.407 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Богодухівського районного суду Харківської області перебуває зазначене кримінальне провадження.

19.02.2026 прокурором було подано клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою, обґрунтоване з посиланням на наявність ризиків, визначених п.п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та недостатність більш м`яких запобіжних заходів. На думку прокурора, ризик переховування від суду обумовлюється тяжкістю злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , суворістю ймовірного покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років. Крім того, перебуваючи на волі, ОСОБА_4 може незаконно, фізично або психологічно, впливати на інших учасників кримінального провадження, з метою змінити свої показання або взагалі відмовитися від них. Оскільки свідки судом ще не допитані, докази не досліджені, наявний ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України. Жоден інший запобіжний захід, окрім тримання під вартою, не здатний запобігти вищезазначеним ризикам. Враховуючи викладене, прокурор стверджує про наявність підстав для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 строком на 60 днів.

Прокурор у судовому засіданні подане клопотання підтримав з підстав, викладених в останньому.

Обвинувачений та захисник у судовому засіданні заперечували проти клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.

ОСОБА_4 зазначив, що не визнає вини в інкримінованих злочинах, вважає досліджені судом докази неправдивими. Вказав, що наявні в матеріалах кримінального провадження відеозаписи не є повними та не висвітлюють об`єктивну істину у справі.

Захисник ОСОБА_5 підтримав думку обвинуваченого ОСОБА_4 , зазначив, що останній не є суспільно небезпечним, має постійне місце проживання з дитиною та дружиною, тому просить суд обрати запобіжний засіб у вигляді особистого зобов`язання.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, розглянувши клопотання про продовження строку запобіжного заходу, зазначає наступне.

Ухвалою слідчого судді Богодухівського районного суду Харківської області від 08 вересня 2025 року в рамках кримінального провадження №0000467 стосовно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 04 листопада 2025 року.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 03.11.2025 запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 у виді тримання під вартою в межах вказаного кримінального провадження продовжено до 01 січня 2026 року включно.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 13.11.2025 кримінальне провадження № 0000467 від 06.09.2025 об`єднане з кримінальним провадженням № 0001249 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні інших злочинів - за ч.5 ст.407, ч.2 ст.345 КК України (справа № 613/1312/25).

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 25.12.2025 запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 у виді тримання підвартою в межах вказаного кримінального провадження продовжено до 22 лютого 2026 року включно.

Відповідно до ч.1-3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно з п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

За приписами ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан його здоров`я; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у нього постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; його майновий стан, наявність судимостей, ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Судом встановлено, що підставою для обрання стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слугувала обґрунтованість підозри у вчиненні обвинуваченим злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, а також наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч. 1 ст.177 КПК України.

Обґрунтованість підозри у вчиненні вказаного кримінального правопорушення була досліджена слідчим суддею під час розгляду питання про обрання запобіжного заходу стосовно ОСОБА_4 , і наразі є предметом розгляду в рамках судового засідання.

Обґрунтованість підозри та пред`явленого обвинувачення, яка за ч.2 ст.345, ч.5 ст.407 КК України, так і за ч.2 ст.345 КК України буде вивчена судом під час розгляду справи по суті та ухвалення одного з рішень, передбачених ст. 373 КПК України.

Надаючи оцінку клопотанню прокурора, суд враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, а також у вчиненні двох кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.345 КК України, за вчинення яких передбачено покарання у виді, у т.ч., позбавлення волі на строк до п`яти років.

При цьому, в силу ст.ст. 69, 75 КК України є неможливим застосування до обвинуваченого звільнення від покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку, а також призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом у разі визнання його винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

У справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Також, у даному рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може бути виправдане в тому чи іншому випадку тільки тоді, коли є певні ознаки існування суспільного інтересу, що, попри презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої свободи.

Суд бере до уваги п. 57 рішення Європейського суду з прав людини у справі «K.F. проти Німеччини» від 29 серпня і 24 жовтня 1997 року, згідно з яким наявність «обґрунтованої підозри» означає, що вже існують факти або інформація, які спроможні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа, ймовірно, вчинила правопорушення, а також рішення ЄСПЛ по справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, в якому зазначено, що факти, які породжують підозру, не обов`язково мають такий саме рівень з`ясовності, який потребується на пізнішому етапі кримінального розслідування, тобто факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку.

Враховуючи викладене, невизнання обвинуваченим ОСОБА_4 вини в інкримінованих йому злочинах не є підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

При цьому суд, вирішуючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, ґрунтуючись на принципі презумпції невинуватості, не ставить ціллю передбачити можливе покарання за інкриміновані обвинуваченому діяння.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

При цьому, судом враховано, що обвинувачений є військовослужбовцем, і виконання ним обов`язків, пов`язаних з проходженням військової служби, унеможливить або очевидно ускладнить виконанням ним своїх процесуальних обов`язків, а також створить умови для його переховування та ухилення від суду.

Отже, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним у вчиненні злочинів, у яких він обвинувачується, з урахуванням відомостей про його особу, факт проходження військової служби, що передбачає можливість зміни дислокації в будь-який момент, вказує на наявність ризику переховування від суду, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Також, суд зауважує, що на даний час потерпілий ОСОБА_6 та свідки ще не допитані судом, у зв`язку з чим не виключається ризик незаконного впливу обвинуваченого на них з метою зміни раніше наданих показань та надання ними показань на свою користь, у т.ч. як шляхом умовлянь, так і шляхом погроз із застосування зброї, до якої обвинувачений має доступ як військовослужбовець.

З огляду на викладене, враховуючи, що в силу приписів ч. 4 ст. 95 КПК України показання, надані свідками на досудовому розслідуванні, не повинні братися судом до уваги, суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, судом взято до уваги, що ОСОБА_4 , хоча і вважається несудимим в силу ст. 89 КК України, проте, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.296 КК України.

Наразі ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину за ч.2 ст.345 КК України в період, коли на розгляді суду вже перебувало кримінальне провадження № 0001249 за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.5 ст.407, ч.2 ст.345 КК України (справа № 613/1312/25), в якому стосовно обвинуваченого обирався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вказані обставини, на думку суду, свідчать про схильність обвинуваченого до протиправної поведінки, наявність ризику вчинення ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення, та неможливість запобігти наявним ризикам застосуванням більш м`яких запобіжних заходів.

Враховуючи наведене, суд вважає, що ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, встановлені під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, продовжують існувати та не зменшилися. Крім того, суд констатує наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Застосування більш м`яких запобіжних заходів, у т.ч. застави, не здатне запобігти вказаним ризикам, з підстав, наведених вище.

Застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту, особистої поруки є неможливим як з огляду на характер злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_4 (ч.5 ст.407 КК України), та характер діяльності, якою він займається військова служба.

Відповідно до п.п.3, 4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину; до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Отже, враховуючи наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, приписи ч. 8 ст.176 КПК України, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: кількість правопорушення, в яких обвинувачується ОСОБА_4 , тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винним у вчиненні цих злочинів, беручи до уваги стадію, на якій перебуває судовий розгляд даного кримінального провадження, те, що потерпілі та свідки ще не допитані судом, суд вважає за необхідне продовжити для обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 20 квітня 2026 року включно.

Згідно з ч.4 ст.183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 196, 197, 331, 371, 372 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 20 квітня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Строк дії ухвали - до 20 квітня 2026 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - протягом п`яти днів з моменту отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складено 23.02.2026.

Суддя ОСОБА_1