ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/576/26 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.114-1, ч.1 ст.345 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова апеляційну скаргу прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_9 на вирок Салтівського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2025 року стосовно ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001309 від 05.04.2024 за частиною 1 статті 114-1, частиною 1 статті 345 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Салтівського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2025 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, працюючого в КСП «Харківміськліфт» на посаді електромеханіка, внутрішньо переміщеної особи, одруженого, раніше не судимого, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 114-1, частиною 1 статті 345 КК України, та призначено йому покарання: за частиною 1 статті 114-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років; за частиною 1 статті 345 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

Відповідно до вимог частини 1 статті 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі статті 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та встановлено іспитовий строк 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до статті 76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно вироку, 24.02.2022 указом президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» було введено воєнний стан на всій території України.

Цього ж дня у зв?язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України Президентом України видано указ № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», яким зокрема зобов?язано місцеві органи виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки (далі ТЦК та СП) за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку своєчасне оповіщення громадян, які призиваються на військову службу.

Згідно зі ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України» до структури Збройних Сил України входять органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, що не належать до видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України.

Відповідно до п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі Положення), затвердженого Постановою КМУ від 23.02.2022 № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Пунктом 9 Положення передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Відповідно до п. 12 Положення територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, в особі його керівника представляє інтереси Збройних сил України у відносинах, у тому числі з громадянами на відповідній території.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період це період, що настає з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно п. 5 ст. 22 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади.

На виконання вказаних вище норм, вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 921 від 07.12.2016 (до 05.01.2023) та Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 1487 від 30.12.2022, Положення про ТЦК та СП, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 154 від 23.02.2022, представники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки спільно із представниками Національної поліції здійснюють заходи щодо призову військовозобов`язаних та резервістів під час мобілізації.

У той же час, ОСОБА_7 якому було достовірно відомо про збройний напад російської федерації на Україну та проведення загальної мобілізації на території України представниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, перешкоджав законній діяльності Збройних Сил України в особливий період за наступних обставин.

Так, відповідно до Закону України про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 05.02.2024 № 50/2024, на виконання вимог наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 05.04.2024 № 107 «Про організацію в ІНФОРМАЦІЯ_3 оповіщення на тиждень» призначено в ІНФОРМАЦІЯ_4 групу розшуку та оповіщення військовозобов`язаних запасу, уповноважених на впровадження заходів правового режиму воєнного стану. до якої входили, зокрема: солдат ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; солдат ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; солдат ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

05.04.2024 близько 07:00 солдат ОСОБА_10 , солдат ОСОБА_11 , солдат ОСОБА_12 , які є військовослужбовцями Збройних сил України і водночас представниками влади, здійснювали свої службові обов`язки на виконання наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 107 від 05.04.2024, перебуваючи біля ринку «Океан», розташованого за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців Широнівців, 82, де підійшли до громадянина ОСОБА_7 , з метою мобілізаційних заходів в умовах воєнного стану, зокрема уточнення його військово-облікових даних та вручення, при встановленні підстав, повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_8 для проходження військово лікарської комісії і вирішення питання про його придатність для проходження військової служби.

Далі, у ОСОБА_7 побачивши військовослужбовців у військовій формі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , виник злочинний умисел на вчинення перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період, шляхом нанесення тілесних ушкоджень, ненадання військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_9 документів, що посвідчують особу, з метою ухилення від виконання визначеного Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» обов`язку з`явитися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, ускладнення та припинення діяльності військовослужбовцями Збройних Сил України законної діяльності з розшуку та оповіщення військовозобов`язаних запасу.

На виконання свого злочинного умислу, ОСОБА_7 , діючи умисно, реалізуючи власний злочинний умисел, направлений на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій і бажаючи настання шкідливих наслідків у вигляді зниження обороноздатності України в умовах воєнного стану і збройної агресії російської федерації проти України, загрози ії національній безпеці, знаходячись біля ринку «Океан», розташованого за адресою; м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців, 82, усвідомлюючи що перед ним знаходяться військовослужбовці, які були одягнені у відповідний формений одяг, з розпізнавальними знаками, які виконують свої службові обов`язки відповідно до законодавства України і є представниками влади, почав поводити себе агресивно, безпричинно висловлюватись в їх бік нецензурною лайкою та доставши ніж почав йти у їх напрямку. Далі, ОСОБА_7 , продовжуючи свої протиправні дії направлені на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, продовжив поводити себе агресивно, почав вчиняти активний опір, який виразився в кидані цеглин в бік військовослужбовців, у результаті чого, одна із них потрапила в обличчя солдату Збройних Сил України ОСОБА_10 , спричинивши останньому згідно висновку судово- медичної експертизи садно на голові, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

На підставі наведених фактичних обставин дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 114-1 КК України, а саме: перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період.

Крім цього, під час проведення досудового розслідування встановлено, що 05.04.2024 близько 07 год. 00 хв., дільничний офіцер поліції Харківського РУП № 2 ГУ НП в Харківській області старший лейтенант поліції ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , перебуваючи на службі як уповноважена службова особа правоохоронного органу, для здійснення превентивних (профілактичних) заходів, спрямованих на запобігання кримінальним та іншим правопорушенням, рухався в бік поліцейської станції, яка розташована за адресою: м. Харків вул. Гвардійців Широнінців, 73-Г.

Далі, 05.04.2024 близько 07:00 год., поліцейським ОСОБА_13 , під час патрулювання ринка «Океан», розташованого за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців Широнівців, 82, був виявлений ОСОБА_7 , який в свою чергу порушував громадський порядок, перешкоджав законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, шляхом висловлювання в їх бік нецензурною лайкою та доставши предмет, схожий на ніж почав йти у їх напрямку.

З метою з`ясування причин та обставин події, чи в разі необхідності задля того, аби надати допомогу чи припинити протиправне діяння, дільничний офіцер поліції ОСОБА_13 , діючи відповідно до завдань та в межах повноважень, визначених ст. 2, 23 і 31 Закону України «Про Національну поліцію», п. 2 розділу І, п. 2 розділу ІІ Інструкції «3 організації діяльності дільничних офіцерів поліції та поліцейських офіцерів громад», затвердженої наказом МВС № 650 від 28 липня 2017 року, власної посадової інструкції та функціональних обов`язків, підійшов до ОСОБА_7 , та, діючи згідно повноважень, передбачених ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», представився останньому співробітником поліції, з дотриманням ч. 3 ст. 18 вказаного закону, пред`явив в розгорнутому стані своє службове посвідчення, після чого попросив ОСОБА_7 припинити свої протиправні дії.

ОСОБА_7 , в свою чергу, усвідомлюючи, що перед ним знаходиться працівник правоохоронного органу, який перебуває при виконаний своїх службових обов`язків відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», висловлюючи невдоволення діями працівника поліції, виявляючи свою зневагу, умисно вступив у словесний конфлікт із працівником поліції ОСОБА_13 , використовуючи нецензурну лайку. Після цього ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на погрозу насильством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, витягнув із кишені ніж, який має колюче-ріжучі властивості та може бути спеціально пристосованим для нанесення тілесних ушкоджень, та утримуючи його в руці, спрямував лезо даного ножа в сторону ОСОБА_13 та почав наближатись до нього, демонструючи своїми діями погрозу застосування насильства, так як вказані умисні дії викликали у ОСОБА_13 відчуття страху за власне життя та реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.

Протиправні дії ОСОБА_7 , пов`язані з погрозою насильством щодо працівника правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, продовжувались всупереч наполегливим та неодноразовим законним вимогам працівника поліції припинення протиправних дій та були припинені лише після прибуття додаткових сил Національної поліції України та допомоги військовослужбовців Збройних сил України, які являються працівниками ІНФОРМАЦІЯ_9 .

На підставі наведених фактичних обставин, дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 345 КК України, а саме: погроза насильством щодо працівника правоохоронного органу зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Не погоджуючись із вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким за частиною 1 статті 114-1 КК України призначити покарання 6 років позбавлення волі; за частиною 1 статті 345 КК України 2 роки позбавлення волі. На підставі частини 1 статті 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточно 6 років позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.

В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про застосування статті 75 КК України залишив поза належною увагою тяжкість кримінальних правопорушень, їх характер, ступінь суспільної-небезпечності, у зв`язку із чим безпідставно застосував положення статті 75 КК України. Звертає увагу, що в умовах війни важливою складовою відсічі окупантам, є належне функціонування ЗСУ та інших військових формувань. Мобілізаційна діяльність є засобом забезпечення воєнної безпеки України як виду національної безпеки держави.

В ході перешкоджання законній діяльності ЗСУ, протиправні дії обвинуваченого припинялися в тому числі і співробітником поліції, якому обвинувачений погрожував ножем, тобто вперто не бажав припиняти злочинні дії. Крім того, при затриманні обвинувачений використовував явні антиукраїнські та проросійські висловлювання, що підтверджено під час судового розгляду потерпілими та свідками. Звертає увагу на наявність значного суспільного інтересу, який обумовлюється належним функціонуванням ТЦК та СП.

Під час судового розгляду обвинувачений вину не визнав, критичної оцінки своїм діям не надав. Під час судового слідства поводився зверхньо до потерпілих, не вибачився перед ними.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши оскаржуваний вирок, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. Висновки суду відносно фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого апелянтом не заперечуються, у зв`язку із чим суд апеляційної інстанції на підставі частини 1 статті 404 КПК України переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання відповідно до вимог статті 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який вину у вчиненому не визнав, офіційно працевлаштованого у КСП «Харківміськліфт» на посаді електромеханіка, на обліку у психоневрологічному та наркологічному обліках не перебуває, є внутрішньо-переміщеною особою та відповідно має зареєстроване місце проживання, від його дій не настало тяжких наслідків, одруженого, маючого трьох дітей, одна з яких є неповнолітньою, тобто в силу закону зобов`язаний її утримувати.

Обставини, які відповідно до вимог статей 66, 67 КК України, пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_7 судом першої інстанції не встановлені.

У зв`язку із наведеним, суд першої інстанції дійшов висновку про призначення ОСОБА_7 покарання у межах санкції кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 114-1 та частиною 1 статті 345 КК України.

Поряд з цим, суд першої інстанції, враховуючи, що від протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_7 не настало тяжких наслідків, оскільки заходи по оповіщенню продовжилися у той же день, наявність на його утриманні неповнолітньої дитини, вчинення ним кримінально-караних дій уперше, відсутність даних про притягнення його інших видів юридичної відповідальності, що свідчить про відсутність у нього антисоціального способу життя, вважав можливим звільнити обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо можливості у даному випадку застосування положень статті 75 КК України при призначенні обвинуваченому покарання, виходячи з наступного. Відповідно до частини 1 статті 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора про необґрунтоване застосування до обвинуваченого положень статті 75 КК України, вирішуючи питання про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства за умов застосування до нього положень статті 75 КК України, колегія суддів приймає до уваги, що обвинувачений офіційно працевлаштований на посаді електромеханіка з ліфтів у КСП «Харківміськліфт», що в умовах відключень електроенергії, особливо аварійних, вимагає оперативного реагування для забезпечення відновлення ліфтового обладнання, звільнення людей із зупинених ліфтів, підтримки життєдіяльності багатоквартирних будинків. Враховуючи виконання обвинуваченим обов`язків електромеханіка з ліфтів, колегія суддів вважає, що в умовах сьогодення така діяльність є суспільно-корисною та враховується судом як обставина, що пом`якшує покарання, відповідно до статті 66 КК України. Колегія суддів не відхиляє доводи прокурора щодо характеру та тяжкості кримінальних правопорушень, вчинених ОСОБА_7 , які були спрямовані проти працівників РТЦК та СП та працівника правоохоронного органу, спосіб їх вчинення, із використанням ножа та цеглин, які обвинувачений кидав у бік військовослужбовців, наслідки у вигляді спричинення одному з представників РТЦК та СП легкого тілесного ушкодження. Поряд з цим, суд апеляційної інстанції враховує, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та вчинив злочини вперше у віці 58 років, у зв`язку із чим висновок суду першої інстанції про відсутність у обвинуваченого антисоціального способу життя, є обгрунтованим та характеризує останнього, як особу, що не схильна до кримінально-протиправної поведінки. Крім того, на час апеляційного розгляду обвинуваченому виповнилося 60 років. У суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 повідомив, що проживає з матір`ю, якій 89 років, був внутрішньо-переміщеною особою, однак на теперішній час повернувся проживати за адресою місця реєстрації, у квартирі, яка пошкоджена внаслідок бойових дій, має неповнолітню доньку 15 років, яка разом з його дружиною проживає закордоном.

З огляду на те, що заходи з оповіщення представниками РТЦК та СП були в той же день продовжені, враховуючи встановлені дані щодо особи обвинуваченого, суд апеляційної інстанції вважає, що у даному випадку обмеження порядку реалізації кримінальної відповідальності наглядовими та соціально-виховними заходами, при застосуванні положень статей 75, 76 КК України, буде достатнім для досягнення мети покарання. Крім того, обвинувачений за віком на теперішній час мобілізації не підлягає.

Апеляційні доводи прокурора щодо необхідності призначення обвинуваченому більш суворого покарання, без застосування статті 75 КК України, не ґрунтується на принципі індивідуалізації, що передбачає диференційований підхід, як обов`язкову умову справедливості кримінальної відповідальності.

Враховуючи вік обвинуваченого, ту обставину, що він проживає з матір`ю 89 років, працює в КСП «Хрківміськліфт», що не заперечувалося стороною обвинувачення, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про можливість досягнення мети покарання без його реального відбування, з покладенням на обвинуваченого процесуальних обов`язків протягом встановленого строку, під загрозою направлення засудженого для відбування призначеного покарання, у випадку недотримання покладених на нього обов`язків.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції встановлені підстави для застосування статті 75 КК України, умови застосування якої передбачають призначення покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, колегія суддів відхиляє доводи прокурора щодо призначення ОСОБА_7 за частиною 1 статті 114-1 КК України 6 років позбавлення волі, а за частиною 1 статті 345 КК України 2 роки позбавлення волі.

Призначення ОСОБА_7 покарання в мінімальних межах санкцій статей закону України про кримінальну відповідальність із застосуванням статей 70, 75 КК України, на думку колегії суддів, відповідатиме принципам законності, індивідуалізації та справедливості, буде необхідним та достатнім для його виправлення, внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, нейтралізує його негативні настанови та змусить в майбутньому додержуватись положень закону України про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини, а тому підстав для застосування більш суворого за своїм розміром покарання та без застосування статті 75 КК України, як про це просить у скарзі прокурор, колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів звертає увагу, що доводи прокурора щодо невизнання обвинуваченим своєї вини, відсутність з його боку критичної оцінки своєї поведінки не спростовують можливості застосування при призначенні покарання статті 75 КК України, положення якої не пов`язують можливість звільнення особи від відбування покарання з обов`язковим визнанням вини. Крім того, Верховний Суд в ухвалі від 04.04.2025 у справі № 336/2170/20 зазначив, що суд апеляційної інстанції у своєму рішенні слушно зауважив, що невизнання своєї вини є правом особи. Така обставина не є обтяжуючою покарання обставиною, а тому відсутність щирого каяття з боку обвинуваченого не дає достатніх підстав для ухвалення рішення щодо необхідності посилення відповідальності.

Доводи сторони обвинувачення щодо підвищеної суспільної небезпечності кримінальних правопорушень, вчинених ОСОБА_7 в умовах воєнного стану, проти мобілізаційних заходів, як і наявність значного суспільного інтересу, суд апеляційної інстанції оцінює критично, оскільки сам по собі об`єкт кримінальної правової охорони, без урахування конкретних обставин, не свідчить про підвищений ступінь суспільної небезпечності діяння. Та обставина, що обвинувачений при затриманні використовував антиукраїнські та проросійські висловлювання, про що зазначає прокурор, не виключає можливості застосування при призначенні покарання статті 75 КК України, враховуючи, що наведені обставини не охоплюються змістом обвинувачення, визнаного судом доведеним та за наявності ознак кримінального правопорушення, передбаченого статтею 436-2 КК України, в діях ОСОБА_7 , сторона обвинувачення не була позбавлена можливості порушувати кримінальне провадження за даним фактом. Виходячи з наведеного, вирок суду першої інстанції відповідає вимогам статті 370 КПК України, а призначене обвинуваченому покарання із застосуванням статті 75 КК України, є достатнім для досягнення мети покарання. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваного судового рішення колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 404, 407, 409, 413, 414, 418, 420, 421 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Салтівського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2025 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: