Справа № 461/1008/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/625/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Середкевичі Яворівського району Львівської області, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на вирок Галицького районного суду м. Львова від 12 травня 2025 року про обвинувачення останньої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

вищенаведеним вироком ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.369-2 КК України, та призначено їй покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного на праві власності майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з часу звернення вироку до виконання.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді лікаря-алерголога Центру «Терапія» у Відокремленому підрозділі «Лікарня Князя Лева» Комунального некомерційного підприємства «Львівське територіальне медичне об`єднання» Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги», користуючись набутими соціальними та професійними зв`язками за час роботи в сфері медицини, з метою особистого незаконного збагачення, діючи з корисливих мотивів, вимагала та одержала від ОСОБА_9 неправомірну вигоду для себе в сумі 3000 доларів США (що станом на 23.10.2024 згідно довідки НБУ становить 123 990 гривень), за вплив на прийняття рішення посадовими особами медико-соціальної експертної комісії № 3 (МСЕК) комунального закладу Львівської обласної ради Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи, що у м. Львові на вул. Бой-Желенського, 5, які згідно примітки до ст. 369-2 КК України, є особами, уповноваженими на виконання функцій держави щодо встановлення 3-ї групи інвалідності ОСОБА_9 , поєднаному з вимаганням, за наступних обставин.

Так, не пізніше вересня 2024 року (точний час органом досудового розслідування не встановлено) у ОСОБА_7 , під час спілкування з гром. ОСОБА_10 , який звернувся до неї з приводу госпіталізації в пульманологічне відділення ВП «Лікарня Князя Лева» Комунального некомерційного підприємства «Львівське територіальне медичне об`єднання» Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги», з метою подальшого отримання групи інвалідності, виник умисел на отримання від останнього неправомірної вигоди для себе за здійснення нею впливу на прийняття посадовими особами медико-соціальної експертної комісії № 3 (МСЕК) комунального закладу Львівської обласної ради Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи, що у м. Львові на вул. Бой-Желенського, 5 рішення щодо встановлення 3-ї групи інвалідності ОСОБА_9

09.10.2024 приблизно о 11.15 год., відповідно до електронного направлення, ОСОБА_9 прийшов на прийом до ОСОБА_7 , де у її службовому кабінеті, що на 6 поверсі, за адресою: м. Львів, вул. Ужгородська, 1, надав свої медичні документи, після огляду яких ОСОБА_7 повернула їх ОСОБА_9 та повідомила про необхідність останньому прибути в МСЕК на вул. Бой-Желенського, 5 в м. Львові, з метою подачі своїх медичних документів; при цьому, вказала проінформувати її який саме МСЕК буде їх розглядати його питання та повідомити час огляду. Цього ж дня, 09.10.2024, ОСОБА_9 прибув на вул. Бой-Желенського, 5 в м. Львові, де подав документи в МСЕК № 3 та зареєструвався на огляд комісією, який призначили на 18.11.2024, про що повідомив ОСОБА_7

17.10.2024 приблизно о 10.55 год., за попередньою домовленістю із ОСОБА_7 , ОСОБА_9 прийшов до неї у вище зазначений службовий кабінет та повторно повідомив про призначення огляду в МСЕК № 3 на 18.11.2024. Обвинувачена з метою особистого незаконного збагачення, діючи з корисливих мотивів, сказала ОСОБА_9 прийти до неї 23.10.2024 та надати їй неправомірну вигоду в розмірі від 2500 до 3000 доларів США за здійснення нею впливу на прийняття посадовими особами медико-соціальної експертної комісії № 3) комунального закладу Львівської обласної ради Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи, рішення щодо встановлення 3-ї групи інвалідності ОСОБА_9

ОСОБА_9 , будучи поставленим в умисно створені ОСОБА_7 умови, за яких він вимушений надати неправомірну вигоду з метою запобігання шкідливим наслідкам щодо свої прав і законних інтересів, а саме, прийнятті МСЕК рішення щодо не встановлення йому групи інвалідності, погодився на такі незаконні вимоги ОСОБА_7

23.10.2024 приблизно о 13.40 год. ОСОБА_9 , згідно попередньої домовленості, прибув до службового кабінет ОСОБА_7 , що знаходиться на 6 поверсі, за адресою: м. Львів, вул. Ужгородська, 1, де остання, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення одержала від ОСОБА_9 для себе неправомірну вигоду грошові кошти в сумі 3000 доларів США (що станом на 23.10.2024 згідно довідки НБУ становить 123 990 гривень), за здійснення нею впливу на прийняття посадовими особами медико-соціальної експертної комісії № 3 комунального закладу Львівської обласної ради Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи, що у м. Львові на вул. Бой-Желенського, 5, які згідно примітки до ст. 369-2 КК України, є особами, уповноваженими на виконання функцій держави, рішення щодо встановлення 3-ї групи інвалідності ОСОБА_9 .

Таким чином, ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.369-2 КК України.

Не погоджуючись із цим вироком, адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 звернулася з апеляційною скаргою, у якій просить вирок Галицького районного суду м. Львова від 12 травня 2025 року щодо ОСОБА_7 змінити; перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 3 ст. 369-3 КК України на ч. 2 ст. 369-2 КК України та призначити покарання в межах санкції статті, передбаченої ч. 2 ст. 369-2 КК України.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник покликається на те, що викладені у вироку обставини не відповідають фактичним обставинам справи, містять істотні суперечності, зібрані у справі докази не підтверджують наявності у діях ОСОБА_7 вимагання, тому такий вирок є незаконним та необґрунтованим. Зокрема, вказує, що з огляду на обвинувальний акт, вимагання з боку ОСОБА_7 полягало в тому, що ОСОБА_9 , будучи поставленим в умисно створені ОСОБА_7 умови, за яких він вимушений надати їй неправомірну вигоду з метою запобігання шкідливим наслідкам щодо своїх прав і законних інтересів, а саме прийнятті МСЕК рішення щодо невстановлення йому групи інвалідності, погодився на такі незаконні вимоги ОСОБА_7 . Проте стороною обвинувачення не вказано, які саме дії ОСОБА_7 свідчать про створення умов для ОСОБА_9 , за яких він вимушено надав неправомірну вигоду. При цьому зміст та характер дій, які полягають у вимаганні неправомірної вигоди, при кваліфікації дій особи за ч. 3 ст. 369-2 КК України мають бути зазначені в обвинувальному акті.

Як зазначає апелянт, під час допиту свідка ОСОБА_9 в судовому засіданні, останній стверджував, що ОСОБА_7 вимагала в нього гроші, при цьому як саме, він пригадати не міг, проте зазначив, що вона сказала, що «без грошей ніхто нічого не зробить». Втім, такі показання свідка не підтверджуються дослідженими в судовому засіданні аудіо-, відеодоказами, протоколами негласних слідчих та розшукових дій та спростовуються заявою про вчинення кримінального правопорушення від 26 вересня 2024 року, у якій ОСОБА_9 зазначив, що «при цьому ОСОБА_7 повідомила мені, що ця процедура не є безкоштовною. За виготовлення необхідної медичної документації та прийняття позитивного рішення щодо встановлення мені групи інвалідності, я маю надати їй як лікуючому лікарю грошові кошти в якості неправомірної вигоди, суму якої буде визначено в залежності від діагнозу та складності процесу підготовки, виданих медичних документів, необхідних для встановлення інвалідності ІІІ групи». Тобто у заяві ОСОБА_9 не повідомляв про факт вимагання та не описував жодних обставин, на підставі яких можна зробити висновок, що він був поставлений в умови, за яких вимушений надати ОСОБА_7 неправомірну вигоду з метою запобігання шкідливим наслідкам щодо своїх прав і законних інтересів, а саме прийняття МСЕК рішення щодо невстановлення йому групи інвалідності.

Зазначає, що на підставі цієї заяви працівниками поліції внесено відомості до ЄРДР за ч. 3 ст. 369-2 КК України з кваліфікуючою ознакою «поєднано з вимаганням». Тобто стороною обвинувачення безпідставно внесено відомості щодо тяжчого кримінального правопорушення, що згідно зі ст. 271 КПК України дає підстави для проведення негласних слідчих та розшукових дій.

Звертає увагу, що під час допиту в суді свідок ОСОБА_9 не міг пригадати ні про зустріч з ОСОБА_7 , ні про суть розмов з нею, а також коли саме і в який спосіб вона вимагала в нього неправомірну вигоду. Про обставини та кількість зустрічей, спілкування (в т.ч. по телефону) свідок ОСОБА_9 відповідей на запитання уникав, повідомляючи, що точно не пригадує ці події, при цьому не зміг пояснити, чому не може пригадати події кількамісячної давності. Водночас, свідок пригадав факт помічення грошових коштів «чи гелем, чи порошком». Однак, згідно з протоколом ідентифікації (помічення) грошових коштів від 23 жовтня 2024 року, в протокол заносилися ідентифікуючі номери купюр та була виготовлена фототаблиця до цього протоколу у вигляді ксерокопій цих купюр. Тобто помічення грошових коштів ні гелем, ні порошком не проводилося.

Сторона захисту також зазначає, що показання свідка ОСОБА_9 , які він надав під присягою у суді, спростовуються іншими дослідженими судом доказами. Так, свідок ОСОБА_9 наполягав на тому, що медичні документи на МСЕК формувала йому лише ОСОБА_11 , до інших лікарів він не звертався. Проте, як слідує з досліджених у судовому засіданні документів ОСОБА_9 , а саме: направлення на медико-соціальну експертну комісію (МСЕК)№865 від 18 вересня 2024 року на ім`я ОСОБА_9 , підписане головою ЛКК та членами ЛКК амбулаторно-клінічного центру на вул. Мазепи, 25 у м. Львові. До цього направлення на МСЕК №865 від 18 вересня 2024 року долучено ряд виписок з історії хвороби, які описані в направленні на МСЕК, огляди лікарів, які датовані вереснем 2024 року, консультаційний висновок, результати обстежень та досліджень. Як вбачається з направлення на МСЕК №865 від 18 вересня 2024 року, медичні документи формував лікар 1 ТМО амбулаторно поліклінічного центру на вул. Мазепи, 25 у м. Львові. Цими документами спростовуються показання свідка ОСОБА_9 , що медичні документи на МСЕК йому формувала лише ОСОБА_7 , оскільки вона була лікарем-алерголом КНП «1-а ЛКМЛ ім. Князя Лева», а не амбулаторно поліклінічного центру у м. Львові на вул. Мазепи, 25.

Як указує захисник, суд не надав оцінку цим доказам, а також доводам сторони захисту, що свідок ОСОБА_9 приховав цей факт під час надання показань суду, щоб не пояснювати, чому не звертався самостійно по направленню на МСЕК №3, а шукав спосіб за допомогою неправомірної вигоди отримати бажаний результат.

Захисник стверджує, що згідно з протоколом за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 24 жовтня 2024 року ініціатором розмови про гроші був ОСОБА_9 , жодним чином факт вчинення ОСОБА_7 вимагання не перевірявся. Тобто єдиною метою контролю за вчиненням злочину було задокументувати факт вручення свідком ОСОБА_9 неправомірної вигоди ОСОБА_7 .

Як вбачається з протоколу аудіо-, відеоконтролю ОСОБА_7 від 24 жовтня 2024 року, протоколу за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, ініціатором телефонних розмов та зустрічей був саме ОСОБА_9 . Більше того, саме він розпочинав розмови про надання неправомірної вигоди та сам пропонував привезти гроші раніше. ОСОБА_7 кожного разу чи в телефонній розмові, чи при зустрічі перепитує, на яке число та яка МСЕК, дані ОСОБА_9 , що свідчить, що у неї не було записано чи збережено даних про нього, вона не пам`ятала на коли у нього призначена МСЕК, тому, відповідно, нічного і не знала, і ні з ким про сприяння у наданні групи інвалідності ОСОБА_9 не розмовляла.

На думку сторони захисту, зміст указаних розмов, відображених у протоколах, свідчить про те, що ОСОБА_7 не вимагала кошти та не вчиняла жодних дій, з яких можна зробити висновок, що ОСОБА_9 був поставлений в умови, за яких він вимушений надати ОСОБА_7 неправомірну вигоду з метою запобігання шкідливим наслідкам щодо своїх прав, і законних інтересів, а саме прийняття МСЕК рішення щодо невстановлення йому групи інвалідності.

Крім цього, суд з показань свідка ОСОБА_9 встановив, що «він погодився передати кошти, бо розумів, що в іншому випадку інвалідність не отримає, оскільки вже раніше звертався у МСЕК і йому відмовили». Про це також свідчить ОСОБА_7 , яка повідомила суду, що хотіла допомогти ОСОБА_9 , оскільки знала, що він вже звертався на МСЕК, однак йому відмовили у призначенні інвалідності. Тобто ці факти свідчать про те, що ОСОБА_9 намагався обійти законну процедуру отримання інвалідності, при тому, що він мав направлення на МСЕК, видане ЛКК 1 ТМО АПЦ, що на вул. Мазепи, 25 у м. Львові, ще 18 вересня 2024 року, самостійно не звернувся на МСЕК №3 для реєстрації та проходження медико соціально-експертної комісії, а шукав спосіб як отримати бажаний результат шляхом дачі хабаря (неправомірної вигоди).

За цих обставин, посилаючись на практику Верховного Суду, висловлену у справі №464/233/22 від 09 липня 2024 року, сторона захисту вказує на те, що наявними у справі доказами не доведено факт вимагання та неправильно кваліфіковано інкриміноване ОСОБА_7 діяння за ч. 3 ст. 369-2 КК України, оскільки відсутні докази вчинення чи невчинення обвинуваченою дій, які можуть завдати шкоди законним правам чи інтересам ОСОБА_9 , а також вона не створювала умов, за яких він був вимушений надати їй неправомірну вигоду, оскільки ОСОБА_9 намагався досягнути бажаного результату не шляхом самостійного звернення до МСЕК №3, а вдаючись до вирішення цього питання, надаючи неправомірну вигоду для встановлення йому групи інвалідності.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_6 подану апеляційну скаргу підтримали та просили таку задовольнити.

Прокурор ОСОБА_8 заперечив проти задоволення апеляційних вимог, зазначивши, що такі не ґрунтуються на вимогах закону.

Заслухавши доповідача, позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом першої інстанції під час розгляду цього кримінального провадження дотримано наведені вище вимоги кримінального процесуального закону, спрямовані на встановлення об`єктивної істини у справі, а його висновки про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, за яке її засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи та викладеними у вироку доказами, які судом всебічно і повно досліджені та правильно і об`єктивно оцінені в їх сукупності та взаємозв`язку.

Зокрема, свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, місцевий суд обґрунтував, покликаючись, зокрема, на: показання свідка ОСОБА_9 , а також письмові докази: постанову про проведення контролю за вчиненням злочину від 23 жовтня 2024 року; доручення прокурора від 23 жовтня 2024 року; протокол огляду та ідентифікації (помічення) грошових коштів від 23 жовтня 2024 року; протокол обшуку від 23 жовтня 2024 року з додатком, а саме у приміщенні службового кабінету лікаря-алерголога КНП «1-а ЛКМЛ ім. Князя Лева», що на 6-му поверсі за адресою: м. Львів, вул. Ужгородська, 1; постанову від 23 жовтня 2024 року про визнання речовими доказами вилучених 23 жовтня 2024 року під час обшуку службового кабінету ОСОБА_7 , що розміщений на 6 поверсі в КНП «1а ЛКМЛ ім. Князя Лева», за адресою: м. Львів, вул. Ужгородська, 1, речей, документів та грошових коштів; протокол аудіо-, відеоконтролю та контролю за вчиненням злочину стосовно ОСОБА_7 від 24 жовтня 2024 року; протокол про результати проведення зняття інформації з електронних комунікаційних мереж стосовно ОСОБА_7 від 21 листопада 2024 року з додатком; протокол про результати проведення зняття інформації з електронних комунікаційних мереж стосовно ОСОБА_12 з додатком від 21 листопада 2024 року; протокол про результати проведення зняття інформації з електронних комунікаційних мереж стосовно ОСОБА_9 від 21 листопада 2024 року з додатком; протокол огляду вилучених чорнових записів від 28 жовтня 2024 року, які було виявлено та вилучено під час обшуку в службовому кабінеті ОСОБА_7 ; протокол обшуку від 24 жовтня 2024 року з додатком, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_7 ; постанову від 24 жовтня 2024 року про визнання речовими доказами вилучених 24 жовтня 2024 року під час обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 , у квартирі АДРЕСА_3 грошових коштів, зміст яких детально викладено у вироку суду першої інстанції.

Дослідивши відповідно до ст. 94 КПК України вищевказані докази і визнавши їх належними та допустимими, оцінивши їх у сукупності з іншими фактичними даними, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильно кваліфікував її дії за ч. 3 ст. 369-2 КК України, як одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди.

На переконання колегії суддів, твердження сторони захисту про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_7 з ч. 3 ст. 369-2 на ч. 2 ст. 369-2 КК України через відсутність у її діях такої ознаки як вимагання неправомірної вигоди, є безпідставними.

Відповідно до примітки до ст. 354 КК України, під вимаганням неправомірної вигоди слід розуміти вимогу щодо надання неправомірної вигоди з погрозою вчинення дій або бездіяльності з використанням свого становища, наданих повноважень, влади, службового становища стосовно особи, яка надає неправомірну вигоду, або умисне створення умов, за яких особа вимушена надати неправомірну вигоду з метою запобігання шкідливим наслідкам щодо своїх прав і законних інтересів.

При цьому прагнення особи уникнути встановленої, тобто законної процедури вирішення питання виключає факт вимагання в неї неправомірної вигоди. Вимагання неправомірної вигоди виключається, якщо особа, що надає неправомірну вигоду, зацікавлена у незаконній, неправомірній поведінці службової особи, прагне обійти закон, установлену процедуру вирішення того чи іншого питання, досягти задоволення своїх незаконних інтересів, одержати незаконні пільги, переваги тощо.

У цій ситуації ОСОБА_9 , маючи захворювання дихальних шляхів, а саме: бронхіальну астму ІІІ ступеня з дитинства, та бажаючи оформити інвалідність, звернувся до лікаря-алерголога ОСОБА_7 на вул. Ужгородську, де його, після консультації, поклали на лікування в стаціонар. Надалі ОСОБА_7 мала сформувати його медичну справу і скерувати МСЕК.

За свідченням ОСОБА_9 , коли ОСОБА_7 повністю подивилась усі документи, якими підтверджувався його діагноз «бронхіальна астма», вона сформувала справу, і в розмові сказала, що потрібно, незалежно від діагнозу та ступеня хвороби, дати гроші голові МСЕК, бо без грошей в такий час ніхто нічого не зробить. Сказала, що потрібно 3000 доларів США, новими купюрами, які вона передасть голові МСЕК, на що він погодився, бо розумів, що в іншому випадку інвалідність не отримає, оскільки вже раніше звертався у МСЕК і йому відмовили. Крім цього, за вказівкою обвинуваченої він повинен був особисто завезти документи на МСЕК на вул. Бой-Желенського, віддати справу у приймальню і, коли визначать дату комісії, прийти і повідомити ОСОБА_7 . Після того, як він завіз справу МСЕК №3 та дізнався, що комісія призначена на 18 листопада 2024 року, він повідомив про це ОСОБА_7 . Зазначив, що медичні документи на МСЕК готувала йому лише ОСОБА_7 , до інших лікарів він не звертався.

Показання свідка підтверджуються також наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, зокрема протоколами про результати проведення НСРД.

Так, зі змісту розмов між ОСОБА_7 і ОСОБА_9 суд першої інстанції, з висновком якого погоджується й апеляційний суд, встановив, що дії, поведінка, розмови обвинуваченої були спрямовані на вимагання передання їй неправомірної вигоди. Зокрема, ОСОБА_7 говорить пошепки: «там таке робиться зараз» - в контексті подій, що мали місце на той час в роботі МСЕК щодо оформлення інвалідності чоловіків мобілізаційного віку та пов`язані з цим кримінальні провадження. Далі ОСОБА_7 продовжує: «… то треба до самого головного», «візьми три, там буде видно, я не знаю, або дві з половиною», «от так сказали, що беруть три і там більше, і то якщо (н/д), я не знаю, як в тебе там виходить, я не знаю, будем дивитися»; «тільки ти знаєш, що то нові тепер вони беруть» (мова йде про нові грошові купюри).

Під час розмови 23 жовтня 2024 року ОСОБА_7 уточнює у ОСОБА_9 , на яку дату призначено засідання МСЕК №3, наголошує на необхідності їй нагадати за день перед комісією, а також акцентує розмову про складність у вирішенні питання, оскільки в кожний відділ (МСЕК) «дали комісію», «представників з Києва»; також говорить ОСОБА_9 , що через це були випадки відмови у наданні інвалідності, навіть тим хто давав гроші за це.

У свою чергу, у судовому засіданні ОСОБА_7 змісту таких розмов не заперечила, повідомила, що хотіла допомогти ОСОБА_9 отримати інвалідність, оскільки знала, що він вже звертався до МСЕК, однак йому відмовили і він переживав, щоб другий раз все-таки йому дали інвалідність.

У своїх правових висновках Верховний Суд у постанові від 21 листопада 2022 року у справі №991/492/19 звернув увагу на те, що для констатації вимагання, незалежно від його форми, обов`язковим є те, що воно спрямоване на порушення прав та законних інтересів особи, щодо якої здійснено вимагання.

При цьому під законними інтересами слід розуміти інтереси, які забезпечуються нормами закону (до яких можна застосувати нормативний критерій), а також ті, що не суперечать чинному законодавству. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в Рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004, незаконний інтерес, на відміну від правоохоронюваного, не захищається ні законом, ні правом і не повинен задовольнятись чи забезпечуватись ним.

Водночас, як виснував Верховний Суд у постанові від 07 червня 2018 року у справі № 487/8326/15-к, якщо особа, яка надає неправомірну вигоду, зацікавлена в незаконній, неправомірній поведінці службової особи, прагне обійти закон, домогтися своїх незаконних інтересів тощо, то вимагання неправомірної вигоди виключається.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, у цьому випадку ОСОБА_9 хотів отримати інвалідність та мав для цього законні підстави. Так, з витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, що надсилається до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів №184/25/9328/ВТ від 24 вересня 2025 року вбачається, що ОСОБА_9 поставлено діагноз: бронхіальна астма ІІІ, середньої тяжкості персистуючий перебіг, частково контрольована, двобічний пневмосклероз; та присвоєно третю (ІІІ) групу інвалідності, причина інвалідності: захворювання, одержані в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, поліції, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Держспецзв`язку.

Таким чином, звертаючись до обвинуваченої, ОСОБА_9 був переконаний, що має законне право отримати відповідну групу інвалідності, оскільки хворіє з дитинства на бронхіальну астму, однак ОСОБА_7 створила умови, за яких він був вимушений надати неправомірну вигоду з метою запобігти наслідкам, які б призвели до невстановлення йому групи інвалідності.

На переконання апеляційного суду, ОСОБА_9 був поставлений в умисно створені обвинуваченою умови, за яких він погодився дати гроші за встановлення йому групи інвалідності, на яку і так мав законне право, з метою запобігання шкідливим наслідкам щодо своїх прав та законних інтересів.

Тому колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме в таких діях обвинуваченої, за обставинами справи, і полягає вимагання неправомірної вимоги у спосіб обмеження права ОСОБА_9 на отримання інвалідності.

Як правильно встановив суд першої інстанції, те, що ОСОБА_7 отримувала неправомірну вимогу для себе за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, поєднаному з вимаганням такої вигоди, свідчить і той факт, що вона проводила розмови консультаційного характеру із працівницею МСЕК ОСОБА_12 щодо медичних документів ОСОБА_9 .

За цих обставин, колегія суддів вважає правильними висновки суду про доведеність органом досудового розслідування та стороною обвинувачення належними доказами наявність у діях обвинуваченої такої кваліфікуючої ознаки, передбаченої ч. 3 ст. 369-2 КК України, як вимагання неправомірної вигоди.

Той факт, що у поданій заяві про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_9 не вказував про вимагання, висновків суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення не спростовує, адже згідно з вимогами статей 40, 214 КПК України, слідчий уповноважений починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом; до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості, зокрема, про попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність. Таким чином, внесення до ЄРДР відомостей саме за ч. 3 ст. 369-2 КК України, тобто з кваліфікуючою ознакою вимагання, належить до компетенції слідчого, прокурора, який отримав заяву, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або самостійно виявив з будь-якого джерела обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Твердження про те, що свідок ОСОБА_9 не міг згадати суть розмов з ОСОБА_7 , однак пригадав факт помічення грошових коштів, були предметом перевірки суду першої інстанції, з висновками якого про те, що ОСОБА_9 детально не пригадує розмов, які відбувались між ним та ОСОБА_7 , через значну віддаль у часі між подіями та його допитом у суді, погоджується й апеляційний суд. До того ж, указані розмови були безпосередньо перевірені судом під час дослідження аудіо- та відеодоказів.

Докази про те, що ОСОБА_9 намагався обійти законну процедуру отримання інвалідності є безпідставними, оскільки надалі, коли він самостійно звернувся до МСЕК, йому встановили ІІІ групу інвалідності.

На думку колегії суддів, саме поведінка ОСОБА_7 , яка переконала ОСОБА_9 у неможливості законного, без надання неправомірної вигоди, отримання групи інвалідності, безпосередньо вплинула на дії ОСОБА_9 , який повірив, що інвалідність зможе отримати лише з допомогою обвинуваченої, заплативши їй названу суму грошей.

Покликання на недостовірність показань свідка про те, що лише ОСОБА_7 формувала йому документи на МСЕК, є безпідставним, оскільки, хоч направлення на медико-соціальну експертну комісію ОСОБА_9 підписане головою та членами ЛКК амбулаторно-клінічного центру на вул. Мазепи, 25 у м. Львові, однак, як показав свідок під присягою, пакет документів готувала саме ОСОБА_7 .

За цих обставин, наведені в апеляційній скарзі доводи свого підтвердження не знайшли.

Апеляційний суд погоджується також із призначеним ОСОБА_7 покаранням, оскільки воно відповідає тяжкості скоєного злочину, є необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченої.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги сторони захисту не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та спростовуються правильними висновками суду першої інстанції.

Отже, оскаржений вирок щодо ОСОБА_7 є належно мотивованим, обґрунтованим та законним, а тому відсутні правові підстави для його зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

вирок Галицького районного суду м. Львова від 12 травня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в її інтересах без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4