Справа № 932/55/25
Провадження № 1-кп/932/10/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року м. Дніпро

Шевченківський районний суд м. Дніпра в складі:

Головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м.Дніпра обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000228 від 25.12.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпропетровська, громадянки України, офіційно не працевлаштованої, яка має середню-спеціальну освіту, яка на утриманні неповнолітніх дітей не має, яка зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , яка має судимість:

- вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.04.2021 за ч. 2 ст. 186 КК України, з урахуванням ст. 69 КК України, у виді трьох років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Бабушкінського районного суду від 04.07.2019 та остаточно призначено покарання за сукупністю вироків у вигляді трьох років двох місяців позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи раніше засудженою за вчинення умисного, корисливого злочину, на шлях виправлення не стала та належних висновків не зробила, маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, повторно вчинила умисний корисливий злочин проти власності.

Так, 23.12.2024 приблизно о 14 год 00 хв ОСОБА_4 перебувала за адресою свого мешкання, а саме: АДРЕСА_1 . разом зі своєю малолітньою племінницею ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якої на шиї знаходився хрестик, виготовлений з червоного золота 585 проби, вагою 1,24 г, який ОСОБА_4 визначила як предмет свого злочинного посягання.

Перебуваючи у вказаному місці та вказаний час, ОСОБА_4 достовірно знаючи, що на всій території України у зв?язку військової агресії Російської Федерації проти України, Указом Президента та Верховного головнокомандуючого Збройних сил України ОСОБА_7 від 24.02.2022 №64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ХІ введено воєнний стан на всій території України, строк дії якого згідно з Указу Президента України від 28.10.2024 року № 740/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 29 жовтня 2024 року №4024-IX продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, і вони є непомітними для оточуючих, діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, вчиняючи злочин в умовах воєнного стану, викрала з шиї ОСОБА_6 , яка не усвідомлювала протиправний характер дій ОСОБА_4 хрестик, виготовлений з червоного золота 585 проби, вагою 1.24 г, що належить потерпілій ОСОБА_8 , вартістю 4 306 грн 42 коп, чим спричинила потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Після чого, ОСОБА_4 утримуючи при собі викрадене майно, покинула місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 , які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану, за ч. 4 ст. 185 КК України.

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачена свою вину у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення визнала у повному обсязі. Не заперечувала фактичні обставини справи, викладені вище. Підтвердила вчинення нею вищезазначеного злочину за вказаних обставин, надавши відповідні пояснення. Зазначила, що в обвинувальному акті правильно вказані час, спосіб, місце та інші обставини вчиненого нею кримінального правопорушення. Показала, що після закінчення досудового розслідування в повному обсязі ознайомилась з матеріалами кримінального провадження і не заперечує докази, зібрані під час досудового розслідування. Також пояснила, що показання надає добровільно, будь-яке фізичне або психологічне насильство до неї не застосовувалось. Зазначила, що розуміє наслідки розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Потерпіла ОСОБА_5 зазначила, що показань у суді давати не бажає, цивільний позов заявляти не буде, не заперечує проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів у справі, щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності її позиції немає, останній роз`яснено, що у такому випадку, вона буде позбавлена права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 349 КПК України, у зв`язку із надходженням відповідного клопотання від сторони захисту та обвинувачення про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються у кримінальному провадженні, яке беззастережно було підтримано усіма учасниками кримінального провадження, керуючись імперативною вимогою щодо дотримання принципів змагальності та диспозитивності, суд визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів та установив такий порядок дослідження доказів визначений ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно до якого у судовому засіданні допитано обвинувачену відносно фактичних обставин справи, оголошено та досліджено письмові докази, що характеризують особу обвинуваченої, відомості про судові витрати та речові докази, свідоцтво про народження дитини.

Суд дійшов переконання, що показання обвинуваченої не викликають сумніву у правильності розуміння змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності її позиції, розповідь про які характеризується структурованістю, хронологією та не викликає сумнівів про відповідність дійсності.

За таких обставин суд вважає доведеним пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення та кваліфікує дії останньої за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченій покарання за вчинене кримінальне правопорушення, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 50 Кримінального кодексу України - покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до положень ст. 65 Кримінального кодексу України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Так, суд враховує ступінь тяжкості та обставини вчиненого обвинуваченою ОСОБА_4 умисного кримінального правопорушення, характер та ступінь тяжкості, відомості про особу обвинуваченої, яка свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнала, раніше судима, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває.

Як обставину, що пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд враховує щире каяття.

До обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, відноситься вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини.

Санкцією ч. 4 ст. 185 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

За сукупності вище наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у межах, установлених у санкції вказаної частини ст. 185 КК України, а саме у виді позбавлення волі із звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, із покладенням обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Суд не знаходить підстав для застосування ст. 69 КК України у зв`язку з відсутністю кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення.

На думку суду, саме такий вид покарання є необхідним і достатнім для виправлення останньої та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченою, так і іншими особами, та відповідатиме ступеню тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення.

Цивільний позов в кримінальному провадженні відсутній.

Долю речових доказів слід вирішити у порядку ст. 100 КПК України.

Витратити на залучення експертів у зв`язку із проведенням судової товарознавчої експертизи, відповідно до ст. 122, 124, 126 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченої.

Запобіжний захід щодо обвинуваченої не застосовувався.

Керуючись ст.100, 124, 349, 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного судом основного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

Іспитовий строк обчислювати з дня проголошення вироку 30.03.2026.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення експертизи у сумі 320 грн 00 коп.

Речові докази:

- DVD диск, на якому містяться відеозаписи з камер відеоспостереження ПТ «Ломбард Капітал Нікітіч Н.В. і компанія» за адресою: м. Дніпро, проспект Богдана Хмельницького, 119 у період часу з 16 год 05 хв до 16 год 11 хв 23.11. 2024 залишити в матеріалах кримінального провадження;

- хрестик з червоного золота 585 проби вагою 1,24 г вважати повернутим потерплій ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги, з дотриманням вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Дніпра протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції .

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається прокурору та обвинуваченій.

Суддя ОСОБА_1