УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 522/21009/21

Провадження № 1-кп/522/992/26

17 березня 2026 року місто Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі колегії суддів:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 000123, відомості про яке внесено 27.07.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №000123, відомості про яке внесено 27.07.2021 року до Єдиного реєстру досудового розслідування, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.

Прокурор подав клопотання про продовження обраного відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати.

Прокурор зазначає, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе гарантувати належне виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та перешкодити запобіганню вказаних ризиків. Крім того, відповідно до ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану прокурор просив не визначати розмір застави у вказаному кримінальному провадженні, оскільки щодо злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260,261,437-442 КК України, розмір застави не визначається.

У судовому засіданні прокурор підтримав заявлене ним клопотання.

Захисник обвинуваченого, залучений на окрему процесуальну дію, у судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання прокурора і зазначив, що ризики прокурором не доведені та просив змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Обвинувачений у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.

Розглянувши клопотання прокурора, вислухавши з приводу вказаного питання думки учасників судового провадження, суд приходить до наступного.

Так, ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 12.08.2021 року, ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого продовжувався ухвалами Приморського районного суду м. Одеси та закінчується.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За змістом ст. 199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, який карається позбавленням волі на строк від 8 до 15 років з конфіскацією майна або без такої.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому продовжує існувати ризик того, що він може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Згідно з практикою Європейського Суду, зокрема рішенням у складі Великої палати у справі «Labita v.Italy» від 06.04.2000 р., тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Becciev v.Moldova» (Бекчиєв проти Молдови), пункт 58).

Вказаний ризик також підтверджується також тим, що ОСОБА_7 , будучи підозрюваним у вказаному кримінальному провадженні, до його фактичного затримання на підставі ухвали слідчого судді переховувався від органу досудового розслідування, у зв`язку з чим його було оголошено в розшук та здійснено відповідні розшукові дії, спрямовані на отримання інформації відносно місцезнаходження останнього.

Крім того, прокурор зазначає, що у обвинуваченого ОСОБА_7 наявне подвійне громадянство, а саме паспорт громадянина російської федерації, що дає йому можливість переховуватись від суду на тимчасово окупованих територіях, або виїхати за межі України.

Відтак, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, не можна вважати недоведеним.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на свідків в даному кримінальному провадженні, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Враховуючи, що обвинувачення ОСОБА_7 у значній мірі підтверджується показаннями свідків, тому з урахуванням процедури, яка передбачена КПК України щодо отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК), суд дійшов висновку, що вказані обставини зумовлюють можливість поза процесуального впливу обвинуваченим на свідків з метою спонукання їх до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм можуть бути відомі щодо кримінального правопорушення для уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_8 особисто знайомий з цими свідками та їх пов`язує спільне минуле під час участі у бойових діях на стороні «ЛНР».

Також обвинувачений може незаконно впливати на експерта у цьому кримінальному провадженні, який провів судову криміналістичну портретну експертизу, тобто наявні ризики, передбачені п.п.3-4 ч.1 ст.177 КПК України.

На даній стадії судового розгляду свідки судом ще не допитувались, відтак вказані ризики не можна вважати не доведеними.

Враховуючи відсутність постійного місця роботи, побоювання кримінального переслідування з боку української влади, що призводить до відсутності можливості офіційного працевлаштування та отримання заробітку, не виключено, що ОСОБА_7 може продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, шляхом повторного вступу до лав терористичної організації «ЛНР», де себе зарекомендував з позитивного боку під час «Боїв за Дебальцеве» протягом січня-лютого 2015 року, тобто наявний ризик, передбачений (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

При цьому, суд зауважує на тому, що ризики це, зокрема, невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих наслідків для кримінального провадження та запобіжний захід застосовується саме для запобігання ризиків, тобто до моменту їх настання.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою суду не надано та у судовому засіданні не встановлено.

З огляду на зазначене, ризики, передбачені п.п. 1,3,4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які були враховані судом під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме: спроби переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, експерта у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення продовжують існувати, а тому суд вважає клопотання прокурора обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Щодо посилання захисника на недоведеність існування ризиків, на які посилається прокурор, суд вважає за необхідне зазначити, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, застосовується запобіжних захід, визначений пунктом 5 частини першої статті 176 КПК України тримання під вартою.

Суд констатує, що з огляду на встановлення ризиків, передбачених п.1,3,4,5) ч.1 ст.177 КПК України, застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а в даному випадку продовження строку тримання під вартою є безальтернативним.

Згідно із ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених статтями передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою строком до 14 травня 2026 року, включно, без визначення розміру застави.

Керуючись вимогами ст.ст.8, 9, 176, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 000123, відомості про яке внесено 27.07.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України - задовольнити.

Строк обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою в ДСІ при ДУ «Одеська виправна колонія №14», відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити до 14 травня 2026 року, включно, без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3