Справа № 162/164/26
Провадження № 1-кп/162/73/2026
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про закриття кримінального провадження

24 березня 2026 року селище Любешів

Любешівський районний суд Волинської області у складі

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглядаючи у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 16.05.2025 за № 0000312 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із вищою освітою, пенсіонера, несудимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 Кримінального кодексу України (далі КК України)

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_4 13.05.2025 (більш точний час досудовим слідством не встановлений), достовірно знаючи межі земельної ділянки за місцем проживання у АДРЕСА_2 , яка розташована неподалік русла річки Прип`ять, умисно, з власних корисливих мотивів, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи умисел на збільшення фактичних меж землекористування для можливості створення додаткової рекреаційної зони на березі вказаної водойми, діючи всупереч вимогам ст. 60, 61, 112, 113, 115, 116, 118, 123, 124-126 Земельного кодексу України, які регламентують набуття і реалізацію права на землю, при відсутності відповідного рішення уповноваженого органу місцевого самоврядування та державної реєстрації передачі йому у власність чи надання у користування земельної ділянки, ст. 1 ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель», ст. 87-89 Водного кодексу України, відповідно до яких у прибережних захисних смугах, які є частиною водоохоронних зон, уздовж річок, навколо водойм та на островах, забороняється: будівництво будь-яких споруд, у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів, а також передбачений правовий порядок користування землями водного фонду, зокрема в порушення ст. 93 Водного кодексу України, якою визначено, що в межах зони санітарної охорони діє особливий режим використання земель, достовірно знаючи, що земельна ділянка навпроти домоволодіння біля річки Прип`ять відноситься до прибережної смуги, крім того, входить у межі Національного природного парку «Прип`ять-Стохід», здійснив самовільне захоплення землі загальною площею 0,0297 га, шляхом розміщення на захопленій території насипу ґрунту та маючи намір у подальшому використовувати зазначену самовільно захоплену земельну ділянку як рекреаційну зону, у тому числі, для любительської риболовлі, при цьому достовірно знаючи, що вказана земельна ділянка у встановленому порядку у володіння і користування йому не надавалась та не передавалась у власність або оренду, тобто за відсутності правочину щодо таких земельних ділянок.

Таким чином, ОСОБА_4 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, тобто самовільного зайняття земельної ділянки в охоронній зоні.

Від захисника через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС 19.03.2026 надійшло клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку зі зміною обстановки та закриття кримінального провадження. Клопотання мотивує тим, що до початку судового розгляду справи ОСОБА_4 усунув заподіяну шкоду та привів земельну ділянку у попередній стан шляхом розгорнення насипу ґрунту, тобто привів земельну ділянку у попередній стан, а також відшкодував заподіяну шкоду. Тому підстави для притягнення його до кримінальної відповідальності відпали та змінилась обстановка, обвинувачений перестав бути суспільно-небезпечною особою, вперше обвинувачується у вчиненні злочину, визнав у повному обсязі свою винуватість, щиро розкаявся.

Сторона захисту у судовому засіданні подане клопотання підтримала та просила задовольнити.

Прокурор проти задоволення вказаного клопотання не заперечила. Зазначила, що обвинувачений дійсно привів земельну ділянку у попередній стан, що підтверджено матеріалами кримінального провадження. Він під час досудового розслідування добровільно відшкодував заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду, визнав свою винуватість у скоєному.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши подане клопотання та обвинувальний акт, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 5-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

Частина 4 ст. 286 КПК України передбачає, Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно зі ст. 44 КК України, ч.1 ст.285, ч.1 ст.286 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності виключно судом у випадках, передбачених законом про кримінальну відповідальність.

Інститут звільнення від кримінальної відповідальності дозволяє не застосовувати жодну із форм реалізації кримінальної відповідальності до особи (осуд, покарання чи судимість).

Відповідно до ст.48 КК України особу, яка вперше вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час кримінального провадження внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною.

Звільнення від кримінальної відповідальності згідно зі ст.48 КК України це право, а не обов`язок суду. Застосування ст.48 КК України є виправданим лише тоді, коли суд дійде висновку, що виправлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, є можливим без фактичного застосування до неї заходів кримінально-правової репресії.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», судам слід мати на увазі, що в зазначеній статті передбачено дві самостійні підстави звільнення особи від кримінальної відповідальності - втрата суспільної небезпечності внаслідок зміни обстановки на час розслідування чи розгляду справи в суді або діянням, або особою, яка його вчинила. При цьому треба розрізняти зміну обстановки в широкому розумінні, тобто соціальних, економічних, політичних, духовних, міжнаціональних, воєнних, міжнародних, природних, організаційних, виробничих та інших процесів у масштабах країни, регіону, області, міста, району, підприємства, установи, організації, та у вузькому, - тобто об`єктивних (зовнішніх) умов життя, в яких перебувала особа на час вчинення кримінального правопорушення та які значною мірою позначались на її суспільній небезпечності. Для застосування ст.48 КК України, необхідно встановити, що після вчинення певного кримінального правопорушення обстановка змінилася таким чином, що вчинене діяння вже не є суспільно небезпечним. Особу можна визнати такою, що перестала бути суспільно небезпечною, у разі, коли вона сама або обстановка навколо неї зазнала таких змін, що унеможливлюють вчинення нею нового кримінального правопорушення.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 15.04.2021 року у справі № 161/1390/19 (провадження № 51-5089км19) особу може бути визнано такою, що перестала бути суспільно небезпечною, у разі, коли вона сама або обстановка навколо неї зазнали таких змін, що унеможливлюють вчинення цією особою нового злочину. Такі зміни умов життєдіяльності особи повинні носити позитивний характер, дієво впливати на її поведінку і з великою долею ймовірності свідчити про те, що ця особа не вчинятиме у майбутньому кримінально караних діянь.

У результаті таких змін у житті істотно змінюється морально-юридична оцінка особи, у зв`язку з чим втрачається доцільність застосування до неї заходів кримінально-правового впливу.

Збереження суспільної небезпечності вчиненого злочину на момент розгляду справи у суді не перешкоджає застосуванню ст.48 КК України у разі, коли у зв`язку із зміною обстановки особа, яка вчинила злочин, перестала бути суспільно небезпечною.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 26.03.2019 року у справі № 569/20/14-к, провадження № 51-2661км18 та від 04.02.2021 року у справі № 953/21593/19, провадження № 51-5619км20.

Із наданих прокурором документів, зокрема акта обстеження земельної ділянки від 23.02.2026 з додатками та платіжної інструкції № 1.539399135.1 від 19.02.2026, суд встановив, що вчинене обвинуваченим діяння втратило суспільну небезпечність, так як обвинувачений ОСОБА_4 привів земельну ділянку у попередній стан шляхом розгорнення насипу ґрунту, тобто привів земельну ділянку у попередній стан, а також відшкодував заподіяну шкоду.

Враховуючи, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином, до кримінальної відповідальності раніше не притягався, під час проведення досудового розслідування активно сприяв встановленню всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, у скоєному щиро розкаявся, добровільно усунув заподіяну шкоду, що свідчить про зміну обстановки, через що обвинувачений перестав бути суспільно небезпечним, а тому суд дійшов висновку, що вчинене обвинуваченим діяння втратило суспільну небезпечність.

У результаті таких змін, на думку суду, втрачається доцільність застосування до обвинуваченого заходів кримінально-правового впливу.

Згідно п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з ч.3 ст.288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Виходячи з наведеного, суд вважає обґрунтованим клопотання захисника, оскільки наявні усі необхідні підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, на підставі ст.48 КК України. Відтак, кримінальне провадження підлягає закриттю.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України, скасувавши накладений на них арешт.

Цивільний позов не заявлявся, процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. 48 КК України, ст. 284-286, 288 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, на підставі ст.48 КК України у зв`язку зі зміною обстановки.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.05.2025 за № 0000312 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України у зв`язку з його звільненням від кримінальної відповідальності.

Арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 18.06.2025 скасувати.

Речові докази, а саме зразки ґрунту, які знаходяться в Камінь-Каширському РВП ГУНП у Волинській області, - знищити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Любешівський районний суд Волинської області.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Любешівського районного суду Волинської області ОСОБА_6