справа № 631/76/26
провадження № 1-кп/631/103/26
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2026 року селище Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

з боку сторони обвинувачення:

прокурора ОСОБА_2 ,

з боку сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

а також:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу судових засідань № 1 Нововодолазького районного суду Харківської області справу з єдиним унікальним № 631/76/26 (провадження № 1-кп/631/103/26) за кримінальними провадженнями, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 січня 2026 року під № 0000002 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: місто Луганськ, громадянина України (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Кам`янобрідським РС у місті Луганську УДМС України в Луганській області 19 червня 2013 року), реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, розлученого, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 369 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до наказу начальника Головного управління Національної поліції в Харківській області № 90 о/с від 26 лютого 2025 року капітана поліції ОСОБА_8 призначено на посаду інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Харківській області та наказу начальника Головного управління Національної поліції в Харківській області № 6 о/с від 09 січня 2024 року лейтенанта поліції ОСОБА_9 призначено на посаду інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Харківській області.

Відповідно до функціональних обов`язків інспекторів (поліцейських) сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області, на останніх покладено виконання, окрім інших, наступних обов`язків, а саме:

- своєчасно реагувати на всі звернення та повідомлення про вчинені кримінальні, адміністративні правопорушення або події, надавати населенню всебічну допомогу, здійснювати профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень;

- у межах своєї компетенції з метою охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення застосовувати поліцейські превентивні заходи, визначені статтями 31 - 41 Закону України «Про Національну поліцію»;

- під час виконання повноважень, у випадках і в порядку, передбачених статтями 43 - 46 Закону України «Про Національну поліцію», застосовувати заходи примусу;

- складати, у межах компетенції, протоколи про адміністративні правопорушення та здійснювати, у визначених законом випадках, провадження у справах про адміністративні правопорушення.

З огляду на викладене, із врахуванням частини 3 статті 18 Кримінального кодексу України та пункту 1 примітки до статті 364 Кримінального кодексу України, інспектори сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Харківській області капітан поліції ОСОБА_8 та лейтенант поліції ОСОБА_9 є службовими особами, при цьому їхні посади не мають ознак службових осіб, зазначених у пункті 3 частини 5 статті 216 Кримінального процесуального кодексу України.

01 січня 2026 року о 09 годині 00 хвилин інспектори сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , перебуваючи у однострої поліцейського (форменому одязі), із наявними нагрудними жетонами та нагрудними відео-реєстраторами, отримавши вогнепальну зброю та спеціальні засоби, з використанням службового автомобілю марки «ВАЗ Ніва», державний номерний знак НОМЕР_3 , з метою забезпечення громадського порядку на обслуговуваній території, заступили на добове чергування в селищі Нова Водолага Харківського району Харківської області.

Відповідно до «Розстановки сил та засобів відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області» ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в складі екіпажу «ІНФОРМАЦІЯ_7» 01 січня 2026 року здійснювали патрулювання на території обслуговування, в ході якого ними приблизно о 13 годині 10 хвилин поблизу будинку № 1 по вулиці Амосова Миколи, селища Нова Водолага, Харківського району, Харківської області, що відноситься до Нововодолазької об`єднаної територіальної громади, за координатами 49.717445, 35.877132, відповідно до вимог статті 35 Закону України «Про національну поліцію», був зупинений транспортний засіб - автомобіль марки «Opel», модель «Kadett», синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який рухався на автомобілі та при зміні напрямку руху не подав сигнали покажчиками повороту відповідного напрямку, в порушення вимог пункту 9.2 «б» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила дорожнього руху).

Після цього, на підставі пункту 6 частини 1 статті 32 Закону України «Про Національну поліцію України», інспектор сектору реагування патрульної поліції ОСОБА_9 та інспектор сектору реагування патрульної поліції ОСОБА_8 в усній формі на адресу водія вказаного авто ОСОБА_3 висловили законну вимогу поліцейського, а саме пред`явити посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. При цьому було встановлено, що водій ОСОБА_3 не мав при собі посвідчення водія, чим порушив вимоги пункту 2.1 «а» Правил дорожнього руху.

У зв`язку з допущенням водієм ОСОБА_3 вказаних порушень Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність, відносно останнього в період часу з 13 години 11 хвилин по 13 годину 41 хвилину у вказаному місці інспектором сектору реагування патрульної поліції ОСОБА_8 та інспектором сектору реагування патрульної поліції ОСОБА_9 вчинялись дії щодо документування цих порушень, зокрема інспектором сектору реагування патрульної поліції ОСОБА_9 оформлювалася постанова про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення України стосовно водія ОСОБА_3 . Разом з цим, у цей час у вказаному місці та за вказаних обставин, інспекторами сектору реагування патрульної поліції ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були встановлені ознаки алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_3 , що виявлялося у наявності запаху алкоголю з порожнини рота останнього, порушень координації рухів, нечіткому мовленні.

З урахуванням вищевикладених обставин, на підставі пункту 2.5 Правил дорожнього руху інспектор сектору реагування патрульної поліції ОСОБА_9 та інспектор сектору реагування патрульної поліції ОСОБА_8 висловили вимогу поліцейського, на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ та Міністерства охорони здоров`я №1452/735 від 09 листопада 2015 року «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» пройти ОСОБА_3 огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального приладу газоаналізатора «Drager Alkotest 6820». На вказану вимогу поліцейського, ОСОБА_3 відмовився від проходження огляду. На що, інспектором сектору реагування патрульної поліції ОСОБА_9 та інспектором сектору реагування патрульної поліції ОСОБА_8 було роз`яснено ОСОБА_3 наслідки такої відмови та повідомлено, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за порушення пункту 2.5 Правил дорожнього руху за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Продовжуючи далі спілкування з інспектором сектору реагування патрульної поліції ОСОБА_8 та інспектором сектору реагування патрульної поліції ОСОБА_9 , після роз`яснень наслідків відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_3 погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального - приладу газоаналізатора «Drager Alkotest 6820» та згідно результату тесту № 679 від 01 січня 2026 року - результат на вміст алкоголю мав позитивну відмітку та склав 2,23 проміле. В цей час у ОСОБА_3 виник протиправний умисел спрямований на уникнення відповідальності за вчинені адміністративні правопорушення шляхом надання працівникам поліції неправомірної вигоди за не фіксацію цих порушень.

Далі, у зазначеному місці близько 13 години 17 хвилин ОСОБА_3 діючи умисно, протиправно, бажаючи уникнути адміністративної відповідальності, діючи в особистих інтересах, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в той час, як співробітники сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Харківській області виконували покладені на них функціональні обов`язки, а саме: здійснювали складання адміністративних матеріалів відносно нього, будучи попередженим працівниками поліції про здійснення відеозйомки, реалізуючи свій вищевказаний умисел, висловив пропозицію інспектору сектору реагування патрульної поліції ОСОБА_8 про надання їй та інспектору сектору реагування патрульної поліції ОСОБА_9 неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів у сумі 200 доларів США (відповідно до курсу Національного банку України на 01 січня 2026 року - 8424 гривні 00 копійок) за не фіксацію вчинених ним адміністративних правопорушень та не складання протоколів (матеріалів) про адміністративні правопорушення, з метою уникнення в подальшому адміністративної відповідальності.

Розуміючи умисел ОСОБА_3 та з метою припинення протиправних дій останнього, інспектор сектору реагування патрульної поліції ОСОБА_10 попередила ОСОБА_3 про те, що відповідно до статті 369 Кримінального кодексу України його дії та висловлювання передбачають кримінальну відповідальність за пропозицію чи обіцянку службовій особі надати їй неправомірну вигоду, а так само надання такої вигоди за вчинення чи невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає таку вигоду будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища відповідно до чинного законодавства та фіксуються на камеру, тобто має місце пропозиція надання службовій особі неправомірної вигоди.

Незважаючи на попередження з боку працівників поліції та нехтуючи вказаними попередженнями, ОСОБА_3 з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинені адміністративні правопорушення, передбачені частиною 2 статті 122 та частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення повторив інспектору сектору реагування патрульної поліції ОСОБА_8 свою пропозицію про надання їй та інспектору сектору реагування патрульної поліції ОСОБА_9 неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів у сумі 200 доларів США за не фіксацію вчинених ним адміністративних правопорушень та не складання протоколів (матеріалів) про адміністративні правопорушення, на що інспектором сектору реагування патрульної поліції ОСОБА_8 було знову відмовлено.

Далі ОСОБА_3 , незважаючи на попередження з боку працівників поліції, та нехтуючи вказаними попередженнями, продовжуючи реалізацію свого вищевказаного умислу на уникнення адміністративної відповідальності за статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, розуміючи, що працівники поліції є службовими особами, які відповідно до статті 255 Кодексу України про адміністративні правопорушення уповноважені на складання протоколів про адміністративні правопорушення, достовірно знаючи про кримінальну відповідальність за пропозицію, обіцянку та надання неправомірної вигоди службовій особі, оскільки був неодноразово попереджений інспектором сектору реагування патрульної поліції ОСОБА_8 та інспектором сектору реагування патрульної поліції ОСОБА_9 , о 13 годині 33 хвилини знову висловив їм пропозицію надання неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів вже на суму 300 доларів США (відповідно до курсу Національного банку України на 01 січня 2026 - 12636 гривень 00 копійок) за не вчинення вказаними службовими особами дій з використанням наданої їм влади, а саме: не документування факту вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В свою чергу, інспектори сектору реагування патрульної поліції ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відмовились від пропозиції неправомірної вигоди, керуючись у своїх діях чинним законодавством України, а саме: Законом України «Про Національну поліцію», Законом України «Про запобігання корупції», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер діяння ОСОБА_3 , інспектор сектору реагування патрульної поліції ОСОБА_8 здійснила повідомлення на лінію «102» з метою вжиття невідкладних заходів щодо фіксації злочинних дій щодо пропозиції надання неправомірної вигоди з боку ОСОБА_3 та склала з даного приводу мотивований рапорт.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 на пропозицію суду щодо призначення йому захисника відмовився від останнього, повідомивши, що суть обвинувачення йому зрозуміла, винним себе визнав повністю, пояснивши, що дійсно скоїв інкриміноване йому кримінальне правопорушення при вищевикладених обставинах.

Зважаючи на повне визнання обвинуваченим своєї провини, а також те, що він не ставить під сумнів фактичні обставини справи, а також правильність розуміння ним змісту цих обставин, у суду не виникає сумніву в добровільності та істинності позиції ОСОБА_3 .

Прокурор у судовому засідання посилаючись на те, що обвинувачений не оспорює фактичних обставин у справі, висловив думку про недоцільність досліджування під час судового розгляду справи усіх доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

У зв`язку із безсумнівним та добровільним, тобто без будь-якого впливу із чиєї б то не було сторони, визнанням у повному обсязі обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодженні з кваліфікацією вчиненого ним діяння, підтвердженням ним фактичних обставин, відсутності жодних заперечень щодо них з боку сторони обвинувачення, усвідомленням і правильним розумінням, роз`ясненого судом положення частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України про те, що у випадку визнання ними змісту даних фактичних обставин, сторони кримінального провадження будуть позбавлені права оскаржувати їх в апеляційному порядку, відсутністю їх заперечень проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються, суд ухвалив дослідити докази, обмежившись показаннями обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів та процесуальних витрат, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого у відповідності до положень Кримінального кодексу України.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладеного у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих статтею 91 Кримінального процесуального кодексу України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені статтею 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, установленими усі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, в рішенні від 19 жовтня 2006 року у справі «Коваль проти України», відповідно до пункту 113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у межах кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).

Також, в рішеннях від 28 жовтня 2010 року у справі «Леонід Лазаренко проти України» та від 16 грудня 2010 року у справі «Боротюк проти України» зазначено, що «ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися у відкритий чи мовчазний спосіб від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі «Сейдович проти Італії»)» (пункти 52 та 80 відповідно).

Допитаний в судовому засіданні у відповідності до статті 351 Кримінального процесуального кодексу України обвинувачений ОСОБА_3 у вільній формі дав суду свої пояснення, зазначивши, що дійсно 01 січня 2026 року близько обіду, точного часу не пам`ятає, він вирішив проїхати на автомобілі марки «Opel», синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_4 , по власних справах, зокрема, магазину. Рухаючись за кермом вказаного автомобіля по вулиці Амосова Миколи в селищі Нова Водолага, під`їжджаючи до регульованого перехрестя, він побачив, що за ним їде автомобіль патрульної поліції та подає сигнал про зупинку. Зупинившись на вимогу працівників поліції, останні пояснили йому причину запинку, попросили пред`явити посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Під час спілкування з працівниками поліції, останні повідомили, що у них виникла підозра, що він керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та запропонували пройти відповідний огляд. Оскільки він дійсно перебував у стані алкогольного сп`яніння на пропозицію працівників поліції пройти відповідний огляд він відмовився, проте через деякий час все ж таки пройшов його та результат огляду показав позитивний результат - 2,23 ‰. Зрозумівши, що за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння відносно нього буде складений про адміністративне правопорушення, він вирішив запропонувати працівниками поліції грошові кошти у сумі 200 доларів США за не фіксацію вчинених ним адміністративних правопорушень та не складання матеріалів про адміністративні правопорушення. Далі працівники поліції попередили його, що вони здійснюють відеофіксацію та за пропозицію надання неправомірної вигоди передбачена кримінальна відповідальність, проте він все одно бажав домовитись з ними та запропонував їм 300 доларів США. Після чого останні викликали інших працівників поліції для фіксування події. Повідомив, що повністю розуміє протиправність своїх дій, щиро кається у вчиненому, зробив для себе висновки, що більше такого роду діянь він не допустить та виразив готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини.

Покази обвинуваченого у судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позицій.

Згідно із статтею 84 Кримінального процесуального кодексу України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Тобто, докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, про це наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 28 березня 2019 року у справі з єдиним унікальним № 154/3213/16.

У той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (частина 2 статті 84 Кримінального процесуального кодексу України).

В свою чергу, з досліджених судом у судовому засіданні документів, що були надані стороною обвинувачення, судом встановлено наступне.

З рапорту старшого інспектора-чергового відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_11 , складеного на ім`я тимчасово виконуючого обов`язки начальника відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_12 , встановлено, що 01 січня 2026 року о 13 годині 51 хвилину надійшло повідомлення по телефону до РУ про те, що 01 січня 2026 року о 13 годині 46 хвилин за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Нова Водолага, вулиця Амосова, будинок № 1, надійшло повідомлення чергового відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області (ЄО №1 від 01 січня 2026 року) екіпаж ГРПП «ІНФОРМАЦІЯ_7» повідомляє, що чоловік ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , намагався надати неправомірну вигоду сумою 200 доларів, що б не притягнули до відповідальності, бо керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, авто «Опель Кадет», державний номерний знак НОМЕР_4 . Все зафіксовано на бодікамеру. Заявник: ОСОБА_13 , телефон НОМЕР_5 . Даний рапорт зареєстрований в Інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журнал єдиного обліку) Відділ поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області за № 18 від 01 січня 2026 року.

Як убачається з рапорту інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області капітана поліції ОСОБА_14 від 01 січня 2026 року, остання доповіла начальнику відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області підполковнику поліції ОСОБА_15 , що 01 січня 2026 року о 09 годині 00 хвилин разом з інспектором сектору реагування патрульної поліції лейтенантом поліції ОСОБА_9 при патрулюванні території Нововодолазької об`єднаної територіальної громади було виявлено автомобіль марки «Опель Кадет», державний номерний знак НОМЕР_6 , який рухаючись постійно змінював рух, а саме петляв з правої сторони дороги в ліву і навпаки, при цьому жодного разу не увімкнув світловий покажчик повороту відповідного напрямку, чим порушив пункт 9.2 «б» Правил дорожнього руху України. В ході зупинки даного транспортного засобу за вищевказаною адресою, згідно бази ІКС ІПНП було встановлено особу водія, яким виявився громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . Відносно громадянина ОСОБА_3 було винесено постанову про адміністративне правопорушення за частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення за порушення пункту 9.2 «б» Правил дорожнього руху України. В ході подальшого спілкування було встановлено, що громадянин ОСОБА_3 керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме мав запах алкоголю з порожнини рота, нечітке мовлення та поведінку, що не відповідає обстановці. На пропозицію пройти освідування в установленому законом порядку на місці зупинки за допомогою газоаналізатору - алкотестеру «Drager Alkotest 6820» або у найближчому медичному закладі, останній запропонував 200 доларів США, номіналом по 100 доларів. Громадянина ОСОБА_3 було двічі попереджено про настання кримінальної відповідальності за пропозицію чи надання неправомірної вигоди, на що останній сказав: «Виключи камеру. Даю 200 (двісті) баксів». Даний факт було внесено до ІКС ІПНП за № 1 від 01 січня 2026 року. Після чого громадянин ОСОБА_3 пройшов освідування в установленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору «Drager Alkotest 6820». Згідно результату тесту № 679 від 01 січня 2026 року результат на вміст алкоголю у крові позитивний та склав 2,23 проміле. Після проходження освідування громадянин ОСОБА_3 запропонував грошові кошти у сумі 300 доларів США, для урегулювання ситуації. Відносно громадянина ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 556473 від 01 січня 2026 року за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Від керування автотранспортним засобом вищевказаного громадянина було відсторонено під відеозапис, посвідчення водія вилучено та видано тимчасовий дозвіл на керування серії ТЗ № 13 8754 від 01 січня 2026 року.

У копії протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 556473, складеного 01 січня 2026 року інспектором відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області лейтенантом поліції ОСОБА_9 , зафіксовано, що 01 січня 2026 року о 13 годині 11 хвилин в селищі Нова Водолага, вулиця Миколи Амосова, поблизу будинку № 1, водій транспортного засобу марки «Опель Кадет», державний номерний знак НОМЕР_4 , ОСОБА_3 , 1976 року народження, керував даним транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, про що свідчить результат тесту№ 679 від 01 січня 2026 року газоаналізатора «Аlcotest Drager 6820», прилад ARJL-0261, з результатом 2,23 ‰, чим порушив вимоги пункту 2.9 «А» Правил дорожнього руху. Від керування транспортним засобом водій відсторонений. Даний протокол містить короткий особистий підпис ОСОБА_3 .

З копії направлення на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (додаток 1 до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (пункт 8 розділу ІІ), убачається, що 01 січня 2026 року о 13 годині 30 хвилини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за результатами виявленими ознаками сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, результат тестування на газоаналізаторі «Drager 6820», прилад ARJL -0861, результат 2.23 ‰, направлявся до Комунального некомерційного підприємства «Нововодолазька центральна лікарня».

У акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, який є додатком 2 до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року (пункт 10 розділу ІІ), який складений у присутності ОСОБА_3 , зафіксовано факт використання газоаналізатора «Drager 6820», результат якого виявився позитивним - 2,23 ‰ та вказано, що огляд був проведений у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, млява мова. З результатом огляду на стан сп`яніння ОСОБА_3 погодився, про що мається власноручний підпис у графі «з результатом згоден».

Згідно даних тестування на алкоголь, проведеного 01 січня 2026 року о 13 годині 13 хвилини за допомогою газоаналізатора «Drager Аlcotest 6820», прилад № ARJL - 0261, принтер № ARJК - 0468, тест № 679, встановлено, що результат тесту становить 2,23 ‰. Даний результат підписаний ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без зауважень.

Згідно копії постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6444330 від 01 січня 2026 року, вбачається, що 01 січня 2026 року о 13 годині 11 хвилин в селищі Нова Водолага, вулиця Миколи Амосова, поблизу будинку № 1, водій, ОСОБА_3 , 1976 року народження, керував транспортним засобом марки «Опель Кадет», державний номерний знак НОМЕР_4 , та при зміні напрямку руху не ввімкнув світловий показник повороту відповідного напрямку, а саме ліворуч, чим порушив пункт 9.2 «б» Правил дорожнього руху України. В ході перевірки було встановлено, що останній не має при собі посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив пункт 2.1 Правил дорожнього руху України. ОСОБА_3 був притягнутий до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення з накладання стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень 00 копійок.

У протоколі огляду місця події, складеного 01 січня 2026 року слідчим СВ відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області лейтенантом поліції ОСОБА_16 у присутності понятих: ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , за участю ОСОБА_3 , із застосуванням технічних засобів фіксації у виді використання iPad Air 11, зафіксовано, як у період часу з 14 години 26 хвилин по 14 годину 42 хвилини проведено огляд відкритої ділянки місцевості за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Нова Водолага, вулиця Амосова, будинок № 1 (за координатами: 49.717445, 35.877132). На проїзній частині дороги із правого боку по вулиці Амосова знаходиться транспортний засіб марки «Opel», моделі «Kadett», державний номерний знак НОМЕР_4 , синього кольору. Автомобіль стоїть на чотирьох колесах. На момент огляду колеса під тиском. Вказаний автомобіль зовні пошкоджень немає. На момент огляді поруч знаходився громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який пояснив, що був зупинений 01 січня 2026 року о 13 годині 30 хвилин працівниками поліції за вищевказаною адресою. В ході перевірки по базі ІПНП «Особа», працівниками поліції було встановлено, що водій зупиненого транспортного засобу, громадянин ОСОБА_3 , має певні ознаки алкогольного сп`яніння, в подальшому зі згоди водія, працівники поліції провели процедуру освідування на стан алкогольного сп`яніння пристроєм «Алкотестер» безпосередньо на місці події. В результаті чого, у останнього було виявлено більше 0,2 проміле, а саме 2,23 проміле алкоголю. Далі громадянин ОСОБА_3 висловив бажання вирішити питання на місці, запропонувавши працівникам поліції 200 доларів, на що йому працівники поліції повідомили, що його дії підпадають під ознаки кримінального правопорушення. Далі прослухавши поліцейських, останній запропонував вже 300 доларів, поліцейські вкотре повідомили останньому про те, шо його дії мають ознаки кримінального правопорушення та викликали слідчо-оперативну групу.

Під час огляду будь-які речі не вилучались. Огляд проводився у похмуру погоду, при природньому освітленні, при температурі повітря - 9 С?.

Вказаний протокол підписаний усіма учасниками слідчої дії, а також понятими без будь-яких зауважень та в цілому відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України в частині питання його оформлення. До протоколу як додаток додано фототаблицю, яка містить 10 фотознімків, зображення на яких відповідають змісту протоколу.

Згідно протоколу про зняття показань технічних приладів та технічних засобів що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису, складеного 02 січня 2026 року старшим слідчим СВ відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_19 , встановлено, що розглянувши матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000002 від 02 січня 2026 року, за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною 1 статті 369 Кримінального кодексу України, у період часу з 17 години 00 хвилин до 18 годин 20 хвилин, у приміщенні службового кабінету № 12 відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області, що розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Нова Водолага, вулиця Воскресінська, будинок № 1, в присутності заступника начальника сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області капітана поліції ОСОБА_20 , на підставі постанови старшого слідчого СВ відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області капітана поліції ОСОБА_19 від 02 січня 2026 року про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото, кінозйомки, відеозапису, ознайомився із відеозаписом зазначеним у постанові. При ознайомленні із змістом технічного приладу встановлено, що на ньому знаходиться відеозапис, а саме 2 папки з відеофайлами: 1 - TECSAR ВДС-53-02, інвентаризаційний номер -7; 2 - TECSAR ВДС-53-02, інвентаризаційний номер -9. Дані відеозаписи були зняті на оптичний DVD-диск.

З опису відеозапису, який було вилучено на підставі постанови слідчого від 02 січня 2026 року та який є додатком до протоколу зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису від 02 січня 2026 року, складеного старшим слідчим СВ відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_19 , вбачається, що у ході проведення зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису, у приміщенні службового кабінету № 12 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області, що розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, місто Мерефа, вулиця Дніпровська, будинок № 211, на підставі постанови слідчого СВ відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області капітана поліції ОСОБА_19 від 02 січня 2026 року про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису, винесеної в рамках кримінального провадження № 0000002 від 02 січня 2026 року вилучено 2 папки з відеофайлами: 1 - TECSAR ВДС-53-02, інвентаризаційний номер -7; 2 - TECSAR ВДС-53-02, інвентаризаційний номер -9.

Згідно протоколу огляду предметів, складеного 06 січня 2026 року старшим слідчим СВ відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_19 , вбачається, що у період часу з 09 години 00 хвилин по 14 годину 10 хвилин, розглянувши матеріали досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000002 від 02 січня 2026 року за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною 1 статті 369 Кримінального кодексу України у приміщенні СВ відділу поліції №3 Харківського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Харківській області, яке розташоване за адресою: Харківська область, Харківський район, місто Мерефа, вулиця Дніпровська, будинок № 211, у кабінеті слідчого № 312, дотримуючись вимог статтей 93, 104, 105, 106, 223, 237 Кримінального процесуального кодексу України, без участі понятих, без використання технічних засобів фіксації, було проведено огляд оптичного диску без маркування за допомогою комп`ютерної техніки моделі, а саме системного блоку «FrimeCom» (процесор Intel® Celeron® CPU Gl620 @2.50GHz 2.50 GHz), монітору «Flatron» чорного кольору, клавіатури «Mitsumi» білого кольору, комп`ютерної миші (безпроводної) «Maxxter» чорного кольору. Запустивши вказаний диск без маркування, на екрані з`явилось вікно авто-запуску диску увійшовши до якого було встановлено, що на ньому знаходиться дві папки з відеофайлами. Перша папка має назву «Портативний відеореєстратор TECSAR BDC-53-02, інвентаризаційний номер -7», папка має 6 відеофайлів. Друга папка має назву «Портативний відеореєстратор TECSAR BDC-53-02, інвентаризаційний номер -9», папка має 5 відеофайлів. На вказаних відеофайлах зафіксована розмова ОСОБА_3 з інспекторами сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що мала місце 01 січня 2026 року, під час якої ОСОБА_3 пропанував працівникам поліції надання неправомірної вигоди.

Постановою слідчого СВ відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області капітана поліції ОСОБА_19 «Про визнання предметів речовими доказами» від 06 січня 2026 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000002 від 02 січня 2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 369 Кримінального кодексу України, - оптичний носій інформації DVD-R диск.

Надаючи оцінку усім письмовим доказам суд відмічає наступне.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (стаття 85 Кримінального процесуального кодексу України).

Приписами статті 86 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Отже, цими процесуальними джерелами доказів, у розумінні статті 84 Кримінального процесуального кодексу України, підтверджуються обставини, регламентовані статтею 91 вказаного нормативно - правового акту України.

Суд зауважує, що підстав для визнання доказів недопустимими не установлено, так як не було з`ясовано факту істотних фундаментальних порушень прав і свобод учасників провадження регламентованих статтею 87 Кримінального процесуального кодексу України.

Оскільки сторони вважають, що фактичні обставини справи підтверджені наявними у справі доказами, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, також визнає фактичні обставини справи доведеними.

При кваліфікації дій обвинуваченого суд ураховує, що Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05 квітня 2018 року у справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом України, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини Кримінального кодексу України.

Так, частиною 1 статті 369 Кримінального кодексу України передбачена відповідальність за пропозицію чи обіцянку службовій особі надати їй або третій особі неправомірну вигоду, а так само надання такої вигоди за вчинення чи невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає таку вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.

Абзац 1 примітки 1 до статті 364 кримінального кодифікованого закону України визначає, що службовими особами у статті 369 цього Кодексу тощо, є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Тобто, кримінально караним є пропозиція поліціанту надати неправомірну вигоду, а так само надання такої вигоди за вчинення чи невчинення ним будь-яких дій з використанням свого посадового становища, яке він займає, в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає таку вигоду, або в інтересах третьої особи.

Крім того, для даного складу злочину під неправомірною вигодою слід розуміти як роз`яснює примітка до статті 364-1 Кримінального кодексу України грошові кошти або інше майно, переваги, пільги, послуги, нематеріальні активи, будь-які інші вигоди нематеріального чи негрошового характеру, які пропонують, обіцяють, надають або одержують без законних на те підстав.

З огляду на таке та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, розглядаючи кримінальне провадження відповідно до правил, обумовлених частиною 1 статті 337 Кримінального процесуального кодексу України лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципу диспозитивності, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд доходить висновку про доведеність «поза розумним сумнівом» вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення у сфері службової діяльності та професійної діяльності, пов`язаної з наданням публічних послуг, оскільки він 01 січня 2026 року вчинив пропозицію неправомірної вигоди службовій особі у виді грошових коштів.

Отже, всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясувавши всі обставини, встановлені під час кримінального провадження, перевіривши їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, дослідженими в судовому засіданні у їхні сукупності й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, суд вважає, що вина ОСОБА_3 доведена повністю та його дії відповідають складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 369 Кримінального кодексу України, та правильно кваліфіковані як пропозиція службовій особі надати їй неправомірну вигоду, за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища.

Підстав, у відповідності до частини 3 статті 337 Кримінального процесуального кодексу України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд виходить з наступного.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7 зазначив, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Так, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, суд виходить з класифікації кримінальних правопорушень, передбаченої статтею 12 Кримінального кодексу України, особливостей та обставин його вчинення, й приходить висновку, що обвинуваченим вчинено кримінальне правопорушення, яке відноситься до нетяжкого злочину.

Вивчаючи особу винного шляхом з`ясування стану його здоров`я, поведінки до вчинення злочину, складу родини, а також матеріального стану, судом встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у місті Луганськ, є громадянином України, має повну середню освіту, на даний час офіційного працевлаштування не має, суб`єктом підприємницької діяльності не зареєстрований; розлучений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Стан здоров`я ОСОБА_3 задовільний, зі слів хронічних хвороб не має, на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, що свідчить про його осудність. Як убачається з копії посвідчення серії НОМЕР_7 , виданого 20 листопада 2017 року Управлінням праці та соціального захисту населення Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області, ОСОБА_3 до 31 жовтня 2021 року отримував державну соціальну допомогу як особа з інвалідністю ІІІ групи (загальне захворювання), проте зі слів останнього на даний час до осіб з інвалідністю не відноситься.

ОСОБА_3 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , де відповідно до довідки-характеристики, наданої депутатом округу № 1 Нововодолазької селищної ради Харківської області ОСОБА_21 за № 02-27/96 від 14 січня 2026 року, характеризується задовільно, за час проживання за даною адресою скарг і нарікань від мешканців селища та сусідів на останнього не надходило. Раніше до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 не притягувався, що убачається із довідки УІПА Головного управління Національної поліції в Харківській області та ДІ МВС України № 77-07012026/63090 станом 15 січня 2026 року; на даний час на обліку в Харківському районному секторі філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області не перебуває (довідка від 15 січня 2026 року № 13/24/26/1-26). Відповідно до повідомлення тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 підполковника ОСОБА_22 від 14 січня 2026 року № 148, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно даних ЄДРПО АІТС «ОБЕРІГ» перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 .

З досудової доповіді, складеної 10 лютого 2026 року начальником Харківського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_23 , відносно ОСОБА_3 , убачається, що орган пробації вважає, що є середній ризик ймовірності вчинення повторного кримінального правопорушення, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як середній. На думку органу пробації виправлення цієї особи без ізоляції від суспільства можливе. Зважаючи на виявлені фактори ризику вчинення повторного правопорушення (криміногенні потреби) у випадку прийняття судом рішення про звільнення від відбуття покарання з випробуванням, доцільним є, крім обов`язків, передбачених частиною 1 статті 76 Кримінального кодексу України, покласти додаткові обов`язки, передбачені частиною 3 статті 76 Кримінального кодексу України, зокрема: не виїжджати за межі України без погодження з органом пробації.

У даній справі в силу пункту 1 частини 1 статті 66 Кримінального кодексу України обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 суд визнає повне визнання вини та щире каяття.

Щире каяття в даному випадку полягає у визнанні обвинуваченим в суді обставин, регламентованих пунктом 1 частини 2 статті 91 Кримінального процесуального кодексу України щодо події кримінального правопорушення, у тому числі часу, місця, способу вчинення. Адже, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному кримінальному правопорушенні, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

Обвинувачений під час судового розгляду справи постійно висловлював щирий жаль з приводу учинених ним дій та осуд своєї поведінки.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_3 , у відповідності до пункту 13 частини 1 статті 67 Кримінального кодексу України, є вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Інших обтяжуючих покарання обставин у обвинувальному акті не наведено. З цього приводу суд зазначає, що обставини, які обтяжують покарання, - це вичерпно перелічені в законі та встановлені судом різного роду чинники об`єктивного або суб`єктивного характеру, що не є ознаками конкретного складу кримінального правопорушення і не впливають на його кваліфікацію, однак підвищують ступінь суспільної небезпечності винної особи і (або) вчиненого нею кримінального правопорушення і у зв`язку з цим є підставою для призначення більш суворого покарання.

За пунктом 4 частини 1 статті 91 Кримінального процесуального кодексу України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Обов`язок доказування перелічених обставин згідно зі статтею 92 Кримінального процесуального кодексу України покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках - на потерпілого.

За приписами статті 337 Кримінального процесуального кодексу України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім як у випадках зміни судом правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Пунктом 6 частини 2 статті 291 Кримінального процесуального кодексу України регламентовано, що обвинувальний акт має містити, у тому числі, відомості щодо наявності або відсутності обставин, які обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченому.

Отже, в разі відсутності в обвинувальному акті відповідно до пункту 6 частини 2 статті 291 Кримінального процесуального кодексу України обставин, які обтяжують покарання, визнання судами на підставі частини 1 статті 67 Кримінального кодексу України їх такими, що обтяжують покарання з подальшим їх врахуванням під час його призначення, не узгоджується з положеннями статті 337 Кримінального процесуального кодексу України.

Аналогічної правової позиції притримується й Верховний Суд у своїх постановах, зокрема від 11 червня 2024 року у справі № 175/2963/22 (провадження № 51-7756км23), від 08 травня 2024 року у справі № 507/1580/22 (провадження № 51-7515км23), від 29 травня 2024 року у справі № 201/137/21 (провадження № 51-7324км23).

При призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд виходить з положень частини 2 статті 61 Конституції України, яка визначає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив, що призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

У Рішенні від 15 червня 2022 року № 4-р(II)/2022 року Конституційний Суд України вказав, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди тощо.

Отже, принцип домірності зобов`язує суд у кожному конкретному випадку домірно застосовувати види покарання та (або) інші заходи кримінально-правового характеру з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та низку інших фактів і обставин (пункт 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2022 року № 1-р/2022).

Відповідно покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені частиною 1 статті 368 Кримінального процесуального кодексу України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 161/7253/18 (провадження № 51-2615км19)).

Згідно з приписами статті 8 Кримінального процесуального кодексу України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50 і 65 Кримінального кодексу України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами. Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання виправлення засудженого.

Так, призначаючи покарання обвинуваченому у даній справі, суд ураховує й припис пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я особи», де зауважено, що при призначенні покарання суди мають ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин, що його характеризують (форма вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння, ступінь здійснення злочинного наміру, тяжкість наслідків тощо), особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Довічне позбавлення волі призначається лише у випадках, спеціально передбачених Кримінальним кодексом, і за умови, що суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк. Призначення цього покарання повинне мотивуватись у вироку з обов`язковим наведенням обставин, які, на думку суду, перешкоджають застосуванню позбавлення волі на певний строк.

Також слід врахувати з цього приводу позицію, викладену Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 17 квітня 2018 року у № 298/95/16-к (провадження № 51-2501км18), де зауважено, що у частині 2 статті 65 Кримінального кодексу України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням. Обов`язок доведення того, що менш суворий від покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.

Отже виходячи з наведеного, при визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , з урахуванням приписів частини 2 статті 61 Конституції України, статті 65 Кримінального кодексу України, суд бере до уваги ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке в силу статті 12 Кримінального кодексу України, відноситься до нетяжкого злочину, кількість епізодів злочинної діяльності (один), особу винного, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, повністю визнав свою провину і усвідомив негативні наслідки своєї поведінки, не намагався уникнути притягнення до кримінальної відповідальності за дане кримінальне правопорушення, за першою вимогою з`явився до суду та надав правдиві покази щодо обставин вчиненого, має зареєстроване та постійне місце проживання, де характеризується задовільно, сімейний стан та стан здоров`я, наявність на його утриманні трьох неповнолітніх дітей, відсутність постійного джерела доходів, а також наявність обставин, що пом`якшують покарання та обставин, що його обтяжують, зміст висновку органу пробації та позицію сторони обвинувачення, зокрема прокурора, який просив призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі на строк два роки із застосуванням положень статті 75 Кримінального кодексу України щодо звільнення від відбуття покарання із встановленням іспитового строку.

Приймаючи до уваги все вищевикладене у своїй сукупності та співвідношенні, виходячи з положень статті 50 Кримінального кодексу України, згідно з яких метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства та поміщення його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу, а тому йому необхідно призначити покарання в межах, встановлених санкцією частини 1 статті 369 Кримінального кодексу України у виді обмеження волі, із одночасним застосуванням приписів статті 75 Кримінального кодексу України про його звільнення від відбування покарання з випробуванням та покладанням обов`язків, передбачених статтею 76 Кримінального кодексу України.

При цьому, застосування інституту призначення покарання з випробуванням, підґрунтям якого є тяжкість та ступінь суспільної небезпеки інкримінованого кримінального правопорушення, не узгоджуються із усталеною правовою позицією, відповідно до якої врахування тих чинників, які охоплюються об`єктивною стороною кримінального правопорушення, для посилення кримінальної відповідальності поза зв`язком із іншими конкретними обставинами справи й даними про особу винного, не ґрунтується на принципі індивідуалізації, що передбачає диференційований підхід як обов`язкову умову справедливості кримінальної відповідальності.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, так як категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Запобіжний захід під час досудового розслідування обвинуваченому не обирався, ніяких клопотань з цього приводу під час судового розгляду справи не надходило, тому з огляду на відсутність з цього питання відповідного клопотання прокурора, та у світлі того, що відповідно до положень статтей 22 та 26 Кримінального процесуального кодексу України, суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами, до вступу вироку в законну силу ОСОБА_3 запобіжний захід не обирати.

Долю речових доказів по справі слід вирішити в порядку, визначеному пунктом 7 частини 9 статті 100 Кримінального процесуального кодексу України, оскільки підстав для застосування приписів статей 96-1 та 96-2 Кримінального кодексу України не встановлено та прокурором відповідного клопотання не заявлено.

Цивільний позов в рамках даного кримінального провадження не заявлявся, процесуальні витрати по справі відсутні, заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

На підставі викладеного, враховуючи положення частини 2 статті 61 Конституції України, керуючись статтями 12, 50, 61, 65 - 67, 75 - 76, частиною 1 статті 369 Кримінального кодексу України, а також статтями 84, 91, 100, пунктом 3 частини 1 статті 118, частинами 1 та 2 статті 122, частино 2 статті 124, частиною 1 статті 126, статтями 131 - 132, 174, 177, 178, частиною 3 статті 349, статтями 368 - 371, 373 - 376, 392, 393, 395, 532 - 535 Кримінального процесуального кодексу України,

З А С У Д И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 369 Кримінального кодексу України, і призначити йому по даній нормі закону покарання у виді обмеження на строк 2 (два) роки.

Відповідно до частини 1 статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання у виді обмеження волі із встановленням іспитового строку на 1 (один) рік та покладенням на нього обов`язків, передбачених частиною 1 та пунктом 2 частини 3 статті 76 Кримінального кодексу України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком суду законної сили не обирати.

Початок перебігу іспитового строку ОСОБА_3 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Речовий доказ у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 січня 2026 року під № 0000002: оптичний носій інформації DVD-R диск, на якому зафіксований перебіг подій, що мали місце 01 січня 2026 року, визнаний постановою, прийнятою старшим слідчим СВ відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_24 06 січня 2026 року та долучений до матеріалів кримінального провадження, - залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копію цього судового рішення не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні при його проголошенні.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вони мають право отримати в суді копію вироку.

На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав, передбачених статтею 394 Кримінального процесуального кодексу України, до Харківського апеляційного суду через Нововодолазький районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання - вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1