печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2026 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника підозрюваного ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні питання щодо надання медичної допомоги підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 .

Під час розгляду клопотання у судовому засіданні захисник заявив про поганий стан здоров?я підозрюваного, наявність у нього хронічних захворювань, а також про перенесений інфаркту.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, покладає на державу обов`язок дбати про фізичний добробут осіб, яких позбавлено волі.

Згідно ст.21 Закону України «Про попереднє ув`язнення», адміністрація місць попереднього ув`язнення зобов`язана, зокрема, забезпечити осіб, взятих під варту, медичним обслуговуванням.

Відповідно до положень ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Тобто, ст. 206 КПК України, яка регламентує загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини зобов`язує його забезпечити додержання прав особи, взятої під варту, в частині надання їй належної медичної допомоги, а ст. 55 Конституції України зазначає, що права і свободи людини та громадянина у випадку їх порушення мають захищатися саме судом.

Стаття 2 КПК України передбачає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Згідно ст.49 Конституції України, кожен має право на охорону здоров`я та медичну допомогу.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок взаємодії установи виконання покарань з закладами охорони здоров`я врегульований спільним Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України № 239/5/104 від 10 лютого 2012 року, про затвердження «Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту».

Відповідно п. 2.3 Порядку № 239/5/104 медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО.

Під час медичного обстеження особи, узятої під варту, з метою встановлення діагнозу лікар медичної частини СІЗО використовує дані анамнезу, медичної документації, яка долучена до особової справи, результати огляду, дані лабораторних, рентгенологічних і функціональних методів дослідження. За необхідності керівництво СІЗО подає запит до закладу охорони здоров`я, який надавав медичну допомогу особі, узятій під варту, щодо результатів диспансерного, амбулаторного, стаціонарного нагляду або лікування.

У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я.

Керівництво СІЗО забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Згідно п. 1.2 Порядку № 239/5/104 орієнтовний перелік закладів охорони здоров`я для надання медичної допомоги особам, узятим під варту (далі - орієнтовний перелік), визначається Міністерством охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннями (головними управліннями) охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та управліннями (відділами) Державної пенітенціарної служби України в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, м. Києві та Київській області, областях з урахуванням спеціалізації закладів охорони здоров`я та наявності умов, які дозволяють забезпечити ізоляцію осіб, узятих під варту.

Пунктом 2.6 Порядку № 239/5/104 передбачено, що у разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Про необхідність проведення обстеження, яке потребує вивезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан її здоров`я та запит до керівництва СІЗО.

Керівництво СІЗО забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Пункт 2.7 Порядку № 239/5/104 передбачає необхідність підготовки саме лікарем медичної частини СІЗО медичної довідки про стан здоров`я особи, узятої під варту, та його звернення із запитом до керівництва СІЗО, а також забезпечення керівництвом СІЗО перевезення такої особи до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку і забезпечення там цілодобової охорони такої особи. Однак, виготовлення такої довідки лікарем медичної частини можливо виключно у тому випадку, якщо до медичної частини звернеться особа, взята під варту, з заявою або скаргою на стан свого здоров`я та необхідність проведення її медичного обстеження.

Отже, прийняття рішення щодо направлення особи, яка утримується під вартою, щодо якої встановлено, що вона потребує надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я, приймається керівництвом установи виконання покарань на підставі медичної довідки та відповідного запиту лікаря медичної частини установи виконання покарань.

Так, згідно з даних, які стали відомі слідчому судді під розгляду даного клопотання, підозрюваному ОСОБА_5 необхідне проведення належного медичного огляду.

Враховуючи викладене, слідчий суддя дійшов висновку про зобов`язання уповноважених осіб установ обмеження свободи, зокрема, Державну установу «Київський слідчий ізолятор», процесуальних керівників та слідчих у кримінальному провадженні вжити невідкладних та дієвих заходів щодо організації надання кваліфікованої медичної допомоги підозрюваному ОСОБА_5 , оскільки існує необхідність в забезпеченні дотримання інтересів підозрюваного.

Керуючись ст. 49 Конституції України, ст. 309, 376 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Зобов`язати уповноважених осіб установ обмеження свободи, зокрема, Державну установу «Київський слідчий ізолятор», процесуальних керівників та слідчих у кримінальному провадженні, вжити невідкладних та дієвих заходів щодо організації надання кваліфікованої медичної допомоги підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за необхідністю.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1