Справа № 487/2166/26
Провадження № 1-кс/487/1548/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2026 м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000356 від 21.03.2026 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України, про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000356 від 21.03.2026 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України, звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, в якому просив накласти арешт на майно, вилучене 21.03.2026 в ході проведення особистого обшуку затриманого ОСОБА_4 , а саме: предмет, зовні схожий на корпус гранати РГН з маркуванням РГН254-30-85, який поміщено до сейф-пакету № CRI1037542, опечатано та опломбовано, на якому зроблено відповідні записи та підписи; предмет, зовні схожий на підривач типу УЗРГМ2 з маркуванням 76-88УЗРГМ-2 11, поміщений до пакету № CRI1037571, який відповідним чином опечатано та опломбовано, та на якому зроблено відповідні записи та підписи; грошові кошти в загальній сумі 4 820 гривень, які поміщено до пакету № PSP3243004, що опечатаний та опломбований, на якому зроблено відповідні записи та підписи; мобільний телефон марки Redmi 15C, чорного кольору з чохлом, банківську карту АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , які поміщено до сейф-пакету PSP3243005, що опечатаний та опломбований, на кому зроблено відповідні записи та підписи.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що слідчим відділом Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000356 від 21.03.2026 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України.

21.03.2026 в порядку ст. 208 КПК України було затримано ОСОБА_4 , а 22.03.2026 його повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України.

Прокурор вважає, що вилучені в ході проведення обшуку речі мають значення речового доказу у кримінальному провадженні, оскільки зберегли на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення та є знаряддям його вчинення.

В судовому засіданні прокурор не був присутнім, подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Статтею 167 КПК України визначено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду (ч. 2 ст. 168 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту; 5) за вироком суду в кримінальному провадженні щодо кримінального проступку.

Крім того, відповідно до вимог ч. 7 ст. 236 КПК України, при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Зі змісту зазначеної норми закону слідує, що до тимчасово вилученого майна належать вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. При цьому, на відміну від інших правових підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт з метою забезпечення речових доказів не вимагає повідомлення про підозру у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб (ч. 2 ст. 173 КПК України).

Частиною 1 ст. 173 КПК України визначено, що слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Уповноважена службова особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених частиною сьомою статті 223 і статтею 236 цього Кодексу (ч. 3 ст. 208 КПК України).

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000356 від 21.03.2026 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи військовослужбовцем на посаді гранатометника військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні солдат, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та Законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

ОСОБА_4 , у невстановлений в ході досудового розслідування час, але не пізніше 19:03 21 березня 2026 року, прибув за місцем мешкання своєї цивільної дружини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , маючи при собі заздалегідь підготовлений вибуховий пристрій, оснащений підривачем типу УЗРГМ, з метою вчинення хуліганських дій.

У подальшому, цього ж вечора, ОСОБА_4 , перебуваючи у дворі багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , тобто у громадському місці, у вечірній час доби, усвідомлюючи, що він перебуває у громадському місці, а саме: на вулиці населеного пункту у вечірній час доби, та його дії носять суспільно небезпечний характер, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом та з особливою зухвалістю, з хуліганських мотивів та з метою грубого порушення громадського порядку, демонструючи явну неповагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, порушуючи право громадян на відпочинок та негативну психоемоційну реакцію громадян на вибухи в період повномасштабного вторгнення та воєнного стану, а також те, що від його дій можуть постраждати сторонні особи, привів у дію заздалегідь підготовлений вибуховий пристрій, оснащений підривачем типу УЗРГМ, та здійснив його підрив у дворі вказаного багатоквартирного житлового будинку.

Внаслідок вказаних протиправних дій було грубо порушено громадський порядок та спокій громадян, які перебували поблизу, у тому числі ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка, перебуваючи поруч із місцем вибуху, отримала тілесні ушкодження у вигляді мінно-вибухової травми, вогнепального осколкового поранення верхніх та нижніх кінцівок та тулуба, чим їй було заподіяно фізичний біль та шкоду здоров`ю.

Інші громадяни сприйняли звук вибуху як реальну загрозу їх життю та здоров`ю, що викликало у них обґрунтований страх та паніку.

Крім того, відповідно до переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України, спеціального порядку набуття права власності громадянами на окремі види майна (додаток № 2), затвердженого постановою Верховної Ради України від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна» (зі змінами і доповненнями), визначено таке: зброя, боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї, зазначеної в додатку № 2, і боєприпасів до неї, а також спортивної зброї і боєприпасів до неї, що придбаваються громадськими об`єднаннями з дозволу органів внутрішніх справ) (п. 1); вибухові речовини та засоби вибуху (п. 2).

Відповідно до п. п. 1-4 Положення про дозвільну систему, затверджену постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 576, до предметів, матеріалів і речовин, підприємств, майстерень і лабораторій, на які поширюється дозвільна система, належать вогнепальна зброя (нарізна воєнних зразків, несучасна стрілецька, спортивна, навчальна, охолощена, мисливська нарізна і гладкоствольна), бойові припаси до неї, холодна зброя, (арбалети, мисливські ножі тощо), пневматична зброя калібру понад 4,5 міліметра і швидкістю польоту кулі понад 100 метрів за секунду, пристрої вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначені патрони, вибухові матеріали і речовини, сильнодіючі отруйні речовини I-II класу безпечності, збудники інфекційних захворювань I-II групи патогенності і токсини, сховища, склади і бази, де вони зберігаються, стрілецькі тири і стрільбища, мисливсько-спортивні стенди, а також підприємства і майстерні по виготовленню і ремонту вогнепальної та холодної зброї, піротехнічні майстерні, пункти вивчення матеріальної частини зброї, спеціальних засобів, правил поводження з ними та їх застосування, магазини, в яких здійснюється продаж зброї та бойових припасів до неї, організації, що займаються збутом сильнодіючих отруйних речовин, і лабораторії, що проводять аналізи цих засобів і речовин, працюють із збудниками інфекційних захворювань I-II групи патогенності і токсинами). Міністерства та інші центральні органи державної виконавчої влади, підприємства, установи, організації, господарські об`єднання, а також громадяни мають право у встановленому порядку використовувати, зберігати, перевозити предмети, матеріали і речовини, відкривати підприємства, майстерні та лабораторії, на які поширюється дозвільна система.

Таким чином, ОСОБА_4 , розуміючи те, що він не має дозволу компетентних органів та ліцензії на здійснення відповідних видів діяльності, маючи намір, направлений на придбання, носіння та зберігання вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, порушуючи Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 576 зі змінами, Інструкцію про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21.08.1998 № 622, вчинив кримінальне правопорушення проти громадської безпеки за наступних обставин.

Так, у невстановлений під час досудового розслідування час та за невстановлених обставин, але не пізніше 21 березня 2026 року, у невстановленому місці, ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків, незаконно придбав вибуховий пристрій, а саме: предмет, виготовлений з корпусу гранати, споряджений підривачем типу УЗРГМ-2, без передбаченого законом дозволу.

Після цього, ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що придбаний ним предмет є вибуховим пристроєм та не маючи передбаченого законом дозволу на поводження з ним, діючи умисно, незаконно зберігав його при собі, а також здійснював його носіння, переміщуючи вибуховий пристрій у невстановлений період часу до моменту викриття його дій правоохоронними органами.

У подальшому, діючи умисно та усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, ОСОБА_4 у невстановлений період часу, перебуваючи у громадському місці на вулиці біля буд. № 122/2 по вул. 1 Слобідська в м. Миколаєві, мав при собі вказаний вибуховий пристрій. З метою реалізації свого наміру щодо незаконного поводження з вибуховим предметом, він привів його в дію шляхом підриву.

Крім того, у невстановлені під час досудового розслідування дату та час, але не пізніше 21.03.2026 (точну дату та час під час досудового розслідування не встановлено), у невстановленому досудовим розслідуванням місці, за невстановлених обставин ОСОБА_4 придбав корпус гранати типу РГН та підривач типу УЗРГМ-2, який почав носити при собі без передбаченого законом дозволу.

Реалізуючи свій умисел, спрямований на придбання, носіння та зберігання вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_4 , не маючи на меті видачу органам влади знайденої вогнепальної зброї та боєприпасів, відповідно до ч. 3 ст. 263 КК України, з метою подальшого незаконного перенесення та зберігання забрав її собі, тим самим незаконно, без передбаченого законом дозволу придбав.

В подальшому, ОСОБА_4 , з метою подальшого незаконного перенесення та зберігання, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переніс при собі вказані корпус гранати типу РГН та підривач типу УЗРГМ-2 до КНП ММР «МЛШМД» за адресою: м. Миколаїв, вул. Корабелів 14В, де утримував в кишені своїх штанів, до моменту їх вилучення працівниками поліції.

21.03.2026 року до ЧЧ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області надійшло повідомлення про те, що близько 19:00 невстановлена особа грубо порушила громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю із застосуванням вибухонебезпечного предмету, а саме: кинула біля будинку №122/2 по вулиці 1 Слобідська у місті Миколаєві предмет, схожий на гранату, внаслідок чого спричинено тілесні ушкодження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до протоколу затримання від 21.03.2026, слідчим СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_8 в порядку ст. 208 КПК України було затримано ОСОБА_4 та здійснено обшук затриманої особи. В ході обшуку у ОСОБА_4 було виявлено та вилучено такі предмети: предмет, зовні схожий на корпус гранати РГН з маркуванням РГН254-30-85, який поміщено до сейф-пакету № CRI1037542; предмет, зовні схожий на підривач типу УЗРГМ2 з маркуванням 76-88УЗРГМ-2 11, поміщений до пакету № CRI1037571; грошові кошти в загальній сумі 4 820 гривень, які поміщено до пакету № PSP3243004; мобільний телефон марки Redmi 15C, чорного кольору з чохлом, банківську карту АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , які поміщено до сейф-пакету PSP3243005.

Постановою слідчого від 21.03.2025 вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

За вимогами ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи встановленні досудовим розслідуванням обставини, слідчий суддя вважає, що майно, вилучене у затриманого ОСОБА_4 , зокрема предмети, зовні схожі на корпус гранати і підривач, є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, а тому зберегли на собі його сліди, а мобільний телефон може містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Отже, слідчий суддя дійшов висновку, що прокурором доведено відповідність цього вилученого майна критеріям, визначеним статтею 98 КПК України, та наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, та існує необхідність накладення арешту на це майно для забезпечення збереження його як речового доказу та виконання завдань кримінального провадження.

Незастосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту може мати наслідком перешкоджання кримінальному провадженню та встановленню істини у ньому, шляхом знищення чи зміни вказаного майна.

Щодо накладення арешту на грошові кошти в сумі 4 820 грн та банківську картку АТ КБ "ПриватБанк" № НОМЕР_1 , слідчий суддя вважає, що прокурором у клопотанні не доведено необхідність такого арешту, а також відповідність цього майна критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, зокрема, використання його як доказу факту чи обставин хуліганства та придбання, носіння та зберігання вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Таким чином, клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 167-173 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, вилучене 21.03.2026 в ході проведення особистого обшуку затриманого ОСОБА_5 , а саме: предмет, зовні схожий на корпус гранати РГН з маркуванням РГН254-30-85, який поміщено до сейф-пакету № CRI1037542; предмет, зовні схожий на підривач типу УЗРГМ2 з маркуванням 76-88УЗРГМ-2 11, поміщений до пакету № CRI1037571; мобільний телефон марки Redmi 15C, чорного кольору з чохлом, поміщений до сейф-пакету PSP3243005.

У задоволенні клопотання про арешт майна: 4 820 грн та банківську картку АТ КБ "ПриватБанк" № НОМЕР_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1