Справа № 344/1942/26
Провадження № 11-кп/4808/268/26
Категорія ч. 1 ст. 209 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу з доповненням прокурора Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_7 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 березня 2026 року про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні №00000012 щодо ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 369-2, ч. 1 ст. 209 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор в апеляційній скарзі просить оскаржену ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Вважає ухвалу суду незаконною, необґрунтованою, та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Як вбачається з ухвали суду підставою для повернення обвинувального акта щодо ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 369-2, ч. 1 ст. 209 КК України, є його невідповідність вимогам ст. 291 КПК України.

На думку сторони обвинувачення, суд помилково дійшов висновку, що виклад фактичних обставин, формулювання обвинувачення та кваліфікація дій особи є неконкретними та суперечливими, що унеможливлює сприйняття обвинуваченою обсягу та змісту висунутого їй обвинувачення.

Стверджує, що стороною обвинувачення виконано вимоги ст. 290 КПК України, надано всі наявні у сторони обвинувачення матеріали кримінального провадження за висунутим обвинуваченням ОСОБА_8 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 369-2, ч.1 ст. 209 КК України, про хід виконання вимог 290 КПК України складений відповідний протокол, у якому жодних заяв та зауважень зі сторони захисту та самої обвинуваченої не міститься, а тому суд хибно зробив висновок щодо невиконання стороною обвинувачення вимог ст. 290 КПК України.

Зазначає, що обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні складено 29.01.2026 року у відповідності до вимог ст. 291 КПК України, належним процесуальними суб?єктом - слідчим відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області майором поліції ОСОБА_10 та затверджено процесуальним прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_7 .

Підсумовує, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а висновок, викладений в ухвалі судді суду першої інстанції про необхідність повернення обвинувального акта прокурору є безпідставним та таким, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Обвинувачення за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 369-2, ч.1 ст. 209 КК України щодо ОСОБА_8 є зрозумілим та таким, що не порушує прав обвинуваченої на захист.

В доповненні до апеляційної скарги прокурор ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Вказує, що суд під час підготовчого судового засідання на підставі аналізу реєстру матеріалів досудового розслідування без перевірки та посилання на процесуальні документи суд дійшов невірного висновку, що в реєстрі не зазначено всіх проведених в кримінальному провадженні процесуальних дій.

Зазначає, що повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд. Рішення про повернення обвинувального акту прокурору суд приймає у тому випадку, якщо без усунення виявлених недоліків кримінальне провадження не може бути призначене до судового розгляду. Істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження полягають у наступному.

Зауважує, суд, допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили йому ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, оскільки суд вийшов за межі своїх повноважень щодо проведення підготовчого судового засідання.

Стверджує, що з урахуванням такої стадії судового розгляду, як підготовче судове засідання, будь-яка оцінка пред`явленого обвинувачення щодо його фактичного змісту є втручанням в оцінку доказів, що є процесуально неприпустимим.

Звертає увагу, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000012 про обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 369-2, ч.1 ст. 209 КК України можливо встановити, що він зокрема містить формулювання обвинувачення стосовно обвинуваченої із зазначенням правової кваліфікації її дій, форма та зміст відповідають вимогам ст. 291 КПК України, а відтак вимоги КПК України при складанні обвинувального акту дотримані.

Підсумовує, що прийнявши ухвалу щодо повернення обвинувального акта прокурору, суд істотно порушив кримінальний процесуальний закон, а в своєму рішенні (ухвалі) виклав висновки, які не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування вказаної вище ухвали суду.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 березня 2026 року клопотання захисника задоволено, та обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні внесеному 14 січня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000012 про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.2 ст.369-2, ч.1 ст.209 КК України повернуто прокурору.

Суд першої інстанції мотивував прийняте рішення тим, що вказаний у обвинувальному акті виклад фактичних обставин, формулювання обвинувачення та кваліфікація дій особи є неконкретними та суперечливими, що унеможливлює сприйняття обвинуваченим обсягу та змісту висунутого йому обвинувачення і позбавляє сторону захисту можливості ефективно здійснювати свій захист, а також позбавляє суд визначити межі судового розгляду з огляду на положення ч. 1 ст. 337 КПК України та в подальшому може призвести до скасування кінцевого рішення суду першої інстанції з підстав незабезпечення гарантій на справедливий суд.

Крім того, суд зауважив, що відповідно до вимог ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити зокрема анкетні відомості обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дату народження, місце проживання, громадянство). Однак, в обвинувальному акті зазначено про національність обвинуваченого та потерпілого, проте вказана інформація не може бути перевірена судом, оскільки в Україні зазначення національності в офіційний документах та документах, що посвідчують особу не передбачено законодавством.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а тому підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.

Адвокат ОСОБА_9 подав заперечення на апеляційну скаргу, та вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Крім того, зазначає, що прокурор незаконно виділив в окреме провадження матеріали досудового розслідування №0000012 (а.п. 209-210) за фактом надання неправомірної вигоди. Таке унеможливлює розгляд провадження щодо ОСОБА_8 .

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор просив задовольнити вимоги апеляційної скарги, скасувати ухвалу суду та призначити новий розгляд в суді першої інстанції;

- обвинувачена ОСОБА_8 та її адвокат ОСОБА_9 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, наголошували на невідповідності обвинувального акта вимогам кримінального процесуального закону.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги з доповненнями, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 п. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акта вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про повернення обвинувального акта прокурору, в повній мірі не дотримав вказані вимоги закону, оскільки, зробивши висновок про невідповідність обвинувального акта вимогам КПК, не навів конкретних і достатніх для цього підстав.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що обвинувальний акт, в свою чергу, містить всі відомості, які передбачені пунктами 1-9 ч. 2 ст. 291 КПК України, підписаний слідчим та прокурором, який його затвердив, до нього даний реєстр матеріалів досудового розслідування, цивільний позов та розписки обвинуваченого, захисника про отримання копії обвинувального акта та вказаного вище реєстру.

Суд першої інстанції посилається на те, що таке процесуальне рішення прокурора не відповідає вимогам п. 2, 3, 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України є передчасними, формальними та такими, що не ґрунтуються на правильному застосуванні норм кримінального процесуального закону.

Так, зі змісту обвинувального акта вбачається, що він містить усі відомості, передбачені ч. 2 ст. 291 КПК України, зокрема анкетні дані обвинуваченої, виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень, правову кваліфікацію дій обвинуваченої із посиланням на відповідні положення кримінального закону, формулювання обвинувачення, а також інші необхідні відомості.

В той час, суд апеляційної інстанції, враховуючи як вимоги національного законодавства, так і положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини, не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Згідно п. 2 , 3 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Верховний Суд України у своїй постанові по справі № 5-328 кс-16 від 24 листопада 2016 року, аналізуючи зазначену норму, вказує, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:

1) фактичних обставин кримінального правопорушення;

2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»);

3) формулювання обвинувачення.

При цьому, в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

У ч. 1 ст. 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що виходячи з суті цієї статті має відображатися в обвинувальному акті, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

За змістом п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» від 24 жовтня 2003 року № 8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Вказаний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (у справі «Абрамян проти Росії») більш ґрунтовно тлумачить зазначену норму, вказуючи на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, та як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (у справі «Камінські проти Австрії»).

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії»: «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

Крім того, Суд нагадує, що положення пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 52; рішення у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п. 34).

Ознайомившись з обвинувальним актом та проаналізувавши його зміст, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що фактичні обставини кримінальних правопорушень викладено послідовно і зрозуміло. В обвинувальному акті розкрито події кримінальних правопорушень, як їх встановив прокурор, з зазначенням як об`єктивної, так і суб`єктивної сторони кримінальних правопорушень, кваліфікуючих ознак.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що зробити висновки про обґрунтованість та доведеність відповідних обставин, які прокурор вважає встановленими відповідно до обвинувального акта, можливо виключно за результатами розгляду його по суті, а критерій «конкретність» в обвинувальному акті стосується не абсолютно усіх обставин, які мають відношення до події правопорушень, а лише тих, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та впливають на кваліфікацію дій особи.

Суд апеляційної інстанції вважає, що наведені в обвинувальному акті фактичні дані у своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складів кримінальних правопорушень, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Суд апеляційної інстанції встановив, що в обвинувальному акті зазначено правову кваліфікацію кримінальних правопорушень з посиланням на положення статей (частин статей) закону України про кримінальну відповідальність відповідно до означених фактичних обставин, точне формулювання конкретних кримінальних правопорушень.

На думку суду апеляційної інстанції, в обвинувальному акті в повній мірі відображено формулювання обвинувачення, правові моделі кримінальних правопорушень з вказівками на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченій ОСОБА_8 . Обвинувальний акт містить конкретні вказівки на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні відповідних кримінальних правопорушень.

Таким чином, під час апеляційного розгляду не встановлено таких недоліків обвинувального акта, які є суттєвим порушенням прав особи, а також не дозволяють суду визначити межі обвинувачення, в яких має бути розглянуто кримінальне провадження, тобто унеможливлюють призначення справи до розгляду.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що саме за результатами судового розгляду шляхом всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, оцінки відповідно до закону доказів, можливо буде зробити висновок про доведеність чи безпідставність висунутого обвинувачення, винуватість чи невинуватість особи у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачена була обізнана зі змістом пред`явленого їй обвинувачення, отримала копію обвинувального акта та реєстр матеріалів досудового розслідування, а тому її право на захист порушене не було.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне взяти уваги те, що обвинувачення як складова частина обвинувального акта, яке лише підлягатиме доведенню під час судового розгляду, не завжди може бути остаточним на момент надходження обвинувального акта до суду, оскільки відповідно до приписів ст. ст. 338, 339, 340 КПК України під час або в результаті судового розгляду прокурор може як змінити обвинувачення чи висунути додаткове, так і відмовитись від підтримання державного обвинувачення.

Безпідставне повернення обвинувального акта прокурору призводить до порушення судом першої інстанції вимог ст. 28 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо розумних строків кримінального провадження.

Виходячи зі змісту та трактування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, остання гарантує винесення судового рішення протягом розумного терміну, встановивши тим самим межу стану невизначеності, в якому знаходиться та чи інша особа через пред`явлення їй кримінального обвинувачування. Кінцевим моментом стану невизначеності є момент вступу вироку чи рішення у законну силу чи зняття обвинувачення (закриття кримінальної справи).

Так, у групі справ проти України Європейський Суд визнав порушення «розумного терміну» саме у зв`язку з направленням справи на додаткове розслідування. Це сталося по справах «Айбабін проти України», «Лопатін та Медведський проти України», «Білий проти України» та інших.

На думку суду апеляційної інстанції, за таких обставин саме розгляд даного кримінального провадження по суті обвинувачення судом першої інстанції та прийняття за результатами розгляду відповідного судового рішення сприятиме виконанню завдань кримінального провадження, якими, згідно з ст. 2 КПК України, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Безпідставне повернення обвинувального акта прокурору ініціює продовження діяльності органів досудового розслідування з обґрунтування обвинувачення, створює додаткові можливості для доведення винуватості особи, що жодним чином не сприяє дотриманню таких засад кримінального провадження, як рівність та змагальність сторін.

За таких обставин, висновки суду про невідповідність обвинувального акта вимогам КПК України суд апеляційної інстанції вважає помилковими, а прийняте судом першої інстанції рішення про повернення прокурору обвинувального акта в порядку, передбаченому п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, безпідставним.

Відповідно ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

У зв`язку з безпідставним поверненням прокурору обвинувального акта суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Оскільки наведених вище вимог не було дотримано, а в перелік підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачених ст. 415 КПК України, не входять істотні порушення кримінального процесуального закону, які в даному випадку були допущені судом першої інстанції, тому суд апеляційної інстанції вважає, що, виходячи з загальних засад кримінального провадження ухвала суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 415, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу з доповненням прокурора Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_7 -задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 березня 2026 року про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні №00000012 щодо ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 369-2, ч. 1 ст. 209 КК України, скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5