Єдиний унікальний номер 142/727/25
Номер провадження 1-кп/142/47/26
У Х В А Л А

іменем України

12 березня 2026 року с-ще Піщанка

Піщанський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Устя Бершадського району Вінницької області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 30.11.2012 Бершадським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

- 26.06.2015 Вінницьким міським судом за ч. 2 ст. 263, ст. 71 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі;

- 01.07.2015 Бершадським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 289, ст. 71 КК України до покарання у вигляді 5 років 3 місяців позбавлення волі;

в кримінальному провадженні про кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.332 КК України, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000119 від 07.03.2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Піщанського районного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження про кримінальне правопорушення, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000119 від 07.03.2025, за обвинуваченням за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Ухвалою суду від 17 вересня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000119 від 07.03.2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 332 КК України призначено підготовче судове засідання та викликано прокурора, обвинувачених і їх захисників.

Ухвалою суду від 28 жовтня 2025 року підготовку до судового розгляду завершено та призначено судовий розгляд вказаного кримінального провадження у приміщенні Піщанського районного суду Вінницької області.

09 березня 2026 року прокурором прокурор Могилів-Подільської окружної прокуратури ОСОБА_3 , подав через систему «Електронний суд» клопотання про продовження дії обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком, на 60 діб.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_4 , маючи умисел, спрямований на сприяння незаконному переправленню громадян України через державний кордон України поза визначеними пунктами пропуску, порушуючи визначений порядок перетину державного кордону, встановлений Законами України «Про державний кордон України» та «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995, достовірно знаючи, що 9 травня 2025 року Указом Президента України № 235/2025 від 15.04.2025 строк дії воєнного стану в Україні подовжено на 90 діб, у зв`язку з чим, діють обмеження на виїзд за кордон чоловіків віком від 18 до 60 років, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою особистого незаконного збагачення, тобто з корисливих мотивів, за грошову винагороду в сумі 500 доларів США (за кожну перевезену ним особу), домовився про сприяння незаконному переправленню через державний кордон України громадян України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які є військовозобов`язаними, тобто особами в яких обмежено право на виїзд за межі України, шляхом надання засобів та усуненням перешкод для цього.

В клопотанні зазначено, що ОСОБА_4 у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, з метою вчинення умисного злочину, вступив у злочину змову із невстановленою особою щодо незаконного переправлення осіб через державний кордон України, будучи обізнаним із способами та порядком здійснення перетину державного кордону між Україною та Республікою Молдова, місцями дислокацій мобільних підрозділів та розташування прикордонних нарядів, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою особистого незаконного збагачення, тобто з корисливих мотивів, виконуючи вказівки невстановленої особи 24.07.2025 близько 15:00 години прибув до ресторану швидкого харчування McDonald's, що по вул. Соборній 51 А, у м. Вінниці де зустрів ОСОБА_9 якого в подальшому на автомобілі марки «Peugeot 605» державний номерний знак НОМЕР_1 НР перевіз до готелю у селищі Чечельник Гайсинського району Вінницької області.

Наступного дня, 25.07.2025 близько 05:00 години на автомобілі марки ВАЗ 2109, державний номерний знак НОМЕР_2 , який знаходиться у його користуванні, прибув у м. Бершадь Гайсинського району Вінницької області, де на нього очікували ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , а згодом і у с-ще Чечельник Гайсинського району Вінницької області, де на нього очікував ОСОБА_9 , які мали намір незаконно перетнути державний кордон України.

Отже, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , рухаючись зазначеним вище автомобілем прибули в селище Піщанка Тульчинського району Вінницької області, де за вказівкою ОСОБА_4 пересіли у автомобіль марки ВАЗ 2107, державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_5 , щоб здійснити рух у напрямку с. Студене Тульчинського району Вінницької області, яке розташоване на лінії державного кордону з республікою Молдова.

Під час руху до державного кордону України 25.07.2025 о 07:22 годині, а саме по вулиці Гагаріна у селищі Піщанка Тульчинського району Вінницької області автомобіль марки ВАЗ 2107 державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_5 з пасажирами, був виявлений співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_5 , які припинили його незаконні дії.

Таким чином, на переконання обвинувачення, діяння ОСОБА_4 підпадає під правову кваліфікацію ч. 3 ст. 332 КК України, тобто сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України, шляхом надання засобів, усунення перешкод, вчинене за попередньою змовою групою осіб, щодо кількох осіб, та з корисливих мотивів.

В клопотанні зазначено, що вина ОСОБА_4 повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, які відкриті стороні захисту та вказані в реєстрі матеріалів досудового розслідування долученого до обвинувального акту, зокрема: протоколом затримання ОСОБА_4 від 25.07.2025 на місці вчинення злочину; протоколом огляду місця події від 25.07.2025, під час якого на місці події виявлено ОСОБА_5 , осіб, яких мали незаконно переправити через державний кордон України; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 25.07.2025, який повідомив обставини вчинення злочину; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 25.07.2025, який повідомив обставини вчинення злочину; протоколом затримання ОСОБА_4 від 25.07.2025 на місці вчинення злочину; протоколом затримання ОСОБА_9 від 25.07.2025 на місці вчинення злочину; протоколом огляду місця події від 25.07.2025 під час проведення якого на місці події виявлено ОСОБА_4 ; протоколом про результати контролю за вчиненням злочину від 25.07.2025; протоколом про результати проведення візуального спостереження за особою від 11.09.2025; постановою про проведення контролю за вчиненням злочину від 17.07.2025 та іншими матеріалами.

Під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 25 липня 2025 року до обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до 06 год. 49 хв. 23 вересня 2025 року. Ухвалою Піщанського районного суду Вінницької області від 22 вересня 2025 року продовжено запобіжний захід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою ще на 60 днів, тобто до 19 листопада 2025 року включно. Визначено суму застави у розмірі 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 копійок. Ухвалою Піщанського районного суду Вінницької області від 18 листопада 2025 року продовжено запобіжний захід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою ще на 60 днів, тобто до 15 січня 2026 року включно. Визначено суму застави у розмірі 40 (сорока) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 121 120 (сто двадцять одну тисячу сто двадцять) гривень 00 гривень. Ухвалою Піщанського районного суду Вінницької області від 14 січня 2026 року продовжено запобіжний захід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою ще на 60 днів, тобто до 13 березня 2026 року включно. Визначено суму застави у розмірі 40 (сорока) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 121 120 (сто двадцять одну тисячу сто двадцять) гривень 00 гривень.

Таким чином, як зазначено в клопотанні, вбачаються наявність ризиків, передбачених п. 1, 3,4, 5 ч 1 ст. 177 КПК України, які мали місце і під час досудового розслідування, та, станом на день подачі клопотання, продовжують існувати та не зменшилися Запобігти даним ризикам можливо лише шляхом застосування стосовно обвинувачено запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Більш м`які запобіжні заходи не будуть дієвими та не можуть бути застосовані, оскільки обвинувачений не виконуватиме в повній мірі покладені на нього обов`язки, що не сприятиме запобіганню вказаним ризикам.

Тобто, є обґрунтовані підстави вважати, що стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 з метою запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватись від органів досудового слідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, доцільно продовжити застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком 60 днів.

Підставами вважати, що ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду є те, що він являється громадянином України та проживає на кордоні з Республікою Молдова, що породжує ризик незаконного перетину кордону обвинуваченим для подальшого переховування від органу досудового слідства та суду.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, за який передбачене максимальне покарання від 7 до 9 років позбавлення волі, а тому усвідомлюючи можливу відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення в сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути не взявши особу під варту. Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику втечі.

Підставами вважати, що ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється є зухвала поведінка останнього та вчинення злочину в період дії воєнного стану на території України, що був введений Указом Президента № 64/2022 від 24.02.2022 і діє на даний час. Також, ОСОБА_4 будучи допитаним повідомив про те, що він офіційно не працює, що може спонукати його до вчинення нових кримінальних правопорушень з метою подальшого отримання засобів для існування, крім того ОСОБА_4 неодноразово був засуджений за вчинення умисних злочинів, однак належних висновків не зробив та в чергове вчинив умисний злочин, що дає підставив вважати, що ОСОБА_4 може продовжити свою злочинну діяльність.

Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, продовження вчинення кримінального правопорушення, у якому обвинувачується, унеможливлюють обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні 11 березня 2026 року заперечили проти клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_4 подав на адресу суду клопотання про заміну запобіжного заходу на більш м`який у виді домашнього арешту, яке обґрунтоване тим, що на даний час щодо нього застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, під яким він перебуває вже близько восьми місяців. Зазначає, що судовий розгляд у кримінальному провадженні триває, однак фактичний розгляд справи відбувається повільно, зокрема у зв`язку з технічними обставинами та перебоями електропостачання. Разом з тим зазначає, що зі свого боку належним чином бере участь у судових засіданнях, не перешкоджає судовому розгляду та виконує покладені на нього процесуальні обов`язки. Також він вказує, що перебуває в офіційному шлюбі, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, а також постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де має можливість перебувати під домашнім арештом. Наголошує про готовність виконувати процесуальні обов`язки, які можуть бути покладені судом у разі зміни запобіжного заходу, зокрема: перебувати під цілодобовим домашнім арештом, носити електронний засіб контролю, здати на зберігання до відповідних органів документи, що дають право на виїзд за кордон, утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні, а також виконувати інші обов`язки, визначені судом.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його адвокат ОСОБА_7 у вирішенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 поклалися на розсуд суду.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив проти заміни запобіжного заходу на більш м`який просив продовжити строк тримання на 60 днів, посилаючись на те, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд встановив наступне.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_11 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України - сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України, шляхом надання засобів, усунення перешкод, вчинене за попередньою змовою групою осіб, щодо кількох осіб, та з корисливих мотивів.

Чинним КПК України передбачено, що запобіжні заходи, затримання у кримінальному провадженні застосовуються тільки з метою та за наявності підстав, визначених ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Згідно положень ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Підставою застосування запобіжного заходу, згідно з ч. 2 ст. 177 КПК, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно положень ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім іншого, під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу мають бути оцінені в сукупності всі юридично значимі обставини, визначені в ст. 178 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 185 КПК України якщо після подання клопотання про застосування запобіжного заходу слідчому, прокурору стали відомі інші обставини, що можуть вплинути на вирішення судом питання про застосування запобіжного заходу, він зобов`язаний доповнити або змінити клопотання, або замінити його новим клопотанням.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, за який передбачене максимальне покарання від 7 до 9 років позбавлення волі.

Також, суд керується положеннями ч. 1 ст. 178 КПК України, відповідно до яких при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Суд зазначає, що обвинувачений ОСОБА_4 знаходиться під вартою вже досить тривалий час, а саме, - з 25 липня 2025 року, тобто, вже понад 7 місяців, з урахуванням обставин справи, суд вважає, що перебування ОСОБА_4 в умовах ізоляції на протязі тривалого часу є на даний час необґрунтованим, а тому відносно нього потрібно змінити запобіжний захід, та призначити запобіжний захід, який не пов`язаний з триманням під вартою, а саме у вигляді домашнього арешту, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно положень ст. 129 Конституції України проголошено, що однією з основних засад судочинства є законність.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду, і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. Тримання особи під вартою може бути застосовано лише як тимчасовий запобіжний захід у разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи припинити його.

Відповідно до Закону України «Про попереднє ув`язнення» та ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого, засудженого з метою запобігти спробам ухилитися від дізнання, слідства або суду, перешкоджати встановленню істини у кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень.

У відповідності до п. 9 Інформаційного Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013 р. «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» виключною (єдиною) метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, зазначеним у ч. 1 ст. 177 КПК.

Підставою застосування запобіжного заходу згідно з ч. 2 ст. 177 КПК є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

У відповідності до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У розумінні ст. 9 Конституції України - Конвенція про захист прав людини, Протоколи до Конвенції та Рішення ЄСПЛ - є частиною національного законодавства.

Разом з тим, в клопотанні прокурора відсутні обґрунтування необхідності продовження тримання під вартою ОСОБА_4 з урахуванням рішень ЄСПЛ, а саме клопотання має ознаки формалізму, в ньому містяться лише посилання на ті обставини, на підставі яких обвинуваченому (на час обрання запобіжного заходу, - підозрюваному) ОСОБА_4 було обрано такий вид запобіжного заходу, як тримання під вартою, та продовжено його строк ухвалою слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 25 липня 2025 року та ухвалами Піщанського районного суду Вінницької області від 22 вересня 2025 року, 18 листопада 2025 року, 14 січня 2026 року.

Так, прокурор в своєму клопотання посилається на ту обставину, що ОСОБА_4 вчинив тяжке кримінальне правопорушення, за яке санкцією ч. 3 ст. 332 КК України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років, а тому на підставі даної обставини йому слід обрати міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Проте, суд критично відноситься до такої позиції прокурора, так як вона йде врозріз з практикою Європейського суду з прав людини. Зокрема, згідно положень ст. 5 Конвенції, та правової позиції ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «... тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою...».

Окрім того, слід вказати, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 332 КК України, не тягне за собою автоматичне визнання його вини у вчиненні кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, він до винесення вироку вважається таким, який не винуватий у вчиненні злочину, який йому інкримінується, а тому суд вважає, що сам лише розмір санкції статті, по якій пред`явлене обвинувачення, не є достатнім чинником для тримання обвинуваченого під вартою.

Окрім того, як зазначено в п. 143 Рішення ЄСПЛ «Бойченко проти Молдови» (№ 41088/05 від 11.07.2006р.) одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказання підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню по справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатніми для ухвалення рішення про тримання заявника під вартою. Аналогічні висновки зроблено Європейським судом з прав людини в справах «Беччієв проти Молдови» та «Сарбан проти Молдови».

В рішенні ЄСПЛ «Клішин проти України» (№ 30671/04 від 23.02.2012 р.) вказано підстави для тримання під ватою мають бути підтверджені фактами.

В п.85 Рішення ЄСПЛ «Харченко проти України» (№ 40107/02 від 10.02.2011 р.), зазначено, що тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Як зазначено в п. 111-112 Рішення ЄСПЛ «Белеветський проти Росії» (№72967/01 від 01.03.2007 р.) - обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п.4 ст.5 Конвенції.

Відповідно до висновків, викладених в Рішенні ЄСПЛ «Александер Макаров проти Росії» (№ 15217/07 від 12.03.2009 р.) національні органи влади зобов`язані проаналізувати особисті обставини особи докладніше та навести на користь тримання її під вартою конкретні підстави, підкріплені встановленими в судовому засіданні доказами.

В Рішенні ЄСПЛ «Мамедова проти Росії» (№ 7064/05 від 01.06.2006 р.) сказано, що посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що особа переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

В п. 51 Рішенні ЄСРПЛ «Летельє проти Франції» (від 26.06.1991 р.) попереднє ув`язнення не повинно визначати покарання у виді позбавлення волі і не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 11.04.2013 у справі «Вєренцов проти України» ЄСПЛ зазначив, що відповідно до його усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним відправленням правосуддя, у рішенні судів мають адекватно зазначатися підстави, на яких вони ґрунтуються. Ступінь застосування цього обов`язку наводити підстави може змінюватися залежно від характеру рішення та повинен визначатися з огляду на обставини справи.

Як зазначено у окремій думці судді ЄСПЛ Калайджиєвої в рішенні «Шалімов проти України» від 04.03.2010 р.: будь-яка концепція «автоматичної законності» позбавлення свободи несумісна з принципами Конвенції і немає сумніву, що пункт 4 статті 5 Конвенції є процесуальною гарантією та засобом юридичного захисту проти такого тримання під вартою.

З огляду на зміст клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , воно має ознаки «автоматичної законності» позбавлення свободи, без обґрунтування такого тримання з огляду на норми КПК України та рішення Європейського суду з прав людини, оскільки прокурор в своєму клопотанні не надав нових, вагомих обставин, які б суд мав змогу застосувати як ризики, в розумінні ч. 1 ст. 177 КПК України, для подальшого тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 .

Крім того, 15 грудня 2016 року ЄСПЛ було винесено рішення у справі «Ігнатов проти України» (далі Рішення), де було визнано заяву прийнятною та визнано, що мало місце порушення ст.5 Конвенції.

У п. 40 вказаного Рішення ЄСПЛ зазначено, що Суд нагадує, що питання про те, чи є розумним термін тримання особи під вартою не може оцінюватися абстрактно. Це питання повинно бути оцінено відповідно до особливостей кожного конкретного випадку, причини, наведених у рішеннях національних судових та слідчих органів, і задокументованих фактах, на які посилається заявник у його клопотанні про звільнення. Тривале тримання під вартою може бути виправдане у даному випадку, тільки якщо є конкретні ознаки існування суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує правило поваги до особистої свободи (див, серед іншого, Лабіта проти Італії, № 26772/95, § 153, БСИЯ 2000-ІУ, і Бузаджі проти Республіки Молдова, процитоване вище, § 90). В п.41 рішення у цій справі Суд зазначає, що тримання заявника під вартою тривало майже рік і вісім місяців. Серйозність звинувачень, висунутих проти нього і ризик його втечі були згадані в первісному рішенні про застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Ці ж аргументи, а також ризик його впливу на хід розслідування, який був доданий незабаром (див. пункти 8 і 13), залишилися незмінними аж до винесення вироку, за винятком рішення від 1 жовтня 2013, яке не містило взагалі ніяких підстав (див пункти 12 і 34 вище). Таким чином, суди використовували ті ж підстави для продовження терміну тримання заявника під вартою. Проте, відповідно до параграфу 3 статті 5, обґрунтування будь-якого терміну тримання, незалежно від того, наскільки коротким цей термін є, повинно бути переконливо продемонстроване владою.

Що ж стосується ризику того, що обвинувачений може перешкодити належному проведенню судового розгляду, суд зазначає, що ризики не повинні прийматися абстрактно, але повинні бути підкріплені фактичними доказами. Небезпека переховування обвинуваченого не може бути оцінена виключно на основі важкості покарання за злочин. Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою, що знайшло свої відображення в рішенні ЄСПЛ "Строган проти України", № 30198/11, § 97, 6 жовтня 2016 p.

Крім того, в рішенні по справі "Осипенко проти України", №. 4634/04, §§ 77 і 79, 9 листопада 2010 року), вказано, що з плином часу для тривалого тримання заявника під вартою потрібне додаткове обґрунтування, але суди не надали жодних додаткових аргументів. Крім того, на жодному з етапів національні суди не розглянути будь-які інші превентивні заходи в якості альтернативи тримання під вартою. Викладені міркування є достатніми для того, щоб Суд прийшов до висновку, що мало місце порушення параграфу 3 статті 5 Конвенції».

Таким чином, суд вважає, що прокурор в судовому засіданні взагалі не довів тієї обставини, що ОСОБА_4 має намір переховуватися від суду, а просто обмежився посиланням на такий ризик.

При вирішенні питання про доцільність продовження строку тримання під вартою повинні бути надані додаткові вагомі докази того, що є наявна доцільність продовження такого строку і що інші більш м`які запобіжні заходи не можуть бути застосовані. Обов`язок доказування вагомості застосування такого виняткового запобіжного заходу покладається на сторону обвинувачення, зокрема, в даному випадку, - на прокурора, який заявив клопотання про продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 .

Тобто, саме прокурором в процесі повинно бути надано такі докази неможливості зміни запобіжного заходу на більш м`який, які б не могли б бути піддані жодному сумніву.

Суд, в свою чергу повинен ретельно дослідити наявні докази вказаних ризиків, проаналізувати, дати належну оцінку в кожній конкретній справі. Це узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі "Кобець проти України" (Заява N 16437/04) від 14 лютого 2008 року зазначив, що «Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (також рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Згідно положень ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно Постанови №14 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2014 р. «Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. У ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи.

Потрібно наголосити, що в клопотанні про продовження строку запобіжного заходу прокурор приділив увагу ризикам поверхнево, не навівши жодних обґрунтувань. Зокрема прокурором зазначено, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового слідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, проте жодних фактів на підтвердження даних обставин не наведено.

В той же час ЄСПЛ визнав, що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню є недостатньою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Прокурор, у свою чергу, не навів доказів реальної можливості незаконного впливу підозрюваного на процес доказування у даному кримінальному провадженні, в тому числі і на свідків.

Зокрема, прокурором у своєму клопотанні про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 не вказав будь-які дії вчиненні ним, які б свідчили про його переховування від органів досудового розслідування та/або суду, або про його наміри незаконно вплинути на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні, знищити, сховати, спотворити речові докази по кримінальному провадженню, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, що унеможливлює обрання йому більш м`якого запобіжного заходу.

Також у клопотанні прокурора не зазначено, чи має обвинувачений достатні соціальні зв`язки. Водночас з наданого обвинуваченим свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 вбачається, що з 24 липня 2014 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_12 . Крім того, відповідно до наданих свідоцтв про народження, обвинувачений є батьком ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Разом з тим, згідно з довідкою Бершадської міської ради № 30 від 11 січня 2022 року ОСОБА_12 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади № 2024/014015918, за цією ж адресою також зареєстрована ОСОБА_15 .

Крім того, з поданих до суду заяв вбачається, що ОСОБА_12 у заяві від 06.03.2026 року підтвердила, що не заперечує проти перебування свого чоловіка ОСОБА_4 під домашнім арештом у їхньому спільному житлі за вказаною адресою. Також ОСОБА_15 , яка проживає за тією ж адресою, подала заяву, в якій надала згоду на перебування ОСОБА_4 під цілодобовим домашнім арештом у зазначеному житлі та підтвердила, що воно є постійним місцем проживання сім`ї. При цьому вона зазначила, що не заперечує проти спільного проживання з обвинуваченим та їй зрозумілі обмеження, які можуть бути покладені судом, зокрема щодо носіння електронного засобу контролю.

Будь-яких інших обставин, які в свідчили про перешкоджання ОСОБА_4 кримінальному провадженню іншим чином, про можливість вчинення ним іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа обвинувачується, підтверджених документально, прокурором суду не надано.

Стосовно загрози втечі, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Проте, жодного доказу, який би свідчив про дійсне існування таких ризиків прокурором в порушення вимог п. 2, 4 ч. 1 ст. 196 КПК України не зазначено.

Крім іншого, під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу мають бути оцінені в сукупності всі юридично значимі обставини, визначені в ст. 178 КПК України.

Суд при розгляді клопотання ретельно перевіряє дані про особу, щодо якої продовжується строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою (вік, здоров`я, сімейний стан, соціальна зайнятість особи, вид діяльності, місце проживання п.п. 3-10 ч. 1 ст. 178 КПК).

Отже, як вбачається з матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_4 13 травня 2020 року був звільнений з місць позбавлення волі у зв`язку з повним відбуттям призначеного йому строку покарання. Після звільнення він проживає разом зі своєю сім`єю за постійним місцем проживання.

Разом з тим надані суду документи свідчать про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, оскільки він перебуває у зареєстрованому шлюбі, є батьком двох неповнолітніх дітей та має постійне місце проживання разом із членами своєї сім`ї. Крім того, з поданих до суду заяв його дружини ОСОБА_12 та ОСОБА_15 , які проживають за вказаною адресою, убачається, що вони не заперечують проти перебування ОСОБА_4 під цілодобовим домашнім арештом за місцем їх проживання, що також свідчить про наявність стабільних сімейних та побутових зв`язків обвинуваченого.

Таким чином, наведені обставини вказують на те, що обвинувачений має визначене та постійне місце проживання, підтримує сімейні зв`язки та має умови для виконання обов`язків, які можуть бути покладені на нього судом у разі застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

У зв`язку з наведеним, оцінивши доводи сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 строком на 60 діб задоволенню не підлягає, оскільки під час судового засідання прокурором не доведено наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а також не надано належних та достатніх доказів того, що зазначені ризики є реальними та такими, що не можуть бути усунуті шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, при цьому суд враховує дані про особу обвинуваченого, наявність у нього постійного місця проживання, сім`ї та неповнолітніх дітей, що свідчить про наявність у нього стійких соціальних зв`язків.

Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями ч. 1 ст. 1, ст. 8, ст.ст. 177, 178, ч. 1 ст. 183, ч. 3 ст. 331, ч. 2 ст. 369, 370 - 372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 діб.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту - задовольнити.

Обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Устя Бершадського району Вінницької області, громадянину України, з середньою освітою, не працюючому, одруженому, раніше судимому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою змінити на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, негайно звільнивши його з-під варти після проголошення ухвали на підставі ч. 5 ст. 202 КПК України.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту застосувати строком на два місяці, тобто до 12 травня 2026 року включно.

Покласти на обвинуваченого наступні обов`язки:

- заборонити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , цілодобово залишати місце фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 ;

- прибувати до суду, який розглядає кримінальне провадження № 142/727/25, за першою вимогою.

Доручити виконання ухвали Могилів-Подільському районному відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області в частині звільнення обвинуваченого з-під варти та доставлення його до місця проживання, а в частині здійснення контролю за виконанням обвинуваченим умов домашнього арешту Відділенню поліції № 1 Гайсинського районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 202 КПК у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваний, який був затриманий: негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органів Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися у житло, де він перебуває під домашнім арештом, та вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що у разі порушення умов домашнього арешту до нього може бути застосовано грошове стягнення або більш суворий запобіжний захід, зокрема тримання під вартою.

Ухвалу про застосування обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту направити для виконання та організації контролю до Могилів-Подільського районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області (м. Могилів-Подільський, вул. Сагайдачного, 4) та до Відділення поліції № 1 Гайсинського районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області (м. Бершадь, вул. Будкевича, 13, 24400).

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію ухвали направити учасникам кримінального провадження та до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)».

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Піщанський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення, а обвинуваченим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя: