печерський районний суд міста києва
Справа № 757/3277/26-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року Печерський районний суд міста Києва у складі: слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Мисливське господарство Відродження» про скасування арешту майна накладеного, у кримінальному провадженні №0000159 від 26.06.2025 року, (справа № 757/57996/25 від 21.11.2025),

ВСТАНОВИВ :

До провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ТОВ «Мисливське господарство Відродження» про скасування арешту майна накладеного, у кримінальному провадженні №0000159 від 26.06.2025 року, зокрема: арешт на майно, накладений на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.11.2025 року у справі №757/57996/25, яке належить ТОВ «Мисливське господарство Відродження» (), саме: 7 (сім) капітальних споруд, які розташовані у кварталі №22 Звірівського лісництва, у межах території заказника місцевого значення «ЗУБР» на земельній ділянці з кадастровим номером :05:000:1880.

Також просила скасувати заборону відчуження, розпорядження та користування спорудами, які розташовані у кварталі №22 Звірівського лісництва, у межах території заказника місцевого значення «ЗУБР» на земельній ділянці з кадастровим номером :05:000:1880, які належать ТОВ «Мисливське господарство Відродження» ();

Скасувати заборону вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо споруд, які розташовані у кварталі №22 Звірівського лісництва, у межах території заказника місцевого значення «ЗУБР» на земельній ділянці з кадастровим номером :05:000:1880, які належать ТОВ «Мисливське господарство Відродження» ().

В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що арешт було накладено безпідставно, необґрунтовано та з порушенням приписів ч. 10 ст. 170 КПК України. Стороною обвинувачення не доведено потреби досудового розслідування, які б в свою чергу виправдовували б таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження. Жодному з уповноважених представників Товариства не вручалося повідомлення про підозру, ніхто не був затриманий на місці вчиненні кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення, щодо них не обиралися передбачені КПК України запобіжні заходи і у сторони обвинувачення відсутні достатні докази для їх підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

Накладення арешту на майно ТОВ «Мисливське господарство «Відродження»» з забороною його використання об`єктивно становить і буде становити індивідуальний та надмірний тягар для Товариства, порушуючи «справедливий баланс» між несприятливими наслідками для прав і інтересів останнього і цілями, на досягнення яких спрямоване накладення арешту.

Представник заявника направила на адресу суду заяву, згідно якої на фіксуванні судового процесу технічними засобами не наполягала. Зазначила в заяві, що просить суд скасувати заборону користування спорудами, які розташовані у кварталі №22 Звірівського лісництва, у межах території заказника місцевого значення «ЗУБР» на земельній ділянці з кадастровим номером :05:000:1880.

Прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 направив на адресу суду письмові заяву, згідно якої розгляд судового провадження просив проводити за його відсутності, проти задоволення клопотання в частині користування спорудами не заперечував, у зв`язку з чим, слідчий суддя, враховуючи положення ст. 26 КПК України, розглянув таке клопотання за відсутності сторін.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду клопотання слідчим суддею не здійснювалась.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000159 від 26.06.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 197-1, ч. 2 ст. 364, ст. 356 КК України.

В межах даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 21.11.2025 року задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора та накладено арешт на майно, а саме: на 7 (сім) капітальних споруд, власником яких є ТОВ «Мислиське господарство Відродження», код ЄРДПОУ 45342491 та які розташовані у кварталі 22 Звірівського лісництва, у межах території заказника місцевого значення «Зубр», на земельній ділянці з кадастровим номером :05:000:1880, заборонивши відчуження, розпорядження та користування вказаними капітальними спорудами, а також заборонивши вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаних споруд.

Так, у відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Крім того, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Так, зазначеною ухвалою встановлено, що втручання держави у право володіння майном у вказаному конкретному випадку є законним і обґрунтованим та виправданим.

Слідчий суддя погоджується, що в даному випадку існують обставини для встановлення такого заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

З урахуванням вказаного вважаю, що в силу принципу змагальності сторін заявником не доведено, що арешт в частині заборони відчуження зазначеного майна, було накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба, з чим КПК пов`язує підстави для скасування арешту майна, а тому підстави для задоволення вимог клопотання в даній частині відсутні.

Проте, нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Враховуючи вказане, слідчий суддя доходить висновку про наявність обгрунтованих підстав вважати, що існуюча правова підстава для арешту об`єктів нерухомого майна є доцільною на даному етапі досудового розслідування у кримінальному провадженні, а також враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як орган досудового розслідування, сторона обвинувачення не представили слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження в частині користування зазначеним майном, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, а також з урахуванням принципів розумності та співмірності застосування заходів забезпечення кримінального провадження, наслідки накладеного арешту для третіх осіб, думки уповноваженого прокурора, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність у кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне користування товариством належним на праві власності майном, у зв`язку з чим вважає за доцільне скасувати арешт майна, в частині користування нерухомим майном, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження в даній частині.

Керуючись ст. ст. 1-35, 98, 167, 170,171, 172, 173, 174, 379 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Мисливське господарство Відродження» про скасування арешту майна накладеного, у кримінальному провадженні №0000159 від 26.06.2025 року, (справа № 757/57996/25 від 21.11.2025), - задовольнити частково.

Скасувати арешт майна, накладений у кримінальному провадженні №0000159 від 26.06.2025 року, ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 21.11.2025 у справі № 757/57996/25-к, зокрема на: 7 (сім) капітальних споруд, які розташовані у кварталі №22 Звірівського лісництва, у межах території заказника місцевого значення «ЗУБР» на земельній ділянці з кадастровим номером :05:000:1880, в частині користування зазначеним нерухомим майном, при цьому залишивши заборону відчуження та розпорядження вказаним майном.

В іншій частині вимог клопотання - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1