Справа № 127/8763/26
Провадження №11-сс/801/308/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора

у режимі відеоконференції ОСОБА_6 ,

захисника

у режимі відеоконференції ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 19.03.2026, якою задоволено клопотання слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому майор Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 , у рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001057 від 07.05.2025, про продовження строку тримання під вартою із визначеним розміром застави підозрюваному

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця рф м. Красноярськ, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області від 19.03.2026 задовільнив клопотання слідчого та продовжив підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначеним розміром заставою.

Своє рішення слідчий суддя мотивує тим, що наведені слідчим у клопотанні факти знайшли своє підтвердження у зібраних доказах. Сукупність цих даних свідчить про обґрунтованість підозри та існування ризиків, передбачених законом. За таких обставин застосування більш м`якого запобіжного заходу не відповідало б тяжкості інкримінованого злочину та суперечило б завданню кримінального провадження щодо забезпечення дієвості процесу.

Захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , подала апеляційну скаргу, у якій просила скасувати ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 19.03.2026, та постановити нову, якою до підозрюваного ОСОБА_8 застосувати інший більш м`який запобіжний захід.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що, на думку сторони захисту, ухвала слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 19.03.2026 є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, оскільки постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та без належного врахування практики ЄСПЛ.

Зокрема, як зазначає апелянт, слідчий суддя формально врахував обставини, що підозрюваний ОСОБА_8 має постійне місце проживання, є одруженим, раніше не судимий та має проблеми зі здоров`ям, однак, всупереч цим даним, дійшов висновку про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не навівши при цьому належного обґрунтування їх реальності та актуальності.

Крім того, як стверджується в апеляційній скарзі, клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою не містило належного обґрунтування того, що заявлені ризики не зменшилися або що з`явилися нові, а також не наведено обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали, що суперечить вимогам ч. 3 ст. 199 КПК України.

Разом з тим, апелянт наголошує, що слідчим суддею не було доведено неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, як цього вимагає ч. 1 ст. 183 КПК України, а також не наведено переконливих підстав, що жоден із таких заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Окрім цього, у апеляційній скарзі звертається увага на те, що при вирішенні питання про продовження тримання під вартою слідчим суддею не враховано стандарти, сформульовані у практиці Європейського суду з прав людини, зокрема щодо необхідності наявності «відповідних і достатніх» підстав для тримання особи під вартою, а також щодо обов`язку держави доводити необхідність такого обмеження свободи.

Зокрема, як зазначає апелянт, відповідно до практики ЄСПЛ, ризик переховування не може оцінюватися виключно з огляду на тяжкість покарання, а повинен підтверджуватися іншими конкретними обставинами, які у даному випадку відсутні.

Крім того, апелянт вказує, що слідчим суддею не було належним чином враховано особу підозрюваного, його вік (73 роки), стан здоров`я, наявність інвалідності ІІ групи, тяжкі хронічні захворювання, які потребують постійного лікування та медичного нагляду, що, у свою чергу, робить його перебування в умовах слідчого ізолятора небезпечним для життя та здоров`я.

Також, як зазначено у апеляційній скарзі, підозрюваний має постійне місце проживання у м. Вінниці, не має наміру переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, не має можливості впливати на свідків, а всі докази у кримінальному провадженні вже зібрані та перебувають у сторони обвинувачення, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що він може перешкоджати кримінальному провадженню.

Окремо апелянт зазначає, що слідчий суддя фактично обґрунтував необхідність продовження тримання під вартою виключно тяжкістю інкримінованого злочину, що суперечить усталеній практиці ЄСПЛ, відповідно до якої сама по собі тяжкість обвинувачення не може бути достатньою підставою для застосування такого виняткового запобіжного заходу.

Крім того, у апеляційній скарзі наголошується, що слідчим суддею не було належним чином перевірено можливість застосування альтернативних, менш суворих запобіжних заходів, що, відповідно до практики ЄСПЛ, є обов`язковою умовою перед застосуванням тримання під вартою.

Разом із тим, апелянт вказує на порушення права підозрюваного на доступ до правосуддя та ефективне оскарження, оскільки повний текст ухвали було отримано лише 23.03.2026, що фактично унеможливило своєчасне подання апеляційної скарги, а також зазначає про перебування захисника у відпустці, що об`єктивно ускладнило підготовку скарги у встановлений строк.

Також у апеляційній скарзі зазначено, що станом на час розгляду питання попередня апеляційна скарга на ухвалу про обрання запобіжного заходу не розглянута, що створює стан правової невизначеності щодо законності первинного тримання під вартою.

У підсумку, як стверджує апелянт, наведені обставини свідчать про відсутність належних правових підстав для подальшого тримання ОСОБА_8 під вартою, у зв`язку з чим існують підстави для скасування оскаржуваної ухвали та застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши позицію захисниці, яка підтримала свою апеляційну скаргу та просила її задовільнити, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судової справи, а також мотиви апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу захисника слід задовільнити з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам ухвала слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 19.03.2026 не відповідає.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що слідчим провадиться досудове розслідування кримінального провадження № 0001057 від 07.05.2025, за підозрою ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України, у зв`язку із чим в органу досудового розслідування виникла необхідність в продовженні застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу.

Під час розгляду, з матеріалів клопотання встановлено, що відповідно до п.1 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №576 зі змінами (далі - Положення), дозвільна система - це особливий порядок виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, обліку і використання спеціально визначених предметів, матеріалів і речовин, а також відкриття та функціонування окремих підприємств, майстерень і лабораторій з метою охорони інтересів держави та безпеки громадян.

Згідно з п. 2 Положення, до предметів, матеріалів і речовин, підприємств, майстерень і лабораторій, на які поширюється дозвільна система, належать: вогнепальна зброя (нарізна воєнних зразків, несучасна стрілецька, спортивна, навчальна, охолощена, мисливська нарізна і гладкоствольна), бойові припаси до неї, холодна зброя, (арбалети, мисливські ножі тощо), пневматична зброя калібру понад 4,5 міліметра і швидкістю польоту кулі понад 100 метрів за секунду, пристрої вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначені патрони, вибухові матеріали і речовини, сильнодіючі отруйні речовини І - II класу безпечності, збудники інфекційних захворювань І - II групи патогенності і токсини, сховища, склади і бази, де вони зберігаються, стрілецькі тири і стрільбища, мисливсько-спортивні стенди, а також підприємства і майстерні по виготовленню і ремонту вогнепальної та холодної зброї, піротехнічні майстерні, пункти вивчення матеріальної частини зброї, спеціальних засобів, правил поводження з ними та їх застосування, магазини, в яких здійснюється продаж зброї та бойових припасів до неї, організації, що займаються збутом сильнодіючих отруйних речовин, і лабораторії, що проводять аналізи цих засобів і речовин, працюють із збудниками інфекційних захворювань І - II групи патогенності і токсинами).

Відповідно до п. 6 Положення, міністерства та інші центральні органи державної виконавчої влади, підприємства, установи, організації, господарські об`єднання, а також громадяни, яким у встановленому порядку надано право виготовляти, придбавати, зберігати, перевозити і використовувати предмети, матеріали і речовини, відкривати підприємства, майстерні та лабораторії, на які поширюється дозвільна система, повинні забезпечити їх належну охорону і правильне використання у господарській діяльності.

У п. 15 Положення зазначено, що посадові особи та громадяни, які порушили порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, охорони, перевезення і використання предметів, матеріалів і речовин, відкриття і функціонування підприємств, майстерень і лабораторій, на які поширюється дозвільна система, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Крім цього, у відповідності до п. 9.1. Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21.08.1998 № 622 (далі Інструкція), дозволи на придбання, зберігання та носіння зброї, пристроїв та патронів до них для вказаних потреб видаються тільки за наявності законодавчого або іншого нормативно-правового акта про надання права працівникам міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Національного банку України, підприємств, установ і організацій користуватися нею при виконанні службових обов`язків лише після вивчення ними матеріальної частини зброї, правил поводження з нею, її застосування та використання, що здійснюється у пунктах вивчення матеріальної частини зброї, спеціальних засобів, правил поводження з ними та їх застосування після здачі заліку та отримання довідки про вивчення матеріальної частини зброї, спеціальних засобів, правил поводження з ними та їх застосування.

Всупереч вказаним вимогам законодавства України, ОСОБА_8 , переслідуючи корисливі мотиви, за попередньою змовою із ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , організував незаконний збут вогнепальної зброї та боєприпасів.

За попередньою домовленістю, ОСОБА_8 взяв на себе обов`язок постачання та зберігання вогнепальної зброї, бойових припасів, а також взяв на себе функцію підшукування осіб, які бажають придбати вогнепальну зброю, бойові припаси через всесвітню мережу Інтернет.

Своїми активними та цілеспрямованими діями кожен учасник групи безпосередньо сприяв досягненню єдиного злочинного результату. Між ними існував чіткий розподіл функціональних ролей, а їхні узгоджені та взаємопов`язані дії були спрямовані на досягнення спільної мети щодо збуту на території України вогнепальної зброї та боєприпасів, які виразились у наступних діях.

Так, ОСОБА_8 разом із ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , всупереч вищевказаним вимогам законодавстві України, без передбаченого законом дозволу, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи, про відсутність передбаченого законом дозволу на придбання, зберігання та збут вогнепальної зброї та бойових припасів, переслідуючи мету збуту та особистого незаконного збагачення, вчинили злочини за наступних обставин.

ОСОБА_8 , виконуючи відведену загальними домовленостями роль, усвідомлюючи незаконність своїх дій, без передбаченого законом дозволу, реалізовуючи злочинний умисел на незаконний збут вогнепальної зброї та боєприпасів, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, в невстановлений час, взяв на себе функцію підшукання осіб, які бажають придбати вогнепальну зброю, бойові припаси через соціальну мережу Інтернет.

Так, ОСОБА_10 , усвідомлюючи незаконність своїх дій, без передбаченого законом дозволу, реалізовуючи злочинний умисел на незаконний збут вогнепальної зброї, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, в невстановлений час, без передбаченого законом дозволу, незаконно придбав та зберігав, предмет зовні схожого на пістолет марки «Walther P.38» калібру 92х19 мм №7193а та 8 (восьми) предметів зовні схожих на патрони, з метою збуту до моменту проведення оперативної закупки.

У результаті чого, ОСОБА_10 надав вказівку ОСОБА_8 , щоб останній через всесвітню мережу Інтернет знайшов покупця для продажу предмету зовні схожого на пістолет марки «Walther P.38» калібру 92х19 мм №7193а та 8 (восьми) предметів зовні схожих на патрони, з метою збуту.

У подальшому, ОСОБА_8 , виконуючи відведену загальними домовленостями роль, з метою збуту, знайшов через всесвітню мережу Інтернет покупця ОСОБА_12 , який погодився придбати предмет зовні схожий на пістолет марки «Walther P.38» калібру 92х19 мм №7193а та 8 (вісім) предметів зовні схожих на патрони за грошові кошти в сумі 83 600 гривень.

Після чого, ОСОБА_10 передав предмет зовні схожий на пістолет марки «Walther P.38» калібру 92х19 мм №7193а та 8 (вісім) предметів зовні схожих на патрони ОСОБА_11 , щоб останній відправив через службу кур`єрської доставки ТОВ «Нова пошта».

У подальшому, ОСОБА_11 , 21 серпня 2025 року близько 17 год. 28 хв. передав до відділення №6 ТОВ «Нова пошта», що за адресою м.Вінниця, вул.Соняшникова, 3, та за допомогою служби кур`єрської доставки, відправив в м.Рівне предмет зовні схожий на пістолет марки «Walther P.38» калібру 92х19 мм №7193а та 8 (вісім) предметів зовні схожих на патрони, шляхом продажу, чим незаконно збув його особі з вигаданими анкетними даними ОСОБА_12 за грошові кошти в сумі 83 600 гривень, які останньому були виділені в рамках проведення негласної слідчої (розшукової) дії «контроль за вчиненням злочину» у формі «оперативної закупки».

Згідно з висновку експерта, предмет зовні схожий на пістолет марки «Walther P.38» калібру 92х19 мм № НОМЕР_1 , який є короткоствольною бойовою нарізною вогнепальною стрілецькою зброєю пістолетом «Walther P.38» калібру 92х19 мм № НОМЕР_1 , зразка 1938 року, промислового виготовлення Німеччина, який придатний до стрільби та 8 (вісім) предметів зовні схожих на патрони, які згідно висновку експерта є боєприпасами вогнепальної стрілецької зброї, а саме 7 (сім) об`єктів з числа наданих є пістолетними патронами калібру 9х19 мм (9 mm Luger) із кулями зі свинцевими осердями (FMJ), промислового виготовлення та 1 (один) об`єкт з числа наданих є пістолетними патронами калібру 9х19 мм, що виготовлений саморобним способом, шляхом спорядження капсульованої гільзи від пістолетного патрона калібру 9х19 мм (9 mm Luger) промислового виготовлення, пороховим зарядом та оболонковою кулею 9 мм зі свинцевим осердям від пістолетного патрона 9х18мм, які до стрільби придатні.

Після чого, ОСОБА_8 отримані кошти розділив між членами групи.

Окрім цього, ОСОБА_8 , виконуючи відведену загальними домовленостями роль, усвідомлюючи незаконність своїх дій, без передбаченого законом дозволу, реалізовуючи злочинний умисел на незаконний збут вогнепальної зброї та боєприпасів, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, в невстановлений час, взяв на себе функцію підшукання осіб, які бажають придбати вогнепальну зброю, бойові припаси через всесвітню мережу Інтернет.

У результаті чого, ОСОБА_10 надав вказівку ОСОБА_8 , щоб останній через всесвітню мережу Інтернет знайшов покупця для продажу 50 (п`ятдесят) предметів зовні схожих патрони, з метою збуту.

У подальшому, ОСОБА_8 , виконуючи відведену загальними домовленостями роль, з метою збуту, знайшов через всесвітню мережу Інтернет покупця ОСОБА_12 , який погодився придбати 50 (п`ятдесят) предметів зовні схожих патрони за грошові кошти в сумі 3000 гривень.

У подальшому, ОСОБА_10 , виконуючи відведену загальними домовленостями роль, з метою збуту, 24 вересня 2025 року, близько 11 год. 23 хв. привіз 50 (п`ятдесят) предметів зовні схожих на патрони, до відділення №2 ТОВ «Нова пошта», що за адресою м. Вінниця, вул. Липовецька, 6а, та за допомогою служби кур`єрської доставки, відправив в м. Рівне, шляхом продажу, чим незаконно збув його особі з вигаданими анкетними даними ОСОБА_12 за безготівкові кошти в сумі 3 000 гривень, які останньому були виділені в рамках проведення негласної слідчої (розшукової) дії «контроль за вчиненням злочину» у формі «спеціального слідчого експерименту».

Згідно з висновку експерта, 50 (п`ятдесят) предметів зовні схожих патрони є боєприпасами вогнепальної стрілецької зброї пістолетними патронами калібру 9х19 (9 mm Luger) із кулями зі свинцевими осердями (FMJ), промислового виготовлення, які придатні до стрільби.

Після чого, ОСОБА_8 отримані кошти розділив між членами групи.

Окрім цього, ОСОБА_8 , виконуючи відведену загальними домовленостями роль, усвідомлюючи незаконність своїх дій, реалізовуючи злочинний умисел на незаконний збут вогнепальної зброї та боєприпасів, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, в невстановлений час, без передбаченого законом дозволу, взяв на себе функцію підшукання осіб, які бажають придбати вогнепальну зброю, бойові припаси через соціальну мережу Інтернет.

Так, ОСОБА_10 , усвідомлюючи незаконність своїх дій, без передбаченого законом дозволу, реалізовуючи злочинний умисел на незаконний збут вогнепальної зброї, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, в невстановлений час, без передбаченого законом дозволу, незаконно придбав та зберігав предмет зовні схожий на пістолет марки «Фроммер 37» № НОМЕР_2 , кал. 765*17мм, з метою збуту до моменту проведення оперативної закупки.

У результаті чого, ОСОБА_10 надав вказівку ОСОБА_8 , щоб останній через всесвітню мережу Інтернет знайшов покупця для продажу предмету зовні схожого на пістолет марки «Фроммер 37» № НОМЕР_2 , кал. 765*17мм., з метою збуту.

У подальшому, ОСОБА_8 , виконуючи відведену загальними домовленостями роль, з метою збуту, знайшов через всесвітню мережу Інтернет покупця ОСОБА_12 , який погодився придбати предмет зовні схожий на пістолет марки «Фроммер 37» № НОМЕР_2 , кал. 765*17мм. за грошові кошти в сумі 1800 грн.

ОСОБА_10 через ОСОБА_11 передав ОСОБА_8 для подальшого збуту предмет зовні схожий на пістолет марки «Фроммер 37» № НОМЕР_2 , кал. 765*17мм.

У подальшому, ОСОБА_8 , виконуючи відведену загальними домовленостями роль, з метою збуту, 01 жовтня 2025 року, близько 16 год. 35 хв. приніс вищезазначений предмет зовні схожий на пістолет марки «Фроммер 37» № НОМЕР_2 , кал. 765*17мм до відділення №6 ТОВ «Нова пошта», що за адресою м. Вінниця, вул. Соняшникова, 3, та за допомогою служби кур`єрської доставки, відправив в м.Рівне, шляхом продажу, чим незаконно збув його особі з вигаданими анкетними даними ОСОБА_12 за безготівкові кошти в сумі за 1 800 грн., які останньому були виділені в рамках проведення негласної слідчої (розшукової) дії «контроль за вчиненням злочину» у формі «спеціального слідчого експерименту».

Згідно з висновку експерта, предмет зовні схожий на пістолет, який є бойовим пістолетом марки «Фроммер 37» № НОМЕР_2 , кал. 765*17мм., 1943 року випуску та є короткоствольною вогнепальною зброєю, який придатний до стрільби.

Після чого, ОСОБА_8 отримані кошти розділив між членами групи.

22.01.2026 ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, а саме у придбанні, зберіганні та збуті вогнепальної зброї, бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, вчиненене групою осіб за попередньою змовою.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд апеляційної інстанції бере до уваги практику Європейського суду з прав людини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Також, колегія судів зазначає, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування (рішенні у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984).

Підозра ОСОБА_8 у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001057 від 07.05.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України, обґрунтовується наступними доказами:

-протоколами проведення оперативних закупок;

-висновками експертизи зброї за експертною спеціальністю 3.1. «Балістичне дослідження вогнепальної зброї та бойових припасів до неї»;

-протоколами огляду відео наданих ТОВ «Нова пошта»;

-протоколами здійснення тимчасових доступів до речей та документів, яка містяться у володінні КБ АТ «Приват банк»;

-протоколами здійснення тимчасових доступів до речей та документів, яка містяться у володінні АТ «Райффайзен банк»;

-іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Колегія суддів погоджується із рішенням суду першої інстанції, що наданих доказів достатньо для того, щоб прийти до висновку, що підозра щодо вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України обґрунтована.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-які з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка чи інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється.

Частиною 1 ст. 194 КПК України зазначено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, слідчий суддя, дослідивши подане слідчим клопотання та заслухавши позиції сторін, дійшов висновку про наявність ризиків, передбачених п. 1 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, ризику незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних, а також ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. Такі висновки суд першої інстанції обґрунтував, зокрема, характером інкримінованого кримінального правопорушення, способом його вчинення, наявністю співучасників, узгодженістю їх дій та стадією досудового розслідування, на якій ще не завершено збирання та перевірку доказів.

Колегія суддів погоджується з тим, що з огляду на вказані обставини, а також враховуючи положення ч. 1 ст. 177 КПК України, зазначені ризики не можуть вважатися повністю надуманими або такими, що втратили свою актуальність.

Дійсно, за наявності співучасників кримінального правопорушення не можна повністю виключити можливість того, що підозрюваний, перебуваючи без належних обмежень, може намагатися впливати на інших учасників кримінального провадження, у тому числі співучасників, з метою узгодження позицій, зміни або узгодження показань, уникнення кримінальної відповідальності, а також попередження про можливі слідчі дії. Так само не виключається ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином або ухилення від органів досудового розслідування та суду, особливо з урахуванням тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який може застосовуватися лише у випадку, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, визначеним ст. 177 КПК України.

При цьому, згідно зі ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання або продовження запобіжного заходу суд зобов`язаний у сукупності оцінити всі обставини, що характеризують особу підозрюваного, зокрема його вік, стан здоров`я, наявність інвалідності, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця проживання, репутацію та інші істотні обставини.

Як встановлено апеляційним судом та підтверджено матеріалами кримінального провадження і доводами апеляційної скарги, підозрюваний ОСОБА_8 є особою похилого віку, має інвалідність ІІ групи, страждає на ряд хронічних захворювань, зокрема захворювання серцево-судинної системи, опорно-рухового апарату, що потребують систематичного лікування, постійного медичного нагляду та обмежують його фізичну активність і можливість самостійного пересування. Такі обставини об`єктивно впливають на здатність підозрюваного до активної протиправної поведінки, у тому числі до вчинення дій, спрямованих на переховування чи активне перешкоджання кримінальному провадженню.

Крім того, підозрюваний має постійне місце проживання, раніше не судимий, що відповідно до вимог ст. 178 КПК України свідчить про наявність у нього сталих соціальних зв`язків та певної соціальної закріпленості, яка знижує ризик його ухилення від органів досудового розслідування та суду.

Оцінюючи наведене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що хоча ризики, передбачені ст. 177 КПК України, повністю не усунуті та продовжують існувати, однак їх інтенсивність та ступінь не є такими, що обумовлюють необхідність застосування найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт є запобіжним заходом, який полягає у забороні підозрюваному залишати своє житло цілодобово або у визначений період доби.

У разі застосування саме цілодобового домашнього арешту така заборона має безперервний характер і передбачає постійне перебування особи за визначеним місцем проживання під контролем уповноважених органів.

Сутність цього запобіжного заходу полягає у фактичному обмеженні свободи пересування особи без її ізоляції від суспільства, що забезпечує досягнення мети запобіжного заходу із меншим ступенем втручання у права людини, ніж тримання під вартою.

За своїм змістом цілодобовий домашній арешт передбачає постійний контроль за місцезнаходженням підозрюваного, унеможливлює його вільне пересування, а відтак істотно обмежує його здатність залишити місце проживання, змінити місце перебування чи переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Водночас, перебування особи у межах житла об`єктивно звужує можливості для активної комунікації з іншими особами поза контролем держави, що, у свою чергу, мінімізує ризики незаконного впливу на свідків, інших підозрюваних чи будь-якого іншого перешкоджання кримінальному провадженню.

Таким чином, за своєю правовою природою цілодобовий домашній арешт є ефективним запобіжним заходом, який забезпечує належну процесуальну поведінку підозрюваного, дозволяє контролювати його місцезнаходження та поведінку, а також здатний запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, при цьому будучи більш м`яким та пропорційним втручанням у право на свободу особи порівняно з триманням під вартою.

При цьому колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 194 КПК України на підозрюваного можуть бути покладені процесуальні обов`язки, які у поєднанні із застосуванням більш м`якого запобіжного заходу здатні ефективно мінімізувати існуючі ризики.

Зокрема, застосування до підозрюваного цілодобового домашнього арешту із забороною залишати місце проживання, обов`язком прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду, забороною спілкування з іншими підозрюваними та свідками у кримінальному провадженні, а також із застосуванням електронних засобів контролю, істотно обмежує його можливість вільного пересування, унеможливлює неконтрольовані контакти з іншими учасниками кримінального провадження та, відповідно, здатне забезпечити досягнення мети, визначеної ст. 177 КПК України.

Таким чином, застосування цілодобового домашнього арешту у поєднанні із покладенням відповідних процесуальних обов`язків є достатнім та ефективним заходом для запобігання ризикам незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних, перешкоджання кримінальному провадженню, а також можливого ухилення від органів досудового розслідування та суду.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, будь-яке позбавлення особи свободи має бути пропорційним поставленій меті, а тримання під вартою повинно застосовуватись як крайній захід, коли інші, менш суворі запобіжні заходи є недостатніми для досягнення мети кримінального провадження.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що у даному випадку мета застосування запобіжного заходу може бути досягнута шляхом застосування більш м`якого заходу, ніж тримання під вартою, а саме цілодобового домашнього арешту, який є достатнім, необхідним та співмірним обмеженням прав підозрюваного.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 407 КПК України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може скасувати ухвалу повністю та постановити нову ухвалу.

За таких обставин ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із покладенням процесуальних обов`язків, передбачених КПК України.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 19.03.2026, якою задоволено клопотання слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому майор Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 , у рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001057 від 07.05.2025, про продовження строку тримання під вартою із визначеним розміром застави підозрюваному ОСОБА_8 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України скасувати.

Клопотання слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому майор Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 , у рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001057 від 07.05.2025, про продовження строку тримання під вартою із визначеним розміром застави підозрюваному ОСОБА_8 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України, задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 , строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 22.04.2026, але в межах строку досудового розслідування.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

-прибувати на виклики слідчого, прокурора та суду за першою вимогою на визначений час;

-не відлучатись із населеного пункту, у якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання, місця роботи та/або місця навчання;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, та інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Ухвалу суду для організації виконання направити начальнику Відділу поліції № 1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області (вул. Олександра Довженка, 73, м. Вінниця, 21001).

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому майор Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4