Житомирський апеляційний суд
Справа №279/3366/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/350/26
Категорія ч.1 ст.286-1 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження № 0000313 за апеляційною скарг ою прокурора Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18 грудня 2025 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Коростень, Житомирської області, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, не інваліда, не одруженого, військовозобов`язаного, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 просить вирок скасувати з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. Вказує, що дії обвинуваченого ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.1 ст.286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. При цьому, для задоволення інтересу суспільства (публічного інтересу), який полягає у суворому покаранні осіб, які керують транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, КК України прямо заборонено звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного із потерпілим (ст.46 КК України). Тому вважає, що призначене ОСОБА_9 основне покарання у виді штрафу в сумі 25 500 грн. є невиправдано м`яким, фактично нівелює мету кримінального покарання та може викликати у інших відчуття безкарності.

10.02.2026 до Житомирського апеляційного суду надійшло заперечення від захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , на апеляційну скаргу прокурора Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18 грудня 2025 року, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок без змін.

02 березня 2026 року до Житомирського апеляційного суду надійшло заперечення від потерпілої ОСОБА_10 на апеляційну скаргу прокурора Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18 грудня 2025 року, в якому вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок без змін.

Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18 грудня 2025 року затверджено угоду про примирення від 10.12.2025 року між потерпілою ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_9 .

ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України, та призначено йому узгоджене сторонами кримінального провадження покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді штрафу в розмірі однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25 500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

До набрання вироком законної сили до ОСОБА_9 запобіжний захід не застосовувався.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави судові витрати на проведення експертиз у сумі 12 479 (дванадцять тисяч чотириста сімдесят дев`ять) гривень 60 копійок.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, 28 квітня 2025 року, близько 12 год. 30 хв., ОСОБА_9 , в порушення вимог ст.16 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-ХІІ з змінами та доповненнями п. 2.9.а), Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 з змінами та доповненнями, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (2,44 % проміле), керуючи технічно справним автомобілем марки «VOLVO V40», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить йому на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , перевозячи в салоні автомобіля ОСОБА_10 , рухався по проїзній частині автодороги «Пугачівка - Рудня-Ушомирська», зі сторони с.Пугачівка в напрямку с.Рудня-Ушомирська Коростенського району, Житомирської області.

Рухаючись у вказаному напрямку, водій ОСОБА_9 , керуючи автомобілем марки «VOLVO V40», зі швидкістю 103,9…111,6 км/год., що перевищує дозволену та допустиму швидкість руху на даній ділянці дороги - 90 км/год, в порушенні вимог пунктів 1.10, 12.1, 12.6 (ґ), 31.4.5 (г) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 виявив неуважність до дорожніх умов, не врахував дорожні умови та дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості, щоб мати змогу контролювати рух та безпечно керувати автомобілем, на лівосторонньому заокругленні дороги допустив занос керованого ним автомобіля, втратив керування транспортним засобом, виїхав на ліве по ходу руху узбіччя, рухаючись юзом з`їхавши в лівий кювет допустив зіткнення автомобіля «VOLVO V40» з деревом.

В результаті дорожньо-транспортної події пасажир автомобіля «VOLVO V40» - ОСОБА_10 , яка знаходилась на задньому сидінні пасажира вказаного транспортного засобу - отримала тілесні ушкодження у вигляді: ЗЧМТ. Струсу головного мозку, підшкірної гематоми м`яких тканин лобно-тім`яно- потиличної ділянки праворуч. Перелому лівої ключиці без зміщення. Перелому тіла грудини зі зміщенням; забою легень, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалого розладу здоров`я.

Порушення водієм ОСОБА_9 , при керуванні транспортним засобом, вимог пунктів, 12.1, 12.6 (ґ) Правил дорожнього руху, знаходиться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Таким чином, ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286-1 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

10.12.2025 року між потерпілою ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_9 в порядку, передбаченому ст.ст.468,469,471 КПК України, укладено угоду про примирення.

Згідно вказаної угоди ОСОБА_9 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, щиро розкаюється, вибачився перед потерпілою, відшкодував завдані потерпілій збитки, раніше не судимий, та погоджується на призначення покарання відповідно до умов угоди.

Також вказаною угодою сторони узгодили міру покарання за ч.1 ст.286-1 КК України, із застосуванням положень ст.69 ч.1 КК України до основного покарання, у виді штрафу у розмірі однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 25 500 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

Угодою також передбачено наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, встановлені ст.476 цього Кодексу.

Обвинувачений ОСОБА_9 належним чином повідомлений про дату час та місце апеляційного розгляду, але в судове засідання не з`явився оскільки проходить службу в ЗСУ та перебуває в зоні активних бойових дій, як повідомив захисник, який просив проводити апеляційний розгляд у відсутності обвинуваченого, правова позиція узгоджена з останнім.

Потерпіла ОСОБА_10 також просила проводити апеляційний розгляд у її відсутності та вирок суду залишити без зміни.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора в підтримання апеляційної скарги, думку захисника ОСОБА_7 в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, згідно вимог статті 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання апеляційного суду наведених вимог закону судом першої інстанції було дотримано.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Статтею 471 КПК України процесуально визначено зміст угоди про примирення, в угоді про примирення зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, строк її відшкодування чи перелік дій, не пов`язаних з відшкодуванням шкоди, які підозрюваний чи обвинувачений зобов`язані вчинити на користь потерпілого, строк їх вчинення, узгоджене покарання та згода сторін на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

В угоді зазначається дата її укладення та вона скріплюється підписами сторін.

В свою чергу, кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_9 , згідно ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів.

Як вбачається з матеріалів провадження, 10 грудня 2025 року між потерпілою ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_9 на підставі ст.ст. 468, 469, 471, 473, 474 КПК України було укладено угоду про примирення, відповідно до якої обвинувачений ОСОБА_9 повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, вибачився перед потерпілою, відшкодував повністю завдані збитки та щиро розкаявся в скоєному, а потерпіла не має жодних матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого.

Також, в даній угоді потерпіла ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_9 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.286-1 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно в повному обсязі визнав свою винуватість у зазначеному діянні. Сторони угоди узгодили покарання, яке повинен понести ОСОБА_9 за ч.1 ст.286-1 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, оскільки обвинувачений щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував завдані збитки, засуджує свою поведінку, а саме: у виді штрафу у розмірі однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25 500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень із застосуванням додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

В свою чергу, судом першої інстанції встановлено, що обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, є обґрунтованим. Обвинувачений ОСОБА_9 свою винуватість у вчиненому визнав повністю, цілком розуміє права, визначені п.1 ч.5 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені п.1 ч.1 ст.473 цього Кодексу, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього в разі затвердження угоди судом. Крім того, потерпіла ОСОБА_10 також розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п.2 ч.1 ст.473 КПК України.

Відповідно ж до ч.ч.1, 3 ст.475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання. У резолютивній частині вироку на підставі угоди повинно міститися рішення про затвердження угоди із зазначенням її реквізитів, рішення про винуватість особи із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, рішення про призначення узгодженої сторонами міри покарання за кожним з обвинувачень та остаточна міра покарання, а також інші відомості, передбачені статтею 374 цього Кодексу.

Суд першої інстанції переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

За результатами перевірки матеріалів провадження та оскаржуваного рішення, апеляційний суд вважає, що зміст угоди про примирення між потерпілою та обвинуваченим, умови та порядок її укладення відповідають вимогам ст.ст.469, 472 КПК України, підстав, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, для відмови в затверджені угоди не встановлено.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеною в постанові від 06 грудня 2018 року (справа № 756/11661/17), при визначенні того, чи можна укладати угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим щодо двооб`єктних (багатооб`єктних) злочинів суд має не тільки керуватись вимогами статей 468, 469, 474 КПК України, а й встановити, чи не суперечить зміст такої угоди інтересам суспільства та чи забезпечено баланс інтересів сторін угоди про примирення.

Угода про примирення являє собою ключовий інструмент узгодження інтересів учасників кримінально-правового конфлікту та забезпечення їх балансу. Адже сторони шляхом компромісних і взаємовигідних рішень між собою адаптують норми права про примирення щодо конкретного випадку, чим задовольняють свої інтереси, а в результаті і суспільні інтереси.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що зміст укладеної між потерпілою ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_9 угоди про примирення жодним чином не суперечить інтересам суспільства, у ній повною мірою забезпечено баланс інтересів сторін угоди про примирення для цілей норм статей 469,474 КПК України.

Аналогічну позицію висловлено колегією ККС ВС у справі №756/2340/23 провадження №51-4436км24 постанова від 10.04.2025 р. Судом зазначено, що зміст укладеної між обвинуваченим та потерпілою угоди про примирення жодним чином не суперечить інтересам суспільства, у ній повною мірою забезпечено баланс інтересів сторін угоди про примирення для цілей норм ст.ст.469, 474 КПК України.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди про примирення може бути оскаржений обмеженим колом суб`єктів із підстав, які чітко визначені кримінальним процесуальним законом, а саме ч.3 ст.394 КПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора про необґрунтоване застосування судом першої інстанції положень ст. 69 КК України, не може бути предметом апеляційного розгляду, виходячи з вимог п. 3 ч. 3 ст. 394 КПК України, оскільки вирок суду першої інстанції на підставі угоди про примирення може бути оскарженим прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Посилання прокурора на порушення вимог ст.46 КК України, на думку колегії суддів, не ґрунтується на законі, оскільки не йдеться про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Під час апеляційного розгляду прокурор поза межами апеляційної скарги послався на те, що в даному провадженні ухвалою суду від 22.10.2025 вже було відмовлено у затвердженні угоди про примирення, а тому повторна угоди не допускається.

Проте, колегія суддів вважає вказаний довід безпідставним, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.8 ст.474 КПК України до моменту видалення суду до нарадчої кімнати сторони угоди мають право ініціювати зміни до укладеної угоди та у разі досягнення згоди укласти нову угоду.

Повторне звернення з угодою з тим самим підозрюваним, обвинуваченим в одному кримінальному провадженні допускається одноразово у разі усунення підстав, на основі яких суд відмовив у затвердженні такої угоди. У разі повторної відмови судом у затвердженні угоди наступне звернення з угодою з тим самим підозрюваним, обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні не допускається.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22.10.2025 (суддя ОСОБА_11 ) відмовлено у затвердженні угоди про примирення від 28.05.2025 (а.п.116), оскільки узгоджене між сторонами угоди покарання суперечить інтересам суспільства, враховуючи, що крім інтересів фізичної особи, порушено публічні (суспільні) інтереси.

В подальшому, ухвалою цього ж суду від 08.12.2025 (суддя ОСОБА_1 ) задоволено заяву захисника ОСОБА_7 про відвід судді ОСОБА_11 в даному кримінальному провадженні (а.п.173) та визначено нового головуючого - суддю ОСОБА_1 (а.п.174-175).

Відповідно до ч.2 ст.82 КПК України у разі задоволення заяви про відвід судді, який здійснює судове провадження одноособово, справа розглядається в тому самому суді іншим суддею.

Відповідно до ч.1 ст.319 КПК України після заміни судді судовий розгляд розпочинається спочатку, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті та статтею 320 цього Кодексу.

Згідно п.2 ч.2 ст.319 КПК України суд вмотивованою ухвалою може прийняти рішення про відсутність необхідності розпочинати судовий розгляд з початку та здійснювати повторно всі або частину процесуальних дій, які вже здійснювалися під час судового розгляду до заміни судді, якщо таке рішення не може негативно вплинути на судовий розгляд та за умови дотримання таких вимог, зокрема суддя, що замінив суддю, який вибув, ознайомився з ходом судового провадження та матеріалами кримінального провадження, наявними в розпорядженні суду, згоден з прийнятими судом процесуальними рішеннями і вважає недоцільним нове проведення процесуальних дій, що вже були проведені до заміни судді.

Згідно матеріалів провадження, ухвалою від 08.12.2025 суддя ОСОБА_1 прийняла до свого провадження дане кримінальне провадження та призначила підготовче судове засідання, тобто розпочала спочатку розгляд справи.

10.12.2025 між потерпілою ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_9 було укладено нову Угоду про примирення з дотриманням всіх істотних умов, передбачених кримінальним процесуальним законом.

18.12.2025 за результатами розгляду в судовому засіданні вказаної угоди про примирення, судом першої інстанції у відповідності до вимог закону було ухвалено вирок на підставі угоди про примирення між потерпілою та обвинуваченим.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Отже, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі прокурора не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18 грудня 2025 року щодо ОСОБА_9 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: