провадження №11-сс/991/91/26
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року м.Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

власника майна ОСОБА_5 ,

представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду у м.Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 12 січня 2026 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0002568 від 13 грудня 2021 року

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного рішення і встановлені судом обставини.

Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 12 січня 2026 року задоволено клопотання детектива Національного антикорупційного бюро України та накладено арешт на майно, вилучене 27 грудня 2025 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон Samsung Galaxy S20FE, s/n: НОМЕР_1 ; планшет iPad Air, s/n: DMDPL45GQ16M; ноутбук MacBook Air, s/n: C02DH071M6KH, із забороною відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що вказані електронні носії інформації відповідають визначеним у ст.98 КПК критеріям, оскільки містять відомості, які можуть бути використані як доказ обставин, що підлягають встановленню у кримінальному провадженні №0002568. Зокрема, встановлено, що на пристроях наявне листування в месенджерах та файли, які стосуються координації голосувань народними депутатами України та підготовки аналітичних матеріалів («ГОЛОСОВКИ»), що корелюється з обставинами розслідуваних правопорушень, передбачених ч.3 ст.255, ч.4 ст.28, ч.4 ст.368, ч.4 ст.369 КК. Слідчий суддя дійшов висновку, що на даному етапі потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права власності з метою забезпечення збереження речових доказів.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї представника ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 просила скасувати ухвалу слідчого судді від 12 січня 2026 року та постановити нову, якою у задоволенні клопотання детектива відмовити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги представник зазначала, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, і посилалася на такі доводи.

Вилучене майно не було прямо зазначено в ухвалі слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку, а отже, є тимчасово вилученим майном, що ставить під сумнів законність його вилучення.

ОСОБА_5 не має статусу підозрюваної у цьому провадженні, а будь-які докази її причетності до злочинної діяльності відсутні.

Наявність у месенджерах груп та переписки з окремими особами сама по собі не є доказом протиправної діяльності, а відображає лише приватне та професійне спілкування.

Орган досудового розслідування мав можливість скопіювати необхідну інформацію на місці без вилучення техніки, що свідчить про непропорційність застосованого заходу.

Під час обшуку порушено порядок пакування майна (відсутність підписів на бірках), що викликає сумнів щодо цілісності доказів.

Слідчим суддею залишено поза увагою наслідки арешту майна для власниці, для якої ці пристрої є необхідними у повсякденному житті.

Позиції учасників провадження.

ОСОБА_5 та її представник у судовому засіданні уточнили раніше викладені в апеляційній скарзі вимоги та просили скасувати ухвалу слідчого судді у частині заборони користування арештованим майном.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти її задоволення, вважав оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Мотиви та висновки суду

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст.16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

За положеннями ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно з вимогами ст.94, 132, 173 КПК повинен врахувати, зокрема, правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 цього Кодексу), розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

З матеріалів провадження вбачається, що детективами НАБУ здійснюється досудове розслідування, а прокурорами САП - процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0002568 від 13 грудня 2021 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.255, ч.4 ст.28, ч.4 ст.368, ч.4 ст.369 КК щодо обставин систематичного одержання неправомірної вигоди народними депутатами України за прийняття/неприйняття відповідних законопроектів на користь невстановлених осіб з використанням влади та службового становища.

27 грудня 2025 року в межах вказаного кримінального провадження при проведенні санкціонованого ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 11 грудня 2025 року обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_5 , детективами НАБУ виявлено та вилучено належні їй мобільний телефон Samsung Galaxy S20FE, планшет iPad Air та ноутбук MacBook Air, в яких під час огляду при проведенні обшуку детективом встановлено наявність інформації, що може становити інтерес для досудового розслідування в контексті розслідуваних обставин, у тому числі відомості щодо показників ефективності голосувань народних депутатів України («ГОЛОСОВКИ») та аналітичні дані щодо проектів законів України.

Як вбачається з змісту оскаржуваної ухвали, слідчий суддя, задовольняючи клопотання про арешт вказаного майна, враховуючи правову підставу для арешту, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна, дійшов висновку про відповідність вилучених об`єктів визначеним ст.98 КПК критеріям речових доказів, врахував призначення постановою детектива НАБУ від 28 грудня 2025 року комп`ютерно-технічної експертизи з метою повного копіювання інформації та відновлення видалених даних, що мають значення для кримінального провадження.

Зазначені обставини покладені слідчим суддею в обґрунтування висновку про наявність підстав для задоволення клопотання про арешт майна в рамках розслідування цього кримінального провадження.

При перегляді оскаржуваної ухвали колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду, заслухавши учасників провадження, дослідивши матеріали провадження, на які посилалась сторона обвинувачення під час розгляду клопотання, погоджується з викладеними в оскаржуваній ухвалі від 12 січня 2026 року мотивами та висновками слідчого судді, виходячи з наступного.

У відповідності до положень п.1 ч.2 ст.170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. За ч.3 ст.170 КПК у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження (ч.1 ст.98 КПК).

Відповідно до ч.2 ст.168 КПК забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо доступ до них обмежується їх власником чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Відхиляючи доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає за необхідне зупинитися на окремих твердженнях.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що майно не було прямо зазначено в ухвалі про дозвіл на обшук, колегія суддів зазначає, що статус майна як тимчасово вилученого не перешкоджає накладенню на нього арешту, якщо детектив у порядку ст.171 КПК звернувся до суду з відповідним клопотанням. Так, згідно з ч.7 ст.236 КПК слідчий має право вилучати речі, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання, якщо вони мають ознаки майна, вказаного у ст.167 КПК, або мають значення для кримінального провадження. Оскільки віднайдена на пристроях інформація («ГОЛОСОВКИ») прямо корелюється з обставинами координації народних депутатів у межах кримінального провадження, вилучення цих об`єктів як тимчасово вилученого майна э законним та обґрунтованим.

Стосовно аргументів про можливість копіювання даних на місці обшуку, колегія суддів наголошує, що згідно з матеріалами провадження доступ до частини даних (зокрема додатку Gmail на планшеті) був обмежений або потребував поглибленого аналізу для відновлення видаленої переписки у месенджерах WhatsApp та Signal. Процес відновлення видаленої інформації та подолання логічного захисту є технічно складним, потребує залучення спеціаліста та використання спеціального програмного забезпечення в умовах криміналістичної лабораторії. Колегія суддів зауважує, що просте копіювання («логічний бекап») не є тотожним створенню повного фізичного образу («image») накопичувача, що є необхідним для виявлення прихованих чи видалених фрагментів бази даних месенджерів. Так, відповідно до п.13.3 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз №53/5 від 08 жовтня 1998 року, для дослідження інформації на комп`ютерних носіях експерту надається саме оригінальний носій. Тому вилучення пристроїв було обґрунтованою та необхідною умовою проведення експертизи, що повністю узгоджується з положеннями ч.2 ст.168 КПК.

Щодо посилань представника на відсутність у ОСОБА_5 статусу підозрюваної, колегія суддів зауважує, що за змістом ч.3 ст.170 КПК (у редакції на момент вчинення процесуальної дії) для збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої особи, незалежно від її процесуального статусу. Доказове значення майна є первинним фактором, а процесуальний статус власника - другорядним при вирішенні питання про забезпечення збереження доказів. Колегія звертає увагу на специфіку злочинів, передбачених ч.3 ст.255 КК, де до злочинної діяльності можуть бути залучені особи з допоміжними функціями (помічники), чиї засоби зв`язку можуть містити критично важливу інформацію щодо координації дій основних фігурантів. З огляду на це, відсутність у ОСОБА_5 статусу підозрюваної не є перешкодою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, оскільки обмеження права власності в даному випадку зумовлене не особою власника, а властивостями самого майна як джерела доказів у справі про створення злочинної організації.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення права на захист через незабезпечення участі адвоката під час проведення обшуку, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.236 КПК, для участі в проведенні обшуку може бути запрошений адвокат. Згідно з ч. 3 цієї ж статті, слідчий, прокурор не має права заборонити учаснику обшуку користуватися правовою допомогою адвоката, проте обов`язок слідчого зупинити слідчу дію та чекати прибуття адвоката виникає лише у разі, якщо такий адвокат з`явився безпосередньо до місця проведення обшуку.

Як вбачається з матеріалів провадження та змісту протоколу обшуку від 27 грудня 2025 року, обшук проводився за місцем проживання ОСОБА_5 , якій було роз`яснено її права, передбачені КПК. Колегія суддів зауважує, що право на участь адвоката при проведенні обшуку не є абсолютним та не передбачає обов`язкового призначення захисника за рахунок держави (через систему безоплатної правової допомоги) для особи, яка не є підозрюваною у кримінальному провадженні та в якої проводиться обшук. Посилання представника на лист Північного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги не свідчить про порушення процедури, оскільки чинне законодавство не покладає на детективів обов`язку залучати адвоката за призначенням для проведення обшуку у свідка чи іншої особи.

Більше того, під час проведення обшуку були присутні двоє понятих, які своїми підписами засвідчили хід та результати слідчої дії, що є передбаченою законом гарантією відсутності свавілля з боку правоохоронних органів. Відтак, відсутність адвоката під час обшуку, за умови дотримання інших вимог ст.236 КПК, не є підставою для визнання результатів такої дії незаконними та не перешкоджає накладенню арешту на майно, яке відповідає критеріям речового доказу.

Стосовно аргументів сторони захисту про проведення обшуку під час сигналу «повітряна тривога» та масованої ракетної атаки, колегія суддів виходить з наступного.

Кримінальний процесуальний закон не містить прямої заборони на проведення слідчих дій у період дії сигналу «повітряна тривога». Питання безпеки учасників слідчої дії є пріоритетним, проте воно оцінюється слідчим (детективом) безпосередньо на місці з урахуванням конкретних обставин, наявності укриття та терміновості завдання.

Колегія суддів наголошує, що проведення обшуку в умовах воєнного стану нерідко супроводжується оголошенням тривог, проте це саме по собі не може бути підставою для зупинення слідчої дії, якщо це створює реальний ризик втрати або знищення доказів. У даному випадку, специфіка майна (мобільний телефон, планшет, ноутбук), яке містить цифрові дані, передбачає можливість дистанційного видалення інформації учасниками злочинної організації. Будь-яке зволікання чи переривання обшуку могло призвести до незворотного спотворення доказів («ГОЛОСОВКИ», листування у WhatsApp), що завдало б непоправної шкоди інтересам правосуддя.

З протоколу обшуку не вбачається, що ОСОБА_5 або інші присутні особи заявляли клопотання про негайне переміщення до укриття через пряму загрозу життю, яке було б проігноровано детективами. Посилання апелянта на «негуманне поводження» є оціночними та не підтверджені доказами завдання шкоди здоров`ю чи заподіяння фізичних страждань учасникам дії. Отже, проведення обшуку в таких умовах було обумовлено необхідністю забезпечення безперервності процесу фіксації доказів та не впливає на законність подальшого арешту вилученого майна.

Твердження про порушення порядку пакування (відсутність підписів на бірках) та порушення права на захист під час обшуку можуть бути предметом дослідження під час розгляду справи по суті при оцінці допустимості отриманих доказів. На даній стадії ці зауваження не спростовують встановленого слідчим суддею факту ідентифікації пристроїв за їх серійними номерами та IMEI, що зафіксовано у протоколі обшуку. Відсутність окремих підписів на упакуванні, за умови детального опису ознак майна в протоколі за участю понятих, не нівелює доказового потенціалу майна на етапі вирішення питання про його арешт.

Таким чином, зазначені процесуальні зауваження не спростовують висновків слідчого судді про наявність підстав для арешту майна в порядку ст.170 КПК.

Щодо доводів про приватний характер інформації та наслідки для власниці, колегія зазначає, що втручання у таємницю спілкування та право власності у даному випадку переслідує легітимну мету - встановлення істини у тяжкому корупційному злочині, що становить значний суспільний інтерес. Наявність на пристроях файлів з назвою «ГОЛОСОВКИ» та листування в групі «ІНФОРМАЦІЯ_1» виключає версію про виключно особистий характер використання техніки. Слідчий суддя вірно зазначив, що обмеження власниці у користуванні цими засобами є тимчасовим і пропорційним тяжкості розслідуваних правопорушень.

Колегія суддів зазначає, що за вказаних обставин слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про відповідність вказаних пристроїв критеріям ст.98 КПК. Встановлена інформація про перебування ОСОБА_5 у статусі помічниці народного депутата ОСОБА_8 та характер віднайдених файлів свідчать про наявність розумної підозри щодо використання цих пристроїв для забезпечення діяльності організованої групи.

Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів констатує наявність правової підстави для арешту вищезазначеного майна та можливість його використання як доказу у кримінальному провадженні.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб та в межах діючого законодавства, доводи стосовно незаконності та необґрунтованості ухвали слід визнати непереконливими, слідчим суддею відповідно до ст.132, 170, 173 КПК дотримані принципи розумності та співрозмірності обмеження права власності особи завданням кримінального провадження та враховані наслідки від вжиття такого тимчасового заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб. Доказів негативних наслідків обраного заходу забезпечення особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано та під час її розгляду не встановлено.

Крім того, накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, хоча власники і обмежуються у реалізації всіх правомочностей права власності, такий захід є тимчасовим, відповідні обмеження за вищевказаних фактичних обставин є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження, з урахуванням чого колегія суддів всупереч доводам апеляційної скарги вважає, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи з метою виконання завдань кримінального провадження.

При цьому, накладення арешту не є позбавленням права власності, а є заходом забезпечення, який може бути скасований у порядку ст.174 КПК, якщо у подальшому в ньому відпаде потреба.

Під час постановлення оскаржуваної ухвали слідчим суддею дотримано вимоги кримінального процесуального закону, порушень норм КПК, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, в тому числі за вимогами та обставинами, викладеними в апеляційній скарзі, колегією суддів не встановлено, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає залишенню без змін, а вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст.392, 404, 422, 532 КПК, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 12 січня 2026 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3