УХВАЛА

12 лютого 2026 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

представника потерпілої ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 ,

дізнавача ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рівне заяву представника потерпілої ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про відвід слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_6 при розгляді скарги представника потерпілої ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на постанову дізнавача сектору дізнання Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_5 про відмову в задоволенні клопотання від 31.12.2025, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебуває скарга представника потерпілої ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на постанову дізнавача сектору дізнання Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_5 про відмову в задоволенні клопотання від 31.12.2025.

Вищевказана скарга була зареєстрована в автоматизованій системі документообігу суду та згідно протоколу розподілу справи між суддями Рівненського міського суду Рівненської області розподілена до провадження слідчого судді ОСОБА_6 .

До початку розгляду представником потерпілої ОСОБА_3 - адвокатом ОСОБА_4 було подано заяву про відвід слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_6 . В обґрунтування своєї заяви вказує, що слідчий суддя ОСОБА_6 неодноразово розглядав скарги потерпілої сторони та її представника на протиправні дії та бездіяльність органів досудового розслідування у межах даного кримінального проваадження. У результаті такого багаторазового розгляду аналогічних за предметом скарг у судді ОСОБА_6 об`єктивно могла сформуватися стала правова та психологічна позиція щодо потерпілої сторони, характеру та обґрунтованості її процесуальної активності, правомірності дій органу досудового розслідування. З огляду на це існує об`єктивний ризик упередженого ставлення до потерпілої сторони з боку слідчого судді, що суперечить вимогам неупередженості суду, закріпленим у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та ст. 9 КПК України. Вказує, що за результатами розгляду скарг слідчий суддя ОСОБА_6 неодноразово відмовляв у їх задоволенні, фактично легалізував бездіяльність дізнавача. Крім того, слідчий суддя ОСОБА_6 призначав розгляд скарг на дати, які значно перевищували встановлений законом строк, не були обґрунтовані об`єктивними причинами, таким чином створював часовий люфт, який дозволяв дізнавачу "заднім числом" виносити постанови, формально усувати бездіяльність, уникати судового контролю по суті. Вказані обставини, на його думку, викликають сумнів у неупередженості слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_6 .

В судовому засіданні представник потерпілої ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 заяву про відвід підтримав, просив суд її задовольнити.

Дізнавач ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення заяви про відвід слідчого судді ОСОБА_6 , просив суд відмовити у його задоволення за безпідставністю та необґрунтованістю.

Заслухавши учасників розгляду в судовому засіданні, дослідивши матеріали заяви, суд дійшов наступного висновку.

Вичерпний перелік обставин, за наявності яких суддя безумовно підлягає відводу, визначений ст. 75 КПК України.

Зокрема, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Відвід повинен бути вмотивованим. Особа яка подала заяву про відвід судді, повинна довести обставини, які викликають в неї сумнів в неупередженості судді, який розглядає справу по суті. Відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Аналогічні обставини суд перевіряє і під час розгляду заяви про самовідвід судді.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом.

Європейський Суд з прав людини у справі "Білуха проти України" (Заява №33949/02) від 09.11.2006 зазначив, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п.1 ст. 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.

Проте, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

Таким чином, об`єктивність розгляду справи, а отже вирішення її на основі суворого додержання законності забезпечується її розглядом суддею, щодо якого відсутні сумніви, в тому числі у стороннього спостерігача, в його неупередженості та безсторонності.

Відповідно до пункту 67 рішення ЄСПЛ у справі «Мироненко та Мартиненко проти України» особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Згідно п. 81 рішення ЄСПЛ від 06.09.2005 «Салов проти України» (заява № 65518/01) «неупередженість» у сенсі п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді в конкретній справі тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію, тобто чи були в судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу.

ЄСПЛ у своїх рішеннях констатує, що «… сумнів є легітимним, навіть якщо він не призводить до суттєвих наслідків; сумніви можуть бути фактично необґрунтованими; достатньо того, що в розумної людини, на її погляд, виникають побоювання стосовно упередженості суду, що ґрунтується на певних обставинах» (рішення ЄСПЛ від 26.09.2019 у справі «Іліє проти Румунії», заява № 26220/10), тому суд може бути справедливим, але породжувати легітимні сумніви щодо своєї безсторонності.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Відповідно до пунктів 2 та 3 Монреальської універсальної декларації про незалежність правосуддя, прийнятої на Першій світовій конференції по незалежності правосуддя 1983 року, судді, як особи, є вільними та зобов`язані приймати безсторонні рішення згідно з власною оцінкою фактів і знанням права, без будь-яких обмежень, впливів, спонук, примусів, загроз або втручання, прямих або непрямих, з будь-якого боку і з будь-яких причин.

У процесі прийняття рішень, судді є незалежними від своїх колег по суду та вищих посадових осіб. Жодна ієрархічна структура суддівства і жодна різниця у ранзі чи класі суддів ніяким чином не можуть ставати на перешкоді праву судді на вільне винесення вироку.

Пункт 8 цієї декларації зобов`язує суддів завжди діяти таким чином, щоб зберігати гідність своєї посаді і безсторонність та незалежність судової системи.

Відповідно до пункту 6 Основних принципів щодо незалежності правосуддя, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року, принцип незалежності судових органів дає судовим органам право і вимагає від них забезпечення справедливого ведення судового розгляду і дотримання прав сторін.

При дослідженні матеріалів справи, судом встановлено, що заява про відвід не містить достатньо обґрунтованих доводів, підкріплених належними доказами, які можуть свідчити про упередженість слідчого судді ОСОБА_6 під час розгляду скарги. Більшість доводів заявленого відводу ґрунтуються винятково на незгоді із попередньо прийнятими рішеннями суду та тривалості судового розгляду. Однак, вирішення процесуальних питань в ході розгляду скарги, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді у даній чи в інших справах, не свідчить про упередженість слідчого судді та не може бути підставою для відводу слідчого судді.

Разом з тим, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенцію ратифіковано Законом України № 475/97 - ВР від17 липня 1997 року) «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку».

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні викликати у громадськості у демократичному суспільстві (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland).

Суд вважає, що сам факт недовіри сторони в справі, а саме заявника в неупередженості та справедливості судді в розгляді скарги, в нього та в інших учасників процесу може в майбутньому призвести до недовіри в об`єктивності, справедливості, неупередженості та законності судового рішення в даній справі і, як наслідок, до недовіри громадян щодо їх права на справедливий судовий розгляд.

Враховуючи вищевикладене, з метою спростування та виключення будь-яких сумнівів щодо упередженості слідчого судді, суд вважає за доцільне заяву про відвід задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 75, 80, 369 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника потерпілої ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про відвід слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_6 при розгляді скарги представника потерпілої ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на постанову дізнавача сектору дізнання Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_5 про відмову в задоволенні клопотання від 31.12.2025 - задовольнити.

Скаргу представника потерпілої ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на постанову дізнавача сектору дізнання Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_5 про відмову в задоволенні клопотання від 31.12.2025, передати для розгляду іншому слідчому судді Рівненського міського суду Рівненської області в порядку встановленому ст. 35 КПК України.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1