Номер провадження: 11-кп/813/1035/26
Справа № 523/9066/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Пересипського районного суду м. Одеси від 25.07.2025року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Одеси, громадянина України, із середньою освітою, працюючого фізичною особою-підприємцем, не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, у кримінальному провадженні за № 0000119 від 05.05.2025 року,

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції

Вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та йому призначено покарання у виді громадських робіт строком на 200 (двісті) годин.

Згідно оскаржуваного вироку: 04.05.2025 року приблизно о 21:30, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи біля пішохідної доріжки неподалік автозаправної станції «Укрнафта» по вул. Чорноморського Козацтва, 80 м. Одеси, в ході словесного конфлікту, який раптово виник на ґрунті особистих неприязних відносин з раніше не знайомою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючи кримінально-протиправний умисел на спричинення їй тілесних ушкоджень, умисно за допомогою аерозольного балончика розпилив перцевий газ в обличчя останній, в результаті чого спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді хімічного опіку кон`юнктиви обох очей, опіку шкіри обличчя, опіку передньої поверхні грудної клітки, опіків тильних поверхонь правої та лівої кистей 1-го ступеню, які самі по собі, як в сукупності і окремо мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цим критерієм, відповідно до п. п. 2.3.5 і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

Не погоджуючись із оскаржуваним вироком, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи доведеності провини у вчиненні кримінального правопорушення, вважає вирок місцевого суду таким, що підлягає зміні з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через надмірну суворість.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що він мешкає та здійснює постійний догляд за ОСОБА_9 , яка є інвалідом 2 групи внаслідок психічного розладу та яка обмежена в самообслуговуванні, здатності самостійного пересування.

Також зазначає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що обвинувачений страждає остеохондрозом шийного відділу хребта та також отримав тілесні ушкодження внаслідок збиття мопеда чоловіком потерпілої, про що також є відповідні медичні документі.

На підставі цього просить вирок суду відносно ОСОБА_7 змінити, призначити йому покарання у вигляді штрафу.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити;

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив оскаржуваний вирок залишити без змін.

В судове засідання апеляційного суду потерпіла ОСОБА_8 не з`явилась, причини неявки не повідомила, клопотань про відкладення судового розгляду не подавала, на підставі чого колегія суддів вирішила проводити апеляційний розгляд за її відсутності.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Щодо встановлених фактичних обставин, кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 апеляційні скарги не подавались, тому в цій частині вирок суду не перевіряється.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Мотивуючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, що йому інкримінується, суд першої інстанції послався у вироку на його показання, у яких він спочатку не визнав свою вину, однак в подальшому повністю визнав свою вину та підтвердив фактичні обставини справи, наведені у обвинувальному акті, а також письмові докази, досліджені в судовому засіданні.

На підставі встановлених обставин та досліджених доказів суд обґрунтовано кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції зазначив, що враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його небезпеку, особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Обставин, які згідно ст..ст. 66, 67 КК України, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Враховуючи всі встановлені під час судового розгляду обставини кримінального провадження, беручи до уваги особу обвинуваченого, керуючись вимогами кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, з метою виправлення обвинуваченого, а також попередження вчинення ним нових злочинів, суд 1-ої інстанції прийшов до висновку, що цілі покарання обвинуваченого, будуть досягнуті з такою мірою покарання, як громадські роботи.

Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Натомість, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги сторони захисту про призначення ОСОБА_7 надто суворого покарання, з огляду на те, що при призначенні покарання, суд 1-ої інстанції, врахувавши всі дані про особу обвинуваченого, мав підстави для призначення покарання йому покарання у виді штрафу.

Так, дійсно, суд 1-ої інстанції встановив, що ОСОБА_7 провину у скоєнні правопорушення не визнав, однак обвинувачений ОСОБА_7 приніс вибачення перед потерпілою на стадії судових дебатів.

Таким чином, захисна позиція обвинуваченого не може беззаперечно свідчити про відсутність щирого каяття, при цьому, дані про особу обвинуваченого свідчать про існування обставин, що значно пом`якшують покарання.

Згідно ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Конституційний Суд України в Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив таке: … призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину (абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини) .

В рішенні від 15 червня 2022 № 4-р (II)/2022 року Конституційний Суд України зазначає, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності … має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди.

Отже, принцип домірності зобов`язує суд у кожному конкретному випадку домірно застосовувати види покарання та (або) інші заходи кримінально-правового характеру з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та низку інших фактів і обставин (п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2022 року № 1-р/2022).

Обставинами, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення обвинуваченого апеляційний суд визнає визнання вини у вчиненому правопорушенні, щире каяття у цьому та відсутність завданої матеріальної шкоди, оскільки на час як судового так і апеляційного розгляду потерпілою вимоги про відшкодування завданої їй матеріальної чи моральної шкоди не заявлялись.

Окрім того, апеляційний суд враховує дані про особу ОСОБА_7 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є фізичною особою-підприємцем, внаслідок збройної агресії рф будинок, в якому він проживає, знищений.

Натомість, призначення ОСОБА_7 покарання у виді громадських робіт строком на 200 (двісті) годин не буде сприяти його перевихованню та відповідати меті покарання, яке не має перетворитись на кару.

Згідно матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, працює ФОП, допомагає хворим родичам та просив суд призначити йому покарання у виді штрафу.

Зазначені вище обставини висвітлюють спосіб життя ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення та свідчать, що ризики повторного вчинення проступку та небезпека для суспільства не є високими.

Таким чином, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи захисту про те, що зазначені вище обставини та особисті характеристики обвинуваченого ОСОБА_7 , його критичне відношення до скоєного, є такими, що пом`якшують покарання, та дозволяють призначити покарання у виді штрафу.

Апеляційний суд вважає, що призначення такого покарання обвинуваченому буде відповідати принципу необхідності і достатності для його виправлення, і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміну судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність є незастосування закону, який підлягає застосуванню.

Частиною 2 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно ст. 417 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

За таких обставин, апеляційний суд вважає слушними доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що з урахуванням усіх вищевказаних характеристик та обставин, суд 1-ої інстанції мав можливість та законні підстави призначити йому покарання у виді штрафу.

Отже, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони захисту підлягає задоволенню, а вирок суду 1-ої інстанції, в частині призначення покарання - зміні.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 376, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Пересипського районного суду м. Одеси від 25.07.2025року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, у кримінальному провадженні за № 0000119 від 05.05.2025 року змінити в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4