печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2026 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

захсиника ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_3 про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 0001178 від 01.10.2025,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляд слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0001178 від 01.10.2025.

Обгрунтовуючи клопотання, слідчий зазначає, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001178 від 01.10.2025 за підозрою ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 367 КК України.

Процесуальне керівництво у кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Офісу Генерального прокурора.

Досудовим розслідуванням встановлено, що внаслідок надзвичайної ситуації природного та техногенного характеру в м. Одесі - потужної зливи, яка сталася 30 вересня 2025 року та під час якої за добу випала двомісячна норма опадів, було завдано значних збитків територіальній громаді міста: підтоплено дороги та будинки, відсутнє електропостачання в деяких районах, не працював електротранспорт, пошкоджено майно, повалено дерева.

В результаті стихійного лиха - повені, яка сталась на території міста Одеси, Одеської області, загинуло 9 осіб.

Так, проведеним досудовим розслідування встановлено, що загибель 9-ти осіб 30.09.2025 в результаті стихійного лиха у м. Одесі перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з службовою недбалістю заступника Одеського міського голови з питань виконавчих органів ради - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

В ході обшуку 28.10.2025 за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено ноутбук марки Apple сірого кольору (Mac book 14-inch), model №A2992, №M62WTYWMC2, без паролю із зарядним пристроєм, які запаковано до полімерного пакету №RAWO 143998.

Враховуючи, що вилучене майно може стосуватися вчинення кримінального правопорушення, слідчим з дотриманням вимог ст. 110 КПК України 28.10.2025 прийнято рішення про визнання вищевказаних речей та документів речовими доказами у кримінальному провадженні, оскільки вони можуть містити на собі відомості щодо вчинення кримінального правопорушення.

Посилаючись на викладене, слідчий просить слідчого суддю накласти у кримінальному провадженні № 0001178 від 01.10.2025 арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування майном, яке було виявлено та вилучено 28.10.2025 у ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме ноутбук марки Apple сірого кольору (Mac book 14-inch), model №A2992, №M62WTYWMC2, із зарядним пристроєм, з метою збереження речових доказів.

Слідчий та прокурор в судовому засіданні підтримали клопотання та просили його задовольнити.

Окрім цього, слідчий додатково зазначив, що необхідність у вилучені ноутбуку виникла у зв`язку з тим, що власником не було надано добровільно паролю до ноутбуку, що позбавило орган досудового розслідування можливості отримати безперешкодно доступ до інформації, яка там знаходиться.

Адвокат ОСОБА_5 заперечувала щодо задоволення клопотання, посилаючись на його необгрунтованість. Вважає, що підстав для арешту вилученого ноутбуку немає, оскільки у ньому відсутня інформація, яка відповідає ознакам ст. 98 КПК України. Також, адвокат стверджувала, що власник надав на огляд ноутбук, а тому просила відмовити в задоволенні клопотання.

ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання, та зазначив, що вилучений ноутбук належить його сину, та у ньому відсутні відомості щодо обставин кримінального провадження. Окрім цього, ОСОБА_6 вказує, що не заперечував щодо вилучення інформації з ноутбуку. Також зазначив, що у разі необхідності пароль від ноутбука міг дізнатись у сина.

Слідчий суддя, заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали провадження за клопотанням, приходить до наступного висновку.

Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001178 від 01.10.2025 за підозрою ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 367 КК України.

В рамках даного провадження 27.10.2025 слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси надано дозвіл на обшук за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1 , з метою виявлення та вилучення, зокрема, ноутбуків, що містять відомості про спілкування причетних до вчинення злочину осіб, тощо. /а. м. 75-76/

28.10.2025 на підставі ухвали слідчого судді за місцем проживання ОСОБА_6 , проведено обшук, в ході якого виявлено і вилучено ноутбук марки Apple сірого кольору (Mac book 14-inch), model №A2992, №M62WTYWMC2, із зарядним пристроєм /а.м.74-80/.

28.10.2025 постановою слідчого у кримінальному провадженні вилучене майно в ході обшуку було визнано речовим доказом /а.м.81-83/.

Таким чином, сторона обвинувачення вказує, що є необхідність у накладенні арешту на вилучене майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Так, абзацем 2 ч. 5 ст. 171 КПК України передбачено, що у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Згідно протоколу обшуку, обшук було проведено 28.10.2025 з 20:43 по 22:25 год.

З клопотанням про арешт майна слідчий звернувся до суду 30.10.2025, клопотання зареєстровано судом о 09:38 год.

Вказане свідчить про дотримання слідчим строку на звернення до суду з даним клопотанням.

Також слід зазначити, що в даному випадку вилучення ноутбука узгоджується із положеннями абз. 2 ч. 2 ст. 168 КПК України, оскільки доступ до ноутбуку обмежується власником та пов`язаний із подоланням системи логічного захисту, що підтверджується протоколом його огляду від 29.11.2025.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завдання арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Підстави для накладення арешту на майно з іншою метою, окрім тих, що закріплені в ч. 2 ст. 170 КПК України, чинний кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає.

Аналіз вище зазначених норм закону вказує, що у разі розгляду клопотання слідчого або прокурора про арешт майна, слідчий суддя повинен перевірити доводи поданого клопотання щодо наявності підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження у відповідності до мети, яку зазначає слідчий чи прокурор у своєму клопотанні.

При цьому, визначення мети арешту, яка передбачена ч. 2 ст. 170 КПК України, та обґрунтування її наявності, є обов`язковою.

Відповідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Одночасно при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 172 КПК України, слідчий суддя не вирішує питання належності та допустимості доказів, отриманих в ході досудового розслідування, оскільки оцінка допустимості доказів має бути вирішена відповідно до вимог ст. 89 КК України під час ухвалення судового рішення при судовому розгляді кримінального провадження.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

З врахуванням зазначеного, слідчий суддя прийшов до висновку, що матеріали клопотання свідчать, що вказане майно може мати відношення до кримінального провадження, і, таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому слідчий суддя вважає за доцільне, для ефективного розслідування з метою збереження речових доказів накласти арешт на вказане майно.

Таким чином, з врахуванням обґрунтувань сторони обвинувачення та враховуючи обставини кримінального правопорушення, яке розслідуються органом досудового розслідування, слідчий суддя прийшов до висновку, що є передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для накладення арешту на майно, з метою забезпечення збереження речових доказів та необхідності дослідження вилученого майна, враховуючи доводи слідчого у судовому засіданні.

Щодо доводів сторони захисту, слідчий суддя вважає їх станом на день розгляду передчасними, оскільки вони не підтверджуються реальними доказами, а тому є формальними.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу захисту, що даний арешт може мати тимчасовий характер до встановлення обставин, які б вказували про належність даного майна до кримінального провадження, після проведення експертних досліджень та вивчення інформації, яка знаходиться у ноутбуці.

Критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Рішення ЄСПЛ від 05.01.2000 у справі «Беєлер проти Італії», заява № 33202/96, параграф 107). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (Рішення ЄСПЛ у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21.02.1986, заява № 8793/79, параграф 50).

На думку слідчого судді, накладення арешту в даному випадку є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження, враховуючи високий ступінь суспільної небезпеки розслідуваного кримінального правопорушення, його специфіку і тяжкість.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що пов`язані із накладенням арешту обмеження є виправданими, співмірними із завданнями кримінального провадження та пропорційними меті, з якою такі обмеження застосовуються.

Також слідчий суддя відзначає, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав. Хоча власник обмежується у реалізації правомочностей щодо таких прав, такий захід є тимчасовим.

Враховуючи вище викладені обставини, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення вимог клопотання, оскільки даний арешт є забезпеченням досягнення завдань кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 372, 392 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_3 про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 0001178 від 01.10.2025 - задовольнити.

Накласти у кримінальному провадженні № 0001178 від 01.10.2025 арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування майном, яке було виявлено та вилучено 28.10.2025 у ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме ноутбук марки Apple сірого кольору (Mac book 14-inch), model №A2992, №M62WTYWMC2, із зарядним пристроєм.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1