Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/350/26
Провадження №: 1-кп/332/271/26
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2026 р.м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0006636 від 24.09.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Токмак Запорізької області, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, одруженого, неповнолітніх дітей не має, військовослужбовця за мобілізацією, який перебуває на посаді стрільця 1- го відділення , 10-го патрульного взводу, другої патрульної роти 4-го патрульного батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України, затриманого 07.11.2025

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Наказом командира в військової частини (по стройовій частині) 3033 НГУ від 14.03.2025 № 77, військовослужбовця за мобілізацією солдата ОСОБА_5 призначено на посаду стрільця 1 -го відділення 10- го патрульного взводу 2-ї патрульної роти 4-го патрульного батальйону військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України та уважається, що він справи та посаду прийняв і приступив до виконання обов`язків за посадою.

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому, відповідними Указами Президента України ОСОБА_7 , правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє до теперішнього часу.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, солдат ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Разом з цим, солдат ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

Так, 12 серпня 2025 року о 17:00 солдат ОСОБА_5 вибув у короткочасну відпустку, з дозволу командування, залишив місце несення військової служби - місце дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_2 НГУ, та зобов`язаний був прибути після завершення короткочасної відпустки 13 серпня 2025 року о 08:00 до місця несення служби в Заводському районі м. Запоріжжя.

У невстановлений час, але не пізніше 13 серпня 2025 року, солдат ОСОБА_5 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вирішив ухилитись від проходження військової служби та не з`являтись на службу з короткочасної відпустки.

Реалізуючи свій умисел, солдат ОСОБА_5 , перебуваючи в умовах воєнного стану, діючи умисно, маючи на меті ухилитись від військової служби, в порушення статутних вимог, 13 серпня 2025 року не з`явився з короткочасної відпустки на службу, а саме: до тимчасового розташування військової частини НОМЕР_2 НЕУ, яка дислокувалась на військовому об`єкті « АДРЕСА_2 , таким чином ухилився від військової служби.

З 13 серпня 2025 року солдат ОСОБА_5 , обов`язки військової служби не виконував, до місця служби безпідставно не прибував, проводячи час на власний розсуд. При цьому, солдат ОСОБА_5 не вживав заходів для з`явлення у військову частину, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління, за наявності реальної можливості для цього.

Таким чином, 13 серпня 2025 року солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, в порушення вимог ст. ст. 11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, перебуваючи в умовах воєнного стану, діючи з метою ухилення від проходження військової служби, без поважних причин, не з`явився з короткочасної відпустки на службу, а саме: до тимчасового розташування військової частини НОМЕР_2 НЕУ, яка дислокувалась на військовому об`єкті « АДРЕСА_2 та ухилився від військової служби, тобто вчинив дезертирство.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_5 свою провину у пред`явленому обвинувачені визнав повністю, щиро покаявся, підтвердив обставини вчинення злочину, викладеному у обвинувальному акті та при цьому пояснив, що з 12.08.2025 по 13.08.2025 будучи військовослужбовцем за мобілізацією, знаходився у відпустці. Після закінчення відпустки, 13.08.2025 року, він вирішив не повертатись до місця служби. Має контузії. Бажає повернутись на військову службу, має письмову згоду військової частини НОМЕР_3 на проходження військової служби.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорюються.

Судом ухвалено обмежитись допитом обвинуваченого, та дослідженням доказів які характеризують особу обвинуваченого.

За таких обставин суд вважає доведеним пред`явлене обвинувачення та кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 4 ст. 408 КК України за ознаками дезертирство, тобто не з*явлення на службу з відпустки, з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні обвинуваченому покарання в силу ст.. 65-67 КК України суд враховує:

-ступінь тяжкості вчиненого злочину, є особливо тяжким злочином;

-дані про особу обвинуваченого, який раніше не був засуджений в силу ст. 89 КК України, негативно характеризується за місцем служби, має постійне місце проживання, 18.02.2025 згідно Ухвали Херсонського МС Херсонської області був звільнений від кримінальної відповідальності за ст. 407 ч.5 КК України;

-обставин, що пом`якшують покарання, не встановлено;

-обставин , що обтяжують покарання не встановлено.

З урахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку , що виправлення обвинуваченого можливе з застосуванням позбавлення волі, але із застосуванням мінімального строку, передбаченого санкцією ст. 408 ч.4 КК України .

Запобіжний захід обвинуваченому залишити тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 349, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 408 КК України, та призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання з 07.11.2025.

Зарахувати в строк відбування покарання, строк перебування під вартою з розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Заводський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, що знаходиться під вартою в той же строк, з моменту отримання копії вироку .

Копія вироку негайно вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1