печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_3

захисника - адвоката ОСОБА_4 ( в режимі ВКЗ)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні зали суду у м. Києві судове провадження за клопотанням старшого слідчого в особливо важливих справах 1-го відділу (розслідування злочинів, учинених в умовах збройного конфлікту) управління організації розслідування злочинів, учинених в умовах збройного конфлікту Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_5 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0000438 від 13.02.2026,-

В С Т А Н О В И В :

26.02.2026 до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах 1-го відділу (розслідування злочинів, учинених в умовах збройного конфлікту) управління організації розслідування злочинів, учинених в умовах збройного конфлікту Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_5 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0000438 від 13.02.2026.

В обґрунтування клопотання зазначено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000438 від 13.02.2026 за підозрою ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 . у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.

Так, громадянин РФ, військовослужбовець НОМЕР_1 ОМСБр 35 ЗА СВО ЗС РФ (військова частина НОМЕР_2 , пункт постійної дислокації - пос. Князє-Волконське, Хабаровский край, РФ) ОСОБА_6 , обіймаючи посаду снайпера стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти батальйону НОМЕР_1 ОМСБр 35 ЗА СВО ЗС РФ, починаючи з 24 лютого 2022 року, прийняв безпосередню участь у актах збройної агресії, в тому числі в період часу з 27 лютого 2022 року по 30 березня 2022 року на території селища Макарів Бучанського району Київської області, а тому відповідно до ст. 43 ДП І мав статус комбатанта і був зобов`язаний дотримуватися норм міжнародного права, застосовуваного в період збройних конфліктів, а також усвідомлював існування міжнародного збройного конфлікту.

Зокрема, зазначено, що ОСОБА_6 діючи спільно, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , будучи снайпером стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти батальйону НОМЕР_1 ОМСБр 35 ЗА СВО ЗС РФ, 07 березня 2022 року, у період з 19 год 00 хв до 20 год 30 год, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , усвідомлюючи наявність міжнародного збройного конфлікту та те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , є цивільними особами, які перебувають під захистом міжнародного гуманітарного права, та не становлять загрози, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи статус комбатанта та зобов`язання дотримуватися норм міжнародного права, застосовуваного в період збройних конфліктів, в порушення положень ст. ст. 27, 31, 32, 147 Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та п. п. а, b, e, ч. 2 ст. 75 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року, вчинив нелюдське поводження щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , шляхом висловлення погрози вбивством, а також шляхом заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , а саме нанесення останньому кулаками близько восьми ударів в область спини.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у жорстокому поводженні з цивільним населенням, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України (в редакції Закону № 2341-III від 05.04.2001).

31.01.2026 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було повідомлено про підозру у жорстокому поводженні з цивільним населенням, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.

Відтак, слідчий вказує, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Так, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховування від органів досудового розслідування та суду, обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 розуміючи, що він вчинив злочини проти основ національної безпеки України, відчуваючи страх та невідворотність в майбутньому покарання за вчинені кримінальні правопорушення, достовірно знаючи про наявність кримінального провадження, в якому досліджуються обставини вчинення ним кримінально карних діянь, маючи російське громадянство, намагатиметься ухилитися від органів досудового розслідування та уникнути відповідальності.

Матеріалами досудового розслідування підтверджується, що ОСОБА_6 , наразі перебуває на тимчасово окупованій території України.

Вказані обставини підтверджують, що перебуваючи на волі ОСОБА_6 , має можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України - знищення, приховування або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, обґрунтовується тим, що на даний час у кримінальному провадженні проведений не увесь комплекс необхідних слідчих (розшукових) дій, не встановлено усі обставини, що мають значення для досудового розслідування; не встановлені місця зберігання знаряддя та засобів вчинення злочину; отримано не всі дані щодо місць перебування, де можуть зберігатися об`єкти, які були або є знаряддям вчинення кримінальних правопорушень, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Указане дає підстави вважати, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, буде намагатися знищити, сховати або спотворити вказані речові докази, які мають значення для кримінального провадження.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконного впливу на свідків, інших підозрюваних, обґрунтовується тим, що під час досудового розслідування ОСОБА_6 , маючи досвід ведення бойових дій на стороні збройних сил Російської Федерації, може з`ясувати місця перебування свідків, та здійснити незаконний насильницький вплив на останніх. Крім того, наразі не встановлено та не допитано усіх осіб, яким відомі обставини вчинення ОСОБА_6 , злочину та обставини вчинення інших злочинів, які можуть впізнати особу підозрюваного, та яким відомі інші обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження та які в свою чергу викривають ОСОБА_6 , а тому підозрюваний, перебуваючи на волі, може незаконно впливати на свідків, або іншим шляхом перешкоджати їх встановленню.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 , враховуючи його безкарність після здійснення даного кримінального правопорушення, та перебуваючи на тимчасово окупованій території має можливість в подальшому брати участь у збройній агресії рф проти України.

Таким чином, враховуючи викладене, оцінивши сукупність всіх ризиків та обставин по провадженню, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень - по справі зібрано достатньо доказів вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень; тяжкість покарання - зокрема ч. 1 ст. 438 КК України - карається позбавленням волі на строк від восьми до дванадцяти років, тобто вказане кримінальне правопорушення є особливо тяжкими, відсутність постійного місця роботи підозрюваного на території України; репутацію підозрюваного - він є обізнаним про наявність кримінального провадження у якому досліджується обставини вчинення ним кримінальних правопорушень, водночас, на допити не з`явився, сторона обвинувачення вважає, що зазначені ризики є суттєвими і їм неможливо запобігти у разі застосування до ОСОБА_6 будь-яких інших запобіжних заходів, що не пов`язані з триманням під вартою.

Враховуючи зазначене, сторона обвинувачення просить слідчого суддю обрати підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Комсомольськ-на-Амурі, Хабаровського краю Російської Федерації, громадянина Російської Федерації, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без зазначення строку дії ухвали та без визначення розміру застави.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Захисник в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, оскільки не може узгодити позицію з підзахисним.

Вивчивши клопотання, заслухавши позицію учасників провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступного висновку.

Так, судомим розглядом встановлено, що 31.01.2026 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Комсомольськ-на-Амурі, Хабаровського краю Російської Федерації, громадянина Російської Федерації, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , було повідомлено про підозру у жорстокому поводженні з цивільним населенням, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.

Зазначене повідомлення, відповідно до вимог ч. 1 ст. 278, 111, 135 КПК України було направлено у спосіб, передбачений КПК для вручення повідомлень, шляхом опубліковання офіційних повідомлень про виклик ОСОБА_6 та повідомлення останнього про підозру на сайті Офісу Генерального прокурора та в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження (газеті «Урядовий Кур`єр»).

Таким чином, відповідно до ст. 42 КПК України ОСОБА_6 набув статусу підозрюваного.

Також, у ході досудового розслідування слідчим здійснено виклики підозрюваного на 10.02.2026, 11.02.2026, 12.02.2026. Зазначені повістки про виклик підозрюваного опубліковано у газеті «Урядовий кур`єр» та на сайті Офісу Генерального прокурора.

Крім того, сторона обвинувачення направляла повістки про виклик та повідомлення про підозру на месенджери, якими користуються родичі підозрюваного.

Разом з цим, підозрюваний на виклики до слідчого не з`явився, про причини свого неприбуття не повідомив.

Таким чином, слідство вважає, що підозрюваний ОСОБА_6 в даний час переховується від слідства та перебуває на тимчасово окупованій території України., у зв`язку з чим останнього 13.02.2026 оголошено у державний та міжнародний розшук.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку,встановлених законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України, слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний роз,шук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Наряду з вказаним, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), а відтак слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Так, у відповідності до стандарту доказування «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»), який застосовується при оцінці доказів, докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення у справі «Коробов проти України»).

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Отже, при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення вірогідним та достатнім для застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Окрім цього, при судовому розгляді слідчий суддя прийшов до висновку, що слідчим та прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Так, відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40), серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, можливо дійти висновку, що небезпеку переховування від правосуддя необхідно визначати з урахуванням низки релевантних чинників, серед яких доцільно виокремити особистість обвинуваченого, його моральні якості та переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування, його міжнародні контакти у поєднанні із загрозою суворості можливого покарання (рішення у справах «Пунцельт проти Чехії», «В. проти Швейцарії).

У розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення, хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення, у сукупності з іншими обставинами, збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгаріі» від 26 липня 2021 року, ЄСПЛ зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Таким чином, ризик переховування від органу досудового розслідування, суду обумовлюється, серед іншого, можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

Окрім цього, ОСОБА_6 оголошено у державний та міжнародний розшук.

Відтак, слідчий суддя вважає, що доводи сторони обвинувачення стосовно наявності ризиків є обгрунтованими та доведеними.

Таким чином, вирішуючи клопотання про обрання запобіжного заходу тримання під вартою, слідчий суддя також враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, та надходить до висновку, що докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний буде продовжувати переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а тому для запобігання ризиків, які зазначені у клопотанні та наведеному у судовому засіданні вважає недостатньою застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, ч. 2 ст. 58 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, згідно з якою до запиту про видачу особи для здійснення кримінального переслідування в обов`язковому порядку повинна долучатись завірена постанова про взяття під варту. Аналогічні вимоги передбачені Європейською конвенцією про видачу правопорушників 1957 року.

Частина 6 статті 193 КПК України містить імперативну норму, з якої слідує, що слідчий суддя обирає запобіжний захід за відсутності підозрюваного, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний оголошений у розшук.

Так, з матеріалів клопотання вбачається, що постановами слідчого було оголошено підозрюваного у державний та міжнарожний розшук.

З огляду на вищевикладене, слідчий суддя вбачає наявність достатніх підстав для задоволення клопотання слідчого, так як матеріали клопотання обґрунтовано та прокурором в судовому засіданні доведено наявність ризиків, а саме, те що підозрюваний має можливість переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду та фактично вже переховується від нього.

Окрім цього, при вирішенні питання щодо визначення запобіжного підозрюваний, слідчий суддя враховує вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваною кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, вважаю, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в силу обгрунтувань сторони обвинувачення є дієвим заходом для досягнення цілей кримінального провадження.

При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Питання щодо доведеності вини підозрюваного у вчиненні інкримінованого злочину та правильності кваліфікації його дій слідчим суддею при розгляді клопотання не вирішувались, оскільки підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду справи по суті.

Відтак, клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 2, 40, 131, 132, 176-178, 183, 184, ч. 6 ст. 193, 194, 575 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання - задовольнити.

Обрати підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Комсомольськ-на-Амурі, Хабаровського краю Російської Федерації, громадянину Російської Федерації, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без зазначення строку дії ухвали та без визначення розміру застави.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_10