№ 204/2698/26
№ 1-кс/204/489/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року Чечелівський районний суд міста Дніпра у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі, скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,-

встановив:

До суду надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. В обґрунтування скарги зазначено, що 12.03.2026 року ОСОБА_3 звернувся до ВП № 3 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області з письмовою заявою про вчинення кримінального правопорушення. Станом на дату звернення скаржника до суду відомості до ЄРДР за вищевказаною заявою не внесені. У зв`язку з чим просить визнати протиправною бездіяльність уповноважених осіб ВП № 3 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області, що полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР; зобов`язати уповноважених осіб ВП № 3 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області внести відомості до ЄРДР та розпочати досудове розслідування.

На адресу суду від скаржника ОСОБА_3 надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, у зв`язку із неможливістю прибути у судове засідання.

Прокурор у судове засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Заперечувала проти задоволення скарги ОСОБА_3 , оскільки зі змісту заяви останнього про вчинення кримінального правопорушення не вбачається наявність доказів, які можуть підтверджувати факт злочину, тобто заява не може вважатись такою, що може бути обов`язково внесена до ЄРДР. Фактично в своїй заяві скаржник просить внести відомості щодо вчинення суддями кримінальних правопорушень, лише які є результатом його незгоди з даними рішеннями, а отже його заява є безпідставною.

Дослідивши матеріали скарги, ознайомившись із заявами скаржника та прокурора, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 107 КПК України у зв`язку з відсутністю учасників кримінального провадження, фіксування судового засідання за допомогою технічного засобу не здійснювалося.

Згідно п.1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Згідно зі ст. 9 та ст. 214 КПК України слідчий, прокурор після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування під час якого прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити всі обставини кримінального провадження та надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, зокрема і подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). При цьому, положеннями ст.92 КПК України регламентовано, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу покладається не на заявника, а на слідчого і прокурора.

Частина 5 статті 214 КПК України, регламентує які саме відомості мають заноситися у ЄРДР при надходженні заяви про вчинення кримінального правопорушення. До них належать відомості про: дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника; інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; прізвище, ім`я, по батькові та посада службової особи, яка внесла відомості до реєстру, а також слідчого, прокурора, який вніс відомості до реєстру та/або розпочав досудове розслідування; інші обставини, передбачені положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань.

Аналіз змісту положень ст. 214 КПК України свідчить про обов`язковість вчинення дій лише щодо прийняття та реєстрації заяви, як це передбачено у частині четвертій вказаній статті, і відмова у вчиненні таких дій не допускається.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як випливає з положень принципу публічності, закріпленого у ст. 25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Також, згідно практики Європейського суду з прав людини, висновки якого з цього приводу відображені, зокрема, в рішенні по справі «Іванов проти України» (Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 74-75, рішення від 7 грудня 2006 року), відповідно до якого сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу, де в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93 визначено, право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. Одним із таких обмежень є переслідування особи в кримінально-правовому порядку шляхом внесення повідомлення до ЄРДР щодо конкретної особи за бажаною кримінально-правовою кваліфікацією.

В судовому засіданні встановлено, що 12.03.2026 року ОСОБА_3 звернувся до Відділення поліції № 3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про внесення до ЄРДР відомостей про кримінальні правопорушення за ст. ст. 364, 367, 371, 374, 384, 396 КК України. В заяві зазначається, що в провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 3, 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263 ККУ. Розгляд здійснюється колегією суддів, у складі головуючого судді ОСОБА_4 , суддів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Реалізуючи право на захист, ОСОБА_3 звертався з відповідними заявами до компетентних органів (Нацполіції, ДБР) щодо внесення відомостей до ЕРДР за вказаними фактами. Отримавши формальні відмови, або не отримавши взагалі ніякої відповіді скаржник звернувся до судової влади за захистом моїх прав та інтересів. Ознайомившись з текстом таких Ухвал, стає очевидно про створення злочинної організації з метою вчинення злочину - заздалегідь не обіцяне приховування тяжкого чи особливо тяжкого злочину, що в свою чергу формує умисні дії, спрямовані на підрив авторитету, іміджу й довіри до органів влади та усієї судової системи в цілому, що є особливо тяжким злочином в контексті правового режиму воєнного стану. Вказані особи, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, в період дії воєнного стану, розуміючи тяжкість наслідків, будучи службовими особами, використовуючи своє службове становище створили організацію, за допомогою якої здійснюють підрив авторитету, іміджу й довіри до органів влади та усієї судової системи. Тому вважає, що суддя ОСОБА_4 вчинив низку правопорушень але будь-які спроби їх розслідувати блокуються іншими суддями в різних судах м. Дніпро та м. Київ, а саме відбуває однотипне неприйняття процесуальних рішень. Натомість ухвалюються рішення про відмову у відкритті провадження, що фактично прикривають злочинні дії. Така спільна діяльність суддів вказує на злочинну організацію, яка створена службовими особами (суддями) з використанням їхнього службового становища з метою ухилення одного з них від кримінальної відповідальності та підтримання протиправної діяльності.

Тобто, з вказаної скарги вбачається, що ОСОБА_3 вважає, що в діях суддів, які розглядали його скарги/клопотання, є ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 364, 367, 371, 374, 384, 396 КК України. Як зазначено у скарзі, за вказаною заявою ОСОБА_3 від 12.03.2026 року відомості не були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань до теперішнього часу.

При розгляді заяв і звернень щодо суддів про вчинення кримінального правопорушення, органам НП України та прокуратури при вирішенні питання про наявність в діях судді ознак складу злочину і внесенні їх до Єдиного реєстру досудових розслідувань слід брати до уваги і роз`яснення, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року "Про незалежність судової влади", якою визначено, що відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Згідно з вимогами чинного законодавства, законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися поза межами передбаченого законом процесуального контролю.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про вчинення злочину є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину. Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних не має, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Отже, фактично в своїй заяві від 12.03.2026 року до Відділення поліції № 3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області заявник ОСОБА_3 просить внести відомості щодо вчинення, на його думку, суддями Кіровського районного суду м. Дніпропетровська (Центрального районного суду м Дніпра) ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , суддями Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська (Шевченківського районного суду м. Дніпра) ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , суддею Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (Соборного районного суду м. Дніпра) ОСОБА_11 , суддею Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_12 , суддями Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , суддями Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , суддею Ленінського районного суду м. Дніпропетровська (Новокодацького районного суду м. Дніпра) ОСОБА_17 , кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 364, 367, 371, 374, 384, 396 КК України, в результаті його незгоди із процесуальними діями суддів під час судового розгляду. Однак, виключне право перевірки законності та обґрунтованості дій судді має відповідний орган згідно з законодавством України.

Виходячи з наведеного, слід дійти висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Керуючись ст. ст. 100, 303, 304, 307, 376 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_18 на бездіяльність уповноваженої особи ВП№3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР, після отримання заяви про кримінальне правопорушення - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 17 червня 2020 року № 40р(П)/2020.

Слідчий суддя ОСОБА_1