В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.02.2026 року м. Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000325 від 14.02.2025 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Камінь-Каширський, Волинської обл., неодруженого, з середньою освітою, студента Луцького національного технічного університету, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 361, ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України,

встановив:

ОСОБА_4 , маючи умисел на несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем з метою заволодіння грошовими коштами власників банківських рахунків, усвідомлюючи протиправність своїх дій та їх суспільно небезпечні наслідки, маючи достатні знання та навики у сфері роботи електро-обчислювальної техніки, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше ніж 18:26 год. 13.02.2025, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванні місці, отримав реквізити банківської картки № НОМЕР_1 потерпілої ОСОБА_6 , емітованої у АТ КБ «ПриватБанк», а саме номер карти, термін дії карти та секретний CVV/CV2 код. Після цього, ОСОБА_4 , використовуючи вказану конфіденційну фінансову інформацію, перебуваючи у невстановленому місці, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 18:26 год. 13.02.2025, з метою отримання можливості здійснення банківських операцій від імені ОСОБА_6 , прив`язав (закріпив) вищевказану банківську картку до мобільного додатку «Apple Pay» на своєму мобільному телефоні та отримав несанкціоновану можливість здійснення банківських операцій по вищевказаній банківській картці потерпілої ОСОБА_6 .

Надалі, ОСОБА_4 13.02.2025 року, в період часу з 18:26 год. по 18:46 год., перебуваючи у приміщенні магазину «Сім23», що розташований за адресою: м. Львів, просп. Свободи, 23, у приміщенні аптеки «Подорожник», за адресою: м. Львів, просп. Свободи, 49, у приміщенні магазину «Близенько», за адресою: м. Львів, просп. В`ячеслава Чорновола 7а, використовуючи технологію бездротового зв`язку малого радіусу дії (NFC) на власному мобільному телефоні, несанкціоновано втрутився в роботу інформаційної (автоматизованої) банківської системи (АБС) АТ КБ «ПриватБанк», за допомогою якої здійснюється обслуговування банківських рахунків клієнтів АТ КБ «ПриватБанк», та здійснив зняття коштів та оплату товарів з банківського рахунку, відкритого на ім?я ОСОБА_6 .

Крім цього, ОСОБА_4 , маючи злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужими грошовими коштами шляхом обману, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи, що Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» за №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX з подальшими змінами в Україні, введено воєнний стан, використовуючи конфіденційну фінансову інформацію, з метою отримання можливості здійснення банківських операцій від імені ОСОБА_6 , використовуючи мобільний додаток «Apple Pay», встановлений на мобільному телефоні, який був в його користуванні, та до якого були прив`язані (закріплені) реквізити банківської карти потерпілої ОСОБА_6 , 13.02.2025 близько 18:26 год., перебуваючи у приміщенні магазину «Сім23», що розташований за адресою: м. Львів, просп. Свободи, 23, здійснив покупку із зняттям готівки в сумі 2057 гривень. Цього ж дня, у період часу з 18:31 год. по 18.32 год., перебуваючи у приміщенні аптеки «Подорожник», за адресою: м. Львів, просп. Свободи, 49, здійснив 2 покупки із зняттям готівки на загальну суму 6050 гривень. Цього ж дня, в період часу з 18:37 год., по 18:46 год., перебуваючи в приміщенні магазину «Близенько», за адресою: м. Львів, просп. В`ячеслава Чорновола, 7а, здійснив чотири покупки із зняттям готівки, на загальну суму 14673,97 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 шляхом обману, вчиненому шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, заволодів коштами потерпілої ОСОБА_6 на загальну суму 22780 (двадцять дві тисячі сімсот вісімдесят) гривень 97 (дев`яносто сім) копійок, чим заподіяв потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю. Надав покази, які у повній мірі відповідають фабулі обвинувачення та вищенаведеним встановленим судом обставинам. Вказав, що у обвинувальному акті вірно відображено те, що він отримав реквізити банківської картки потерпілої ОСОБА_6 , емітованої у АТ КБ «ПриватБанк», а саме номер карти, термін дії карти та секретний CVV/CV2 код. Після цього, він, використовуючи зазначену інформацію, з метою отримання можливості здійснення банківських операцій від імені ОСОБА_6 , прив`язав (закріпив) вищевказану банківську картку до мобільного додатку «Apple Pay» на своєму мобільному телефоні та отримав можливість здійснення банківських операцій по вищевказаній банківській картці. Надалі, він 13.02.2025 року, в період часу з 18:26 год. по 18:46 год., перебуваючи у приміщенні магазину «Сім23», за адресою: м. Львів, просп. Свободи, 23, у приміщенні аптеки «Подорожник», за адресою: м. Львів, просп. Свободи, 49, у приміщенні магазину «Близенько», за адресою: м. Львів, просп. В`ячеслава Чорновола 7а, використовуючи технологію бездротового зв`язку малого радіусу дії (NFC) на власному мобільному телефоні, втрутився в роботу інформаційної (автоматизованої) банківської системи (АБС) АТ КБ «ПриватБанк», за допомогою якої здійснюється обслуговування банківських рахунків клієнтів АТ КБ «ПриватБанк», та здійснив зняття коштів та оплату товарів з банківського рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_6 . Зокрема, 13.02.2025 близько 18:26 год., перебуваючи у приміщенні магазину «Сім23», що розташований за адресою: м. Львів, просп. Свободи, 23, здійснив покупку із зняттям готівки в сумі 2057 гривень. Цього ж дня, у період часу з 18:31 год. по 18.32 год., у приміщенні аптеки «Подорожник», за адресою: м. Львів, просп. Свободи, 49, здійснив 2 покупки із зняттям готівки на загальну суму 6050 гривень. Цього ж дня, в період часу з 18:37 год., по 18:46 год., перебуваючи в приміщенні магазину «Близенько», за адресою: м. Львів, просп. В`ячеслава Чорновола, 7а, здійснив чотири покупки із зняттям готівки, на загальну суму 14673,97 гривень. У такий спосіб він заволодів коштами потерпілої на загальну суму 22780 гривень 97 копійок.

Пояснив, що події відбувались у період часу, у спосіб, за обставин, які зазначені у обвинувальному акті. Мотиви і мета вчинення ним злочинів, а також способи їх вчинення у обвинувальному акті відображені вірно.

У вчиненому щиро розкаюється, засуджує свою поведінку, добровільно відшкодував спричинену шкоду у повному обсязі. Просить суворо не карати та надати йому можливість стати на шлях виправлення.

Зважаючи на повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, оскільки цього не заперечили учасники судового провадження і такі ніким не оспорюються.

При цьому, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінюючи покази обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає їх правдивими і достовірними, оскільки вони є послідовними, об`єктивно і повно відображають обставини вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, надані обвинуваченим безпосередньо у судовому засіданні, за участю та у присутності захисника, підстав для самообмови або обставин які ставлять під сумнів добровільність позиції обвинуваченого, судом не встановлено.

Оцінюючі зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 своїми умисними діями скоїв несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.361 КК України, та заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайстві), вчинене шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 190 КК України.

В ході судового розгляду судом детально проаналізовано поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 після вчинення злочину, наслідки суспільно-небезпечного діяння останнього, особу обвинуваченого, його спосіб життя, ймовірність вчинення ним нових злочинів, зважено на усі обставини кримінального провадження у їх сукупності.

Зокрема, судом витребувано та досліджено досудову доповідь органу пробації, яка враховується судом при ухваленні даного вироку та прийнятті рішення щодо покарана, згідно якої беручи до уваги інформацію, яка характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, криміногенні фактори, які впливають на поведінку обвинуваченого, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує положення ст. 65 КК України, відповідно до яких, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Також, суд враховує, що згідно зі статтями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Отже, суд виходить з того, що положення Кримінального кодексу України наділяють його правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Таким чином, обираючи вид та міру покарання, суд бере до уваги характер та тяжкість вчиненого злочину, форму вини, спосіб вчинення та стадію кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, відношення обвинуваченого до скоєного.

Суд враховує фактичні обставини справи і тяжкість заподіяних кримінальними правопорушеннями наслідків, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не перебуває на обліку в лікаря нарколога та психіатра.

Також, суд враховує позицію потерпілої, яка, згідно поданої суду заяви, вказує, що обвинувачений попросив у неї вибачення, відшкодував у повному обсязі завдані збитки, жодних претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого вона не має, просить не позбавляти його волі. Крім того, суд приймає до уваги факт добровільного внесення ОСОБА_4 5000 гривень на підтримку Збройних Сил України, як обставину яка позитивно характеризує його особу.

Пом`якшуючими покарання ОСОБА_4 обставинами суд визнає активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття обвинуваченого. Так, обвинувачений в судовому засіданні добровільно повідомив про усі відомі йому обставини справи та надав визнавальні покази.

При цьому суд виходить з того, що системне тлумачення законодавства та судової практики вказує на те, що активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином, повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, наданні допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Так, ОСОБА_4 безпосередньо у судовому засіданні повідомив суду про обставини вчинення ним кримінальних правопорушень, тобто про власну кримінальну діяльність. Крім того, зазначена обставина, яка пом`якшує покарання визначена органом досудового розслідування про що зазначено у обвинувальному акті.

Також, в ході судового розгляду обвинувачений в судовому засіданні засудив свою протиправну поведінку у присутності учасників процесу, вибачився за свої дії, добровільно відшкодував спричинену шкоду. При цьому суд виходить з того, що системне тлумачення законодавства та судової практики вказує на те, що щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання. Крім того, суд приймає до уваги те, що щире каяття можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (наприклад, при з`явленні із зізнанням), так і після їх внесення, на досудовому розслідуванні або під час розгляду справи у суді. Вирішальним є встановлення факторів, які б свідчили про справжність, щирість визнання вини, шляхом відповідного ставлення до скоєного, що передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, і має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації (постанова ККС ВС від 23.01.2024 у справі № 283/2169/19 (провадження № 51- 5093км23).

Обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин судом не встановлено.

Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст. 50, 65 КК України, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

При цьому, суд враховує положення ч.1, 2 ст.50 КК України, згідно яких, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Визначаючи вид та розмір покарання, суд також, виходить з того, що каральна функція, тобто акт покарання від імені держави, як засіб запобігання нових правопорушень, що є уособленням негативної реакції держави на скоєне правопорушення, не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Отже, покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки особи. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Беручи до уваги вказані обставини, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання:

-за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, у виді позбавлення волі в межах санкції даної статті.

-за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 361 КК України, у виді обмеження волі, тобто в межах санкції даної статті.

При призначенні покарання, суд застосовує судову дискрецію (судовий розсуд), тобто поняття яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання.

Також, визначаючи обвинуваченому вид і розмір покарання, суд виходить з того, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Крім того, суд враховує те, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Системний аналіз та юридичний зміст положень ч.2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа.

При розгляді даного кримінального провадження суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством, як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. У свою чергу, справедливість - це одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

На переконання суду, таке покарання для засудженого відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності. Наведене покарання також перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Суд виходить з того, що положення Кримінального кодексу України наділяють його правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Виправлення, як мета покарання, це той наслідок, який прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу. Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (наприклад, у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, належним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Таким чином, обираючи вид та міру покарання обвинуваченим, суд бере до уваги характер та тяжкість вчиненого ними злочину, форму вини, спосіб вчинення злочину, стадію злочину, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, відношення обвинувачених до скоєного.

Також, виходячи із цілей та принципів права, справедливості й достатності обраного покарання, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, враховуючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, вищенаведені обставини справи, зокрема пом`якшуючі покарання обставини, висновок органу пробації, суд приходить до висновку, що виправлення засудженого можливе без відбування покарання, і відповідно до ст. 75 КК України, вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на останнього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, адже така міра покарання сприятиме досягненню справедливого балансу між правами та свободами засудженого та інтересами держави і суспільства, і буде достатньою для виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Підставою звільнення особи від відбування покарання з випробуванням на основі ст. 75 КК України, є переконання суду, викладене у мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Відтак, суд ґрунтує свої висновки на тих відомостях, які він оцінив на час ухвалення вироку, зокрема на відомостях про вчинений особою злочин, посткримінальну поведінку та її характеристику, спосіб життя, соціальні зв`язки тощо. Важливе значення для застосування звільнення від відбування покарання мають дані, які характеризують особу винного, а саме: його поведінка до, в момент та після вчинення кримінального правопорушення, його соціально-демографічні властивості та соціально-психологічна характеристика. Отже, проаналізувавши всі зазначені обставини, суд приходить до висновку про наявність підстав для звільнення особи від відбування покарання.

Запобіжний захід застосований до обвинуваченого - застава, до набрання вироком законної сили слід залишити без змін. Після набрання вироком законної сили запобіжний захід слід скасувати, а заставу повернути заставодавцю. Під вартою у межах даного кримінального провадження ОСОБА_4 перебував два дні.

Питання речових доказів по справі слід вирішити у відповідності до положень ст.100 КПК України.

Застосований у межах даного кримінального провадження захід забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна обвинуваченого слід скасувати після набрання вироком законної сили.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. 368, 370, 374 КПК України,

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.190 та ч. 1 ст. 361 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання:

- за ч. 4 ст.190 Кримінального кодексу України - 3 (три) роки позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 361 Кримінального кодексу України - 1 (один) рік обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням та призначити йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою визначеною органом пробації за місцем проживання засудженого.

Запобіжний захід застосований до ОСОБА_4 у виді застави до набрання вироком законної сили залишити без змін. Після вступу вироку у законну силу запобіжний захід у виді застави застосований до ОСОБА_4 в межах даного кримінального провадження вважати скасованим.

Після набрання даним вироком законної сили заставу у розмірі 60560 гривень 00 копійок повернути заставодавцю ОСОБА_7 або уповноваженій нею особі.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді від 29.09.2025 (справа №465/8351/25; провадження №1-кс/465/1557/25) в межах даного кримінального провадження на мобільний телефон марки IPhone моделі SE, ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 без сім-картки мобільного оператора та мобільний телефон марки IPhone моделі ND210LL/А із серійним номером НОМЕР_4 , НОМЕР_5 із сім-карткою мобільного оператора зв`язку «Київстар» з номером НОМЕР_6 , які належать ОСОБА_4 , після набрання даним вироком законної сили скасувати.

Речові докази, після набрання вироком законної сили:

- мобільний телефон марки IPhone моделі SE, ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 без сім-картки мобільного оператора та мобільний телефон марки IPhone моделі ND210LL/А із серійним номером НОМЕР_4 , НОМЕР_5 із сім-карткою мобільного оператора зв`язку «Київстар» з номером НОМЕР_6 - повернути ОСОБА_4 за належністю.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1