КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

25.02.26 м. Козятин

Слідчий суддя Козятинського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого-заступника начальника слідчого відділення відділення поліції № 2 Хмільницького районного відділу поліції Головного управління національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Козятинського відділу Хмільницької окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 00000075 від 22.02.2026 р. у відношенні підозрюваного

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Цілиноград республіка Казахстан, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, пенсіонера, одруженого, з середньою спеціальною освітою, раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 262, ч. 2 ст. 345 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

24.02.2026 року до суду надійшло вказане клопотання, яке обґрунтовано наступним.

22.02.2026 о 20:45 ОСОБА_4 затриманий в порядку ст. 208 КПК України та 23.02.2026 його повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 262, ч. 2 ст. 345 КК України.

22.02.2026 о 08 годині 00 хвилин інспектор роти № 3 взводу № 2 старший лейтенант поліції ОСОБА_7 , який перебуває на посаді згідно наказу ДПП №112 по о/с від 08.02.2021, посвідчення серії ВНП 022224, спеціальний жетон № 0011168, та поліцейський взводу № 1 роти № 1 сержант поліції ОСОБА_8 , який перебуває на посаді згідно наказу ДПП №750 по о/с від 20.06.2023, посвідчення серії ВНП 018690, спеціальний жетон №0196437, у відповідності до «Розстановки сил та засобів взводу № 1 роти № 2 БПП з обслуговування Хмільницького району УПП у Вінницькій області ДПП з 08.00 22.02.2026 до з 20.00 22.02.2026» заступили на чергування по охороні громадського порядку та публічної безпеки на території Козятинської територіальної громади та Самгородоцької об`єднаної територіальної громади у складі екіпажу «Юнкер - 308».

Близько 16 години 35 хвилин того ж дня під час несення служби по охороні громадського порядку та публічної безпеки на території Козятинської територіальної громади по вул. Довженка в м. Козятині Хмільницького району у відповідності до ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» проведено перевірку військово-облікових документів у ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ході якої установлено, що останній перебуває в активному розшуку як особа, яка ухиляється від мобілізації. На пропозицію прослідувати до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення відомостей військового обліку ОСОБА_9 відмовився та законних вимог працівника поліції не виконав, в зв`язку з чим прийнято було рішення про застосування поліцейськими заходів примусу.

Під час проведення заходів з адміністративного затримання ОСОБА_9 до працівників поліції підійшов ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який попередньо проходив поряд та зупинився, спостерігаючи за діями поліцейських. Підійшовши з-заду до поліцейського сержанта поліції ОСОБА_8 , який в цей час знаходився на землі та проводив заходи до застосування спеціальних засобів відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , маючи умисел, направлений на викрадення вогнепальної зброї, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, правою рукою розстебнув кобуру, в якій перебувала табельна вогнепальна зброя поліцейського, пістолет марки ФОРТ-17, заводський № НОМЕР_1 , споряджений магазином та бойовими патронами калібру 9?18 мм у кількості 16 набоїв, який було пристібнуто на страхувальний ремінець до поясного спорядження поліцейського, та дістав його із кобури, утримуючи зброю в правій руці. Однак в цей час поліцейський сержант поліції ОСОБА_8 помітивши, що його зброєю заволоділи, вільною рукою схопився за руку ОСОБА_10 , але останній протидіючи діям поліцейського, повалився на ОСОБА_8 , тим самим обмеживши його рухи та можливості повернути зброю.

В подальшому ОСОБА_10 , продовжуючи свої злочинні дії, направлені на заволодіння зброєю поліцейського, став колінами на грудну клітину поліцейського ОСОБА_8 , тим самим обмеживши його дії та рухи.

Однак поліцейський ОСОБА_8 , протидіючи спробі ОСОБА_10 заволодіти зброєю, застосувавши силу, вирвав табельну вогнепальну зброю з руки останнього.

Таким чином, ОСОБА_4 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але заволодіння зброєю не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, так як були припинені працівником поліції.

Окрім цього, близько 16 години 35 хвилин 22.02.2026 інспектором роти № 3 взводу № 2 старшим лейтенантом поліції ОСОБА_7 та поліцейським взводу № 1 роти № 1 сержантом поліції ОСОБА_11 під час несення служби по охороні громадського порядку та публічної безпеки на території Козятинської територіальної громади по вул. Довженка в м. Козятині Хмільницького району у відповідності до ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» проведено перевірку військово-облікових документів у ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ході якої установлено, що останній перебуває в активному розшуку як особа, яка ухиляється від мобілізації. На пропозицію прослідувати до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення відомостей військового обліку ОСОБА_9 відмовився та законних вимог працівника поліції не виконав, в зв`язку з чим було прийнято рішення про застосування поліцейськими заходів примусу.

Під час проведення заходів з адміністративного затримання ОСОБА_9 до працівників поліції підійшов ОСОБА_4 . Підійшовши з-заду до поліцейського сержанта поліції ОСОБА_8 , який в цей час знаходився на землі та проводив заходи до застосування спеціальних засобів відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_4 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, правою рукою розстебнув кобуру поясного спорядження поліцейського, в якій перебувала табельна вогнепальна зброя поліцейського - пістолет марки ФОРТ-17, споряджений магазином та бойовими патронами, дістав його із кобури і утримуючи зброю в правій руці.

Однак в цей час поліцейський сержант поліції ОСОБА_8 помітивши, що його зброєю заволоділи, вільною рукою схопився за руку ОСОБА_10 , але останній протидіючи діям поліцейського, повалився на ОСОБА_8 , тим самим обмеживши його рухи та можливості повернути зброю. ОСОБА_10 , продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на протидію законним діям працівника правоохоронного органу, став колінами на ділянку тіла в області грудної клітини поліцейського ОСОБА_8 , тим самим обмеживши його дії та рухи.

Однак поліцейський ОСОБА_8 , протидіючи діям ОСОБА_10 , вирвав табельну вогнепальну зброю з руки останнього та скинув його зі свого тіла на землю.

Продовжуючи вчиняти протиправні дії, направлені на заподіяння тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_10 , знаходячись за спиною поліцейського ОСОБА_8 , рукою обхопив його за шию та почав здушувати. Під час цього поліцейський ОСОБА_8 , утримуючи в руці табельну вогнепальну зброю поліцейського - пістолет марки ФОРТ-17, відповідно до ст. 46 ЗУ «Про Національну поліцію», використав вогнепальну зброю для подання сигналу тривоги за для подання сигналу тривоги, при цьому здійснив три постріли в гору, після чого ОСОБА_10 відпустив шию ОСОБА_8 .

Своїми умисними діями ОСОБА_10 спричинив поліцейському ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді гіперімія м`яких тканин шиї, які відносяться до легких тілесних ушкоджень

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 262 КК України, у тобто закінченому замаху на викрадення вогнепальної зброї та бойових припасів;

- ч. 2 ст. 345 КК України умисне заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

За вказаним фактом в СВ відділення поліції № 2 Хмільницького районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000075 від 22.02.2026, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 262, ч. 2 ст. 345 КК України.

Обгрунтованість підозри, на думку слідчого, підтверджується: протоколом огляду місця події від 22.02.2026 проведений за місцем вчинення злочину; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_7 ; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення в порядку ст. 208 КПК; інформацією про амбулаторне звернення пацієнта в КП «Козятинська ЦРЛ» №381. Слідчий зазначає про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під варту, оскільки існують ризики, передбачені положеннями п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України. Ризик, визначений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовує тяжкістю кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 3 до 7 років, що може спонукати підозрюваного до втечі. Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, сторона обвинувачення вважає такі дії є цілком вірогідними, беручи до уваги те, що підозрюваний обізнаний із усіма обмеженнями, які в собі несе такий вид покарання, а також строк покарання, яке загрожує підозрюваному, розуміючи невідворотність покарання у разі визнання його винним в інкримінованому йому злочині. Крім того, є достатньо високим ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, яких добре знає. Просить слідчого суддю застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб.

Прокурор у судовому засіданні просив задовольнити подане клопотання. Надав пояснення, аналогічні викладеним у клопотанні.

Підозрюваний зазначив, що є пенсіонером, одруженим, раніше не притягався до кримінальної відповідальності. Просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту. Під час проведення досудового розслідування морального та фізичного тиску на нього не було.

Захисник підтримав позицію підозрюваного та просив застосувати більш м`який запобіжний захід до підозрюваного.

Заслухавши думку прокурора щодо поданого клопотання, пояснення підозрюваного, позицію захисника, дослідивши надані матеріали, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Клопотання слідчого про продовження запобіжного заходу відповідає вимогам ст.184 КПК України і воно отримано підозрюваним 23.02.2026 р. о 19-30 год. з додатками.

22.02.2026 о 20:45 ОСОБА_4 затриманий в порядку ст. 208 КПК України та 23.02.2026 його повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 262, ч. 2 ст. 345 КК України.

Вирішуючи подане клопотання по суті, слідчий судді зазначає наступне.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований в т.ч. до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України).

Щодо наявності обґрунтованості підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому діяння, слідчим суддею встановлені наступні фактичні обставини.

Поняття "обґрунтована підозра" визначена в рішенні Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої цей термін означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 підтверджується зібраними доказами:

протоколом огляду місця події від 22.02.2026 проведений за місцем вчинення злочину; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_7 ; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення в порядку ст. 208 КПК; інформацією про амбулаторне звернення пацієнта в КП «Козятинська ЦРЛ» №381.нтами та не є доказами, в розумінні положень ст. 84 КПК України.

Слідчий суддя вважає достатніми факти та інформацію, надану слідчим на обґрунтування підозри ОСОБА_4 .

Питання щодо наявності чи відсутності в діях підозрюваного складу кримінального правопорушення, кваліфікації його дій, а також більш вагомі докази причетності до кримінального правопорушення, належність та допустимість цих доказів, можуть бути більш ретельно досліджені в подальшому судом при розгляді кримінального провадження в судовому засіданні.

Щодо заявлених стороною обвинувачення ризиків та спростовуючи позицію сторони захисту в частині необґрунтованості всіх заявлених ризиків, захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Прокурором доведено, наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України переховування підозрюваного ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та суду. Даний ризик обґрунтовується тим, що у разі визнання винним йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років (ч. 1 ст. 262 КК України), вказане покарання може бути застосовано з урахуванням положень ч. 3 ст. 68 КК щодо обмеження максимального покарання 2/3 максимального строку і така міра покарання може стимулювати підозрюваного до втечі. Разом з цим, слід врахувати, що соціальні зв`язки підозрюваного, не перешкоджають йому покинути місце проживання, матеріальний стан підозрюваного дає йому можливість переховуватись від органу досудового розслідування та суду так як підозрюваний, хоча і неофіційно, працює та отримує доходи. Окрім цього, тяжкість інкримінованого правопорушення (ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 262 КК України) та усвідомлення можливості засудження до певного терміну позбавлення волі вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного до втечі. При цьому, слідчий суддя враховує позицію Європейського Суду з прав людини у справі «В. проти Швейцарії», зокрема те, що небезпеку переховування не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначати з урахуванням характеру підозрюваного, його моральних якостей, наявності у нього коштів.

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення «Бекчиєв проти Молдови»). З обґрунтуванням вказаного ризику, викладеним у клопотанні слідчого, слідчий суддя погоджується.

Інші ризики стороною обвинувачення не обґрунтовані належним чином та не доведені.

Натомість, існування навіть одного ризику, визначеного положеннями п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, на переконання слідчого судді, свідчить про достатність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу по данному кримінальному провадженню.

Визначаючи вид запобіжного заходу, який підлягає застосуванню, крім наведеного та доведеного стороною обвинувачення ризику, слідчий суддя враховує й дані про особу підозрюваного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є одруженим, пенсіонером.

Даних, які би негативно характеризували підозрюваного, слідчому судді не надано.

Отже, з огляду на особу підозрюваного, характер вчинення його дій, тяжкість та спосіб вчинення кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, а також приймаючи до уваги, що стороною обвинувачення не доведено та в клопотанні взагалі не визначено, неможливості застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, слідчий суддя вважає, що запобігти вищевказаним ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, може більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, застосування якого до підозрюваного з наведених вище підстав буде невиправданим та надмірно суворим.

Таким чином, слідчий суддя, враховуючи положення ст. 178 КПК України, вважає за необхідне застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, місцем відбування вказаного запобіжного заходу визначити місце проживання підозрюваного, зазначене ним як фактичне місце проживання. Визначення саме такого запобіжного заходу та місця його відбування обґрунтовано наступним.

Статтею 181 КПК України визначено поняття такого запобіжного заходу, порядок його відбування та контролю за його застосуванням. Так, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби (ч.1). Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі (ч.2). Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого (ч.3). Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження (ч.4). Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю (ч.5).

Отже, саме визначення природи такого запобіжного заходу, порядку його застосування (не покидати житло), контролю за його застосуванням (контролюючий орган - орган Національної поліції, право, надане даному органу з`являтися у житло особи, тощо), надає слідчому судді підстави для застосування даного запобіжного заходу за місцем проживання підозрюваного.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя вважає доцільним застосувати до підозрюваного саме визначений запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, оскільки його застосування цілком убезпечить від наявних ризиків по провадженню та саме запобіжний захід у виді домашнього арешту здатний гарантувати належну поведінку підозрюваного під час досудового розслідування кримінального провадження щодо нього, при цьому не будучи надмірно суворим для нього.

Відповідний відділ поліції ГУ НП відповідно до вимог ч.4 ст.181 КПК України повинен негайно поставити на облік підозрюваного ОСОБА_4 , до якого застосований домашній арешт і повідомити про це слідчому.

Керуючись ст.ст. 176-178, 184, 369, 372, 376 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого-заступника начальника слідчого відділення відділення поліції № 2 Хмільницького районного відділу поліції Головного управління національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Козятинського відділу Хмільницької окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 00000075 від 22.02.2026 р. у відношенні підозрюваного ОСОБА_4 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного у вчиненнікримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 262, ч. 2 ст. 345 КК України, ОСОБА_4 , запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши йому цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду на строк до 20.04.2026 р. включно.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 строком до 20.04.2026 року включно наступні обов`язки:

Зобов`язати ОСОБА_4

- прибувати до слідчого, прокурора чи суду із встановленою періодичністю

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.

Попередити ОСОБА_4 про наслідки невиконання обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, роз`яснивши, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в його житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

В решті клопотання відмовити.

Звільнити підозрюваного з-під варти негайно.

Ухвалу для виконання передати начальнику відділення поліції № 2 Хмільницького районного відділу поліції Головного управління національної поліції у Вінницькій області.

Зобов`язати відділення поліції № 2 Хмільницького районного відділу поліції Головного управління національної поліції у Вінницькій області відповідно до вимог ч. 4 ст. 181 КПК України негайно поставити на облік підозрюваного, до якого застосований домашній арешт і повідомити про це слідчому.

Копію ухвали вручити підозрюваному негайно після її оголошення та направити копії ухвали прокурору, начальнику відділення поліції № 2 Хмільницького районного відділу поліції Головного управління національної поліції у Вінницькій області.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали, а підозрюваним, який перебуває під вартою, з моменту вручення йому копії ухвали.

Слідчий суддя: ОСОБА_1