Сарненський районний суд
_________________________________________________
Справа № 572/4948/24
Провадження № 1-в/572/6/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2026 року м.Сарни

Сарненський районний суд Рівненської області - одноособово суддя ОСОБА_1 , при секретареві ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представника Катеринівської ВК № 45 ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , засудженого 06.08.2021 року вироком Великоновосілківського району Донецької області за ч. 2 ст. 156 КК України до 5 років позбавлення волі, про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И В :

Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотанням про умовно дострокове звільнення його від подальшого відбування покарання.

Засуджений клопотання підтримав.

Представник адміністрації ДУ «Катеринівська ВК-46 у Рівненській області» ОСОБА_4 просив відмовити засудженому в умовно-достроковому звільненні, як такому, що не довів своє виправлення.

Прокурор заперечив щодо можливості задоволення клопотання засудженого, вказуючи, що ОСОБА_5 на даний час не довів свого виправлення та засуджений за ч.2 ст. 156 КК України, що є тяжким злочином підвищеної суспільної небезпеки, вчиненого щодо малолітньої особи та не був працевлаштований.

Із матеріалів особової справи встановлено, що ОСОБА_5 був засуджений вироком Великоновосілківського районного суду Донецької області від 06 серпня 2021 року за вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.156 КК України.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом, за умисний тяжкий злочин.

Початок строку 07.05.2021 року, кінець строку 07.05.2026 року.

Однак, обов`язковою умовою для умовно-дострокового звільнення засудженого є, відповідно до ч.2 ст.81 КК України, сумлінна поведінка та ставлення до праці. Таким чином, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання. Висновок про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у відповідній установі.

Так, відповідно до наявних в матеріалах особової справи засудженого матеріалів, а саме : характеристики від 17 лютого 2026 року засуджений характеризується як такий, що не працює, бажання працювати не має. Суд враховує, що відповідно до ч.1 ст. 118 КВК України засуджені до позбавлення волі мають право працювати. Праця здійснюється на добровільній основі на підставі договору цивільно-правового характеру або трудового договору, який укладається між засудженим та фізичною особою - підприємцем або юридичною особою, для яких засуджені здійснюють виконання робіт чи надання послуг.

Тобто, ОСОБА_5 правом на працю не скористався, а інформації про обставини, які об`єктивно перешкоджали йому у цьому, за матеріалами справи не встановлено. При цьому, суд відмічає, що сам по собі факт залучення засудженого до робіт з благоустрою колонії не може безперечно свідчити про сумлінне і відповідальне ставлення до праці. Бо відповідно до ч.5 ст. 118 КВК України засуджені можуть залучатися без оплати праці лише до робіт з благоустрою колоній і прилеглих до них територій, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених або до допоміжних робіт із забезпечення колоній продовольством. До цих робіт засуджені залучаються в порядку черговості, в неробочий час і не більш як на дві години на день.Більш того, згідно ч.3 ст.107 КВК України виконання робіт з благоустрою колонії є обов`язком засуджених. Відповідно, суд робить висновок, що ОСОБА_5 не був працевлаштований за весь період відбування покарання, що не свідчить про його сумлінне ставлення до праці.

Стосовно поведінки засудженого і його характеристики з боку адміністрації установи, то суд встановив, що за період відбування покарання ОСОБА_5 мав одне стягнення у виді догани, дане стягнення погашене.

Загалом, у місці відбування покарання засуджений характеризується посередньо: не приймає участі в програмах диференційованого виховного впливу, намагається дотримуватись правомірних і ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Результати реалізації заходів індивідуальної програми виконані лише частково. Хоча в побуті і у колі інших засуджених поводить себе достатньо належно, зокрема, виконує роботи із самообслуговування, спальне місце утримує в чистоті, має охайний зовнішній вигляд; на критику реагує адекватно, не конфліктний. На профілактичному обліку не перебуває. Однак, ризик повторного вчинення правопорушення і ризик небезпеки для суспільства оцінюються як середні.

Тож, за наслідками аналізу усіх наявних у справі фактичних даних щодо праці і поведінки ОСОБА_5 за весь період відбування покарання, суд вважає, що він не підлягає умовно достроковому звільненню і потребує подальшого виховного впливу.

Зокрема, наявність заохочень не може свідчити про сумлінне встановлення до праці, доведеність якого є однією з умов дострокового звільнення, оскільки засуджений не був працевлаштований. Також суд враховує той факт, що ОСОБА_5 засуджений за ч.2 ст. 156 КК України, що є тяжким злочином підвищеної суспільної небезпеки.

За встановлених обставин, суд не може стверджувати, що ОСОБА_5 став на шлях виправлення. Засуджений протягом усього строку перебування в умовах ізоляції від суспільства не притримувався поведінки, яка б беззаперечно свідчила б про те, що мета призначеного йому покарання на цей час вже досягнута.

Отже, виходячи із змісту ст.81 КК України умовно дострокове звільнення від подальшого відбування покарання є можливим виключно, якщо засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. При чому висновок про вказані обставини має бути зроблений із врахуванням усього періоду відбуття покарання.

В даному випадку суд не може дійти висновку про те, що поведінка засудженого є такою, що свідчить про виправлення засудженого, через що заява ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання до задоволення не підлягає.

На підставі ст.81 КК України, керуючись ст.ст.537, 539 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Відмовити у задовленні заяви засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя: