Єдиний унікальний номер 205/3009/26
Номер провадження 1-кс/205/1065/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2026 року місто Дніпро

Слідчий суддя Новокодацького районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , представника заявника адвоката ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ ВП № 1 Дніпровського РУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 про відмову в задоволенні клопотання від 25 лютого 2026 року в рамках кримінального провадження № 0000207 від 12 лютого 2026 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 115 ч.2 п.2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про скасування постанови слідчого СВ ВП № 1 Дніпровського РУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 про відмову в задоволенні клопотання від 25 лютого 2026 року в рамках кримінального провадження № 0000207 від 12 лютого 2026 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 115 ч.2 п.2 КК України. В обґрунтування заяви посилається на ті обставини, що 12 лютого 2026 року її бувший чоловік ОСОБА_6 викрав їх спільну дитину малолітню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і до теперішнього часу місце перебування дитини не відомо. За фактом викрадення дитини, було порушено кримінальне провадження № 0000207 від 12 лютого 2026 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 115 ч.2 п.2 КК України. Під час проведення досудового розслідування в рамках зазначеного кримінального провадження, за словами слідчого було встановлено місце перебування малолітньої дитини, але слідчий відмовилася повідомляти адресу знаходження дитини - заявнику, по не зрозумілим причинам.

23 лютого 2026 року, ОСОБА_3 як потерпіла, звернулася до слідчого з клопотанням про перекваліфікацію дій зі ст. 115 ч.2 п.2 КК України на ст. 126-1 КК України. В обґрунтування наявності в діях ОСОБА_6 складу злочину передбаченого ст. 126-1 КК України, надала слідчому докази вчинення систематичного домашнього насильства відносно неї та її малолітньої доньки ОСОБА_8 . Також на її думку, відібрання у неї малолітньої дитини, та тривале переховування її, перешкоджання в спілкуванні з дитиною, також свідчить про наявність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення передбаченого ст. 126-1 КК України. Просить слідчого суддю скасувати постанову слідчого СВ ВП № 1 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 від 25 лютого 2026 року.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_3 повністю підтвердила обставини викладені в скарзі. Пояснила, що психічний та фізичний тиск з боку вже бувшого чоловіка ОСОБА_6 триває на протязі тривалого часу. Поки вони перебували в шлюбі, вона боялася його, та не зверталася в поліцію із заявою про вчинення домашнього насильства. У зв`язку з нахабним та підступним викрадення дитини, вона змушена відстоювати свої права як в цивільному порядку ( розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини) так і за допомогою поліції, оскільки дитина досі не розшукана, та не повернута до матері. Просить суд задовольнити вимоги викладені в скарзі та скасувати постанову слідчого СВ ВП № 1 Дніпровського РУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 про відмову в задоволенні клопотання від 25 лютого 2026 року в рамках кримінального провадження № 0000207 від 12 лютого 2026 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 115 ч.2 п.2 КК України.

Представник заявника ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 повністю підтримала пояснення ОСОБА_3 . Пояснила, що поведінка ОСОБА_6 на протязі тривалого часу, свідчить про домашнє насильство. На протязі тривалого часу ОСОБА_3 проживала під постійним контролем з боку ОСОБА_6 .. Він знущався над нею, бив її та дитину, про що свідчать зафіксовані сліди побоїв. Також є свідки подій, які можуть підтвердити факти вчинення домашнього насильства. А підступне викрадення дитини, переховування її у невідомому місці, надсилання чисельних погрожувань, та здійснення психологічного тиску на ОСОБА_3 свідчить про наявність складу кримінального правопорушення передбаченого ст. 126-1 КК України. Просить слідчого суддю задовольнити скаргу в повному обсязі.

Розглянув матеріали скарги, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

За ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені ч. 1 ст. 303 КПК, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо ж рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Як встановлено в судовому засіданні, постановою слідчого СВ ВП № 1 Дніпровського РУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 про відмову в задоволенні клопотання в рамках кримінального провадження № 0000207 від 12 лютого 2026 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 115 ч.2 п.2 КК України було прийнято 25 лютого 2026 року.

До Новокодацького районного суду міста Дніпра заявник ОСОБА_3 звернулася 5 березня 2026 року тоб то в межах строку визначеного ст. 304 КПК України.

У частинах 1, 2 статті 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя - це суддя, до повноваження якого належить здійснення порядку судового контролю за дотримання прав, свобод, інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Так, згідно з ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

В той час, право на суд, одним із аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним. Право на суд, особливо щодо умов прийнятності скарги, може бути обмеженим настільки, щоб не було порушено саму сутність цього права, тобто, обмеження повинні мати законну мету і зберігати пропорційність між використаними засобами та досягнутими цілями.

Право на доступ до суду, закріплене у п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути реалізовано тільки у відповідності до вимог національного законодавства, в зв`язку з чим, слідчий суддя, вирішуючи питання про право на оскарження рішення, дії чи бездіяльності слідчого, прокурора, діє в межах тих повноважень, які встановлені діючим кримінальним процесуальним законом і не приймає до уваги доводи щодо законності, обґрунтованості та справедливості оскаржуваного рішення, оскільки вони можуть бути перевірені судом тільки в результаті розгляду скарги по суті.

Главою 26 КПК України визначено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування. Частиною 1 статті 303 КПК України передбачено, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора підлягають оскарженню під час досудового провадження та ким такі рішення, дії чи бездіяльність можуть бути оскаржені. Встановлений ч. 1 ст. 303 КПК України перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування є вичерпним.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: 1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування; 2) рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження; 3) рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником; 4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження; 5) рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою; 6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом; 7) рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником; 8) рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником; 9-1) рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником.

З матеріалів скарги вбачається, що потерпіла ОСОБА_3 , 23 лютого 2026 року звернулася до слідчого з клопотанням в рамках кримінального провадження № 0000207 від 12 лютого 2026 року про перекваліфікацію кримінального правопорушення передбаченого ст. 115 ч.2 п.2 КК України на ст. 126-1 КК України.

Постановою слідчого СВ ВП № 1 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 від 25 лютого 2026 року було відмовлено у перекваліфікації, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення передбаченого ст. 126 -1 КК України, а саме у зв`язку з відсутністю підтверджень притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства.

Суд не погоджується з висновками слідчого з наступних підстав.

Відповідно до диспозиції статті 126-1 КК домашнім насильством є систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства. Таким чином, обов`язковою ознакою цього складу злочину є систематичність вчинення насильства, тобто повторюваність його епізодів протягом певного часу.

Відповідно до статті 85 КПК належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

На стороні обвинувачення лежить обов`язок довести цю складову злочину, для чого вона може надати відповідні докази систематичності домашнього насильства, у тому числі, але не виключно, підтвердження притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КУпАП.

Таким чином, будь-які попередні епізоди домашнього насильства входять до предмету доказування обвинувачення за статтею 126-1 КК і докази, що стосуються цих епізодів, є належними, оскільки стосуються обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Словосполучення "систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства" описує діяння. Закінченим кримінальне правопорушення вважається з моменту вчинення хоча б однієї із трьох форм насильства (фізичного, психологічного чи економічного) втретє, у результаті чого настав хоча б один із вказаних в законі наслідків. При цьому не має значення, чи було відображено в адміністративному протоколі поліції, в обмежувальному приписі чи в іншому документі факт перших двох актів насильства. Факт документування має значення для доказування систематичності, але не більше ніж інші передбачені законом докази.

Також слідчий суддя звертає увагу, що ОСОБА_3 в своєму клопотанні про перекваліфікацію кримінального провадження № 0000207 від 12 лютого 2026 року, порушує питання щодо наявності ознак іншого кримінального правопорушення передбаченого ст. 126-1 КК України.

На підставі ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Чого слідчим зроблено не було.

Питання перекваліфікації кримінального правопорушення відноситься до дискреції слідчого або дізнавача, а тому зміна правової кваліфікації кримінального правопорушення не відноситься до слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та не підлягає контролю слідчим суддею згідно з п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України, слідчий здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності , втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Обґрунтування кваліфікації злочину здійснюється у відповідному процесуальному акті, відповідною посадовою особою, та полягає у визначенні відповідності між фактичними ознаками вчиненого діяння, кваліфікація базується на аналізі доказів, і слідчий суддя не може підмінити слідчого та не наділений правом на кваліфікацію дій конкретної особи в порядку ст. 303 КПК України.

Слідчий суддя забезпечує лише віднесені до його компетенції дії щодо судового контролю за дотриманням норм кримінального процесуального закону під час досудового слідства і не є посадовою особою, до повноважень якої належить остаточна правова кваліфікація.

Керуючись ст. ст. 303-307, 376 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ ВП № 1 Дніпровського РУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 про відмову в задоволенні клопотання від 25 лютого 2026 року в рамках кримінального провадження № 0000207 від 12 лютого 2026 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 115 ч.2 п.2 КК України задовольнити частково.

Постанову слідчого СВ ВП № 1 Дніпровського РУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 про відмову в задоволенні клопотання від 25 лютого 2026 року в рамках кримінального провадження № 0000207 від 12 лютого 2026 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 115 ч.2 п.2 КК України скасувати.

Зобов`язати слідчого СВ ВП № 1 Дніпровського РУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 від 23 лютого 2026 року.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1