ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 199/4202/25

провадження № 51-3185км25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2025 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 03 липня 2025 року у справі за клопотанням прокурора про закриття кримінального провадження.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами обставини

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська ухвалою від 11 квітня 2025 року задовольнив клопотання прокурора Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра Дніпропетровської області ОСОБА_7 та закрив кримінальне провадження № 0000229 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК), оскільки не було встановлено особу, яка його вчинила та закінчився строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за цей кримінальний проступок.

Вказану ухвалу потерпілий ОСОБА_6 оскаржив в апеляційному порядку.

Перевіривши це рішення Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 03 липня 2025 року залишив оскаржувану ухвалу без зміни.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_6 просить скасувати ці судові рішення через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

На обґрунтування своїх вимог зазначає, що рішення судів обох інстанцій про задоволення клопотання прокурора та закриття кримінального провадження в зв`язку з невстановленням особи, яка вчинила кримінальний проступок та закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності є передчасним, оскільки поза увагою цих судів залишилися його доводи про те, що кримінальне провадження зупинялося, а органом досудового розслідування не вживалися всі заходи для встановлення особи, яка вчинили крадіжку його майна. Окрім того, судами обох інстанцій не було взято до уваги, що кримінальне правопорушення могло бути вчинене групою осіб (ч. 2 ст. 185 КК) і в такому випадку строки давності притягнення до кримінальної відповідальності не сплинули.

З урахуванням зазначеного потерпілий вважає, що оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам статей 370, 372 та 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Позиції учасників у суді касаційної інстанції

У судовому засіданні прокурор висловила позицію про законність оскаржуваних судових рішень і просила відмовити у задоволенні касаційної скарги.

Інших учасників було належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги, однак вони у судове засідання не прибули.

Мотиви Суду

Колегія суддів (далі - Суд), заслухавши доповідь судді, думку прокурора, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи, наведені у касаційній скарзі, дійшла висновку про таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги.

Згідно з приписами п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

За правилами ч. 1 ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Як убачається з матеріалів провадження, 09.10.2019 на підставі заяви потерпілого ОСОБА_6 про крадіжку фар з його автомобіляневстановленою особою в період із 18:00 25 вересня до 08:00 26 вересня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000229 були внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК.

Досудове розслідування в кримінальному провадженні проводилось підрозділом дізнання відділу поліції № 1 Дніпровського районного управління поліції ГУНП у Дніпропетровській області впродовж 2019-2025 років. За цей час органом дізнання були вжиті необхідні слідчі дії з метою встановлення особи, яка скоїла крадіжку, однак встановити її не вдалося, тому прокурор звернувся до суду з клопотанням про закриття кримінального провадження у зв`язку з невстановленням особи, яка вчинила вказане кримінальне правопорушення, та закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Дослідивши надані прокурором матеріали місцевий суд встановив, що з часу вчинення кримінального правопорушення пройшло понад 5 років, за цей період органом досудового розслідування вживалися необхідні заходи для встановлення особи (осіб) причетних до його вчинення, однак встановити цю особу (осіб) не виявилося можливим. Окрім того, сплинув передбачений ст. 49 КК строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за це кримінальне правопорушення, а тому місцевий суд задовольнив клопотання прокурора та закрив кримінальне провадження на підставі п. 31 ч. 1 ст. 284 КПК.

При цьому суд першої інстанції у своєму рішенні звернув увагу на імперативний характер вказаної норми, яка зобов`язує суд за наявності цих підстав закрити кримінальне провадження.

У своїх рішеннях Верховний Суд неодноразово зазначав, що суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК), що покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів у справі, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК.

Зважаючи на законодавчі приписи, а також положення ст. 419 КПК цей суд зобов`язаний проаналізувати і зіставити з наявними у кримінальному провадженні та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. При залишенні заявлених вимог без задоволення, в ухвалі має бути зазначено підстави за яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Цих вимог закону при перевірці рішення місцевого суду суд апеляційної інстанції дотримався.

Так, предметом розгляду суду апеляційної інстанції була апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_6 на ухвалу місцевого суду, доводи якої є аналогічними тим, що наведені ним у касаційній скарзі, в якій він просив скасувати цю ухвалу і поновити досудове розслідування у кримінальному провадженні.

У судовому засіданні 03.07.2025 апеляційний суд заслухавши доповідь секретаря судового засідання про те, що потерпілий ОСОБА_6 у телефонному режимі повідомив суд про його неможливість з технічних причин взяти участь у судовому засіданні за допомогою власних технічних засобів і просив розглянути справу без його участі, заслухавши думку прокурора, ухвалив рішення про розгляд апеляційної скарги без участі потерпілого (т. 1, а. п. 56).

Суд апеляційної інстанції уважно перевірив доводи апеляційної скарги потерпілого та дійшов обґрунтованого висновку про її безпідставність і відмовив у її задоволенні.

Зокрема, як зазначив апеляційний суд в оскаржуваній ухвалі, та вбачається з матеріалів провадження, вказане кримінальне правопорушення було вчинене в ніч із 25 на 26 вересня 2019 року, і з урахуванням положень ст. 58 Конституції України, ст. 5 і ч. 2 ст. 12 КК належить до кримінального проступку.

Відповідно до п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Санкція ч. 1 ст. 185 КК передбачає ряд альтернативних видів покарання, а саме: штраф від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до двох років, або пробаційний нагляд на строк до п`яти років, або обмеження волі на той самий строк.

Згідно з приписами п. 2 ч. 1 ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

Таким чином, при ухваленні рішення про задоволення клопотання прокурора та закриття кримінального провадження в зв`язку з закінченням строків, визначених ст. 49 КК, суд першої інстанції діяв у відповідності з вимогами закону.

З правильністю цих рішень судів першої та апеляційної інстанції погоджується і Верховний СУд.

При цьому суди першої та апеляційної інстанцій у своїх рішеннях слушно вказали на те, що зволікання з проведенням слідчих (розшукових) та процесуальних дій, не впливають на порядок обчислення строку давності, однак можуть бути предметом розгляду в межах службового розслідування та/або дисциплінарного провадження стосовно службових осіб, відповідальних за повне та своєчасне вжиття заходів для розкриття кримінальних правопорушень.

Навіть якщо припустити, що строк з 30.04.2021 (постанова про закриття кримінального провадження) по 08.11.2022 (цю постанову скасовано) не включається в строк досудового розслідування, то з огляду на імперативні приписи ст. 49 КК, станом на день звернення прокурора з клопотанням до суду першої інстанції, цей строк складав понад 3 роки та 10 місяців.

Наведені в касаційній скарзі потерпілого доводи не містять у собі аргументів, які б не були враховані судами обох інстанцій і ставили під сумнів законність ухвалених ними рішень.

Оскаржувані судові рішення є належним чином обґрунтованими та вмотивованими й за змістом відповідають вимогам статей 370, 372 та 419 КПК.

З урахуванням зазначеного підстав для задоволення касаційної скарги Суд не вбачає.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Залишити без задоволення касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 , а ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2025 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 03 липня 2025 року у справі за клопотанням прокурора про закриття кримінального провадження№ 0000229 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК - без зміни.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3