МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 945/2966/24
Провадження № 1-кп/945/379/26
УХВАЛА

Іменем України

05 лютого 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі головуючої судді ОСОБА_1 , за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ;

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ;

захисника ОСОБА_6 ;

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції);

законного представника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001329 від 20.10.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Олександрівка, Олександрівського району Кіровоградської області, громадянина України, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, з середньо-спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на момент вчинення кримінального правопорушення перебував на посаді сапера інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого,

встановив:

ОСОБА_7 22.08.2023 приблизно о 08 год. 00 хв., будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходячи її на посаді сапера інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, всупереч вимог закону, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану, на порушення вимог ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», самовільно залишив місце служби в пункті тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 та незаконно перебував поза межами частини, проводячи час на власний розсуд, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце служби, до 25.11.2024, тобто до його затримання працівниками правоохоронних органів.

На початку судового розгляду ОСОБА_7 вину визнав повністю у самовільному залишенні військової частини неодноразово зазначавши, що не бажає нести військову службу. Покази виявив бажання надавати після допиту свідків та дослідження письмових доказів. У подальшому, за станом здоров`я відмовився.

Свідок ОСОБА_9 суду повідомив, що є військовослужбовцем та у серпні 2023 року перебував на посаді заступника командира роти морально-психологічного забезпечення. 20 серпня 2023 року ОСОБА_10 , будучи мобілізованим прибув до військової частини. На наступний день поскаржився на стан здоров`я, його направлено до медичної частини, а зранку 22 серпня ОСОБА_7 був відсутній під час ранкової перевірки особового складу у місці дислокації ВЧ. Про це доповів сержант Гонта, командир підрозділу інженерно-саперного взводу. Пошуки у всіх місцях дислокації ВЧ, на вокзалі, у медичній частині результатів не дали, ОСОБА_7 на телефонні дзвінки не відповідав. Факти про неуставні стосунки між ОСОБА_11 та керівництвом частини не відомі, від нього скарг, окрім як на стан здоров`я, не надходило. Охарактеризувати ОСОБА_7 не може, та як той у частині був фактично 2 дні.

Свідок ОСОБА_12 суду повідомив, що є військовослужбовцем та у серпні 2023 року перебував на посаді заступника командира роти морально-психологічного забезпечення. У його обов`язки входило спілкування з новобранцями, роз`яснення їм вимог чинного законодавства, доведення їм їх прав та обов`язків. В інженерно-саперному взводі такої посади не було, а тому деякий час військовослужбовці цього взводу підпадали під зону його дій. ОСОБА_7 , який перебував на посаді сапера інженерно-саперного відділення вже не пам`ятає, пройшло досить тривалий час. Обставини залишення ОСОБА_7 військової частини знає з матеріалів службового розслідування, у проведенні якого був задіяний.

Окрім цього, винуватість ОСОБА_7 підтверджується наступними письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні:

-копією наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 562 від 20.08.2023 про призов ОСОБА_7 та направлення останнього до військової частини НОМЕР_1 ;

-довідкою ВЛК від 18 серпня 2023 року, відповідно до якої ОСОБА_7 визнаний придатним до військової служби;

-витягом із наказу командира ВЧ НОМЕР_1 № 30 від 20.08.2023 про призначення ОСОБА_7 сапером інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_1 ;

-рапортом т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_1 про призначення службового розслідування по факту самовільного залишення ВЧ ОСОБА_7 ;

-повідомленням командира військової частини НОМЕР_1 від 21.09.2023 про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 КК України, відповідно до якого, 22.08.2023 біля 08 год. 00 хв. було встановлено факт відсутності сапера інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу ОСОБА_7 , який самовільно залишив військову частину;

-витягом з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 22.08.2023 про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення ВЧ солдатом ОСОБА_7 ;

-актом службового розслідування від 29 серпня 2023 року;

-довідкою-доповіддю за фактом самовільного залишення ВЧ, відповідно до якої ОСОБА_7 , призваний ІНФОРМАЦІЯ_3 20.08.2023, переведений з ВЧ НОМЕР_2 20 серпня 2023 року, 22.08.2023 під час перевірки особового складу в пункті дислокації військової частини був відсутній. Першочергові пошукові заходи результатів не дали;

-витягом з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 № 6 від 29.08.2023 про введення в дію результатів службового розслідування, відповідно до якого зупинено всі види забезпечення солдату ОСОБА_7 ;

-витягом із наказу № 31 від 21.08.2023, відповідно до якого ОСОБА_7 визнано таким, що самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 ;

-витягом із наказу № 72 від 09.03.2024 про виключення ОСОБА_7 із списків особового складу та всіх видів забезпечення ВЧ НОМЕР_1 ;

-медичною довідкою-характеристикою, відповідно до якої ОСОБА_7 за час перебування у ВЧ НОМЕР_1 за медичною допомогою не звертався, на момент огляду скарг не мав.

За таких обставин суд приходить до обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, як дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитись від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні захисник просив дії ОСОБА_7 перекваліфікувати на ст. 407 КК України посилаючись на те, що ОСОБА_7 не мав на меті ухилення від військової служби, так як вважав, що він за станом здоров`я не може її виконувати. Зазначає, що ОСОБА_7 до хвороби неодноразово хотів повернутись до служби, стверджуючи у судовому засіданні: «я хочу і буду служити».

Разом з тим, доводи захисника не приймаються до уваги та спростовуються матеріалами кримінального провадження, дослідженими у судовому засіданні, зокрема довідкою ВЛК від 18 серпня 2023 року, відповідно до якої ОСОБА_7 визнаний придатним до військової служби та медичною довідкою-характеристикою, відповідно до якої ОСОБА_7 за час перебування у ВЧ НОМЕР_1 за медичною допомогою не звертався, на момент огляду скарг не мав. Інших документів, які б спростовували придатність ОСОБА_7 до військової служби суду не надано.

Крім того, у судовому засіданні ОСОБА_7 неодноразово суду повідомляв, що не бажає нести військову службу. Ухилявся від військової служби один рік три місяці. За цей час до медичних закладів не звертався, ВЛК повторно не проходив.

Чітка позиція ОСОБА_7 свідчить саме про наявність мети ухилитись від військової служби, що передбачено диспозицією статті 408 КК України.

Разом з тим, 01 квітня 2025 року за клопотанням захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 призначено амбулаторну судово-психіатричну експертизу щодо ОСОБА_7 , проведення якої доручено експертам Миколаївської філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України».

17 грудня 2025 року на адресу Миколаївського районного суду надійшли матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 з висновком судово-психіатричного експерта № 270 від 29 жовтня 2025 року.

З висновку експерта № 270 вбачається, що ОСОБА_7 у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, на будь-який психічний розлад не страждав. На теперішній час ОСОБА_7 страждає психічним розладом шизотиповим розладом (F21). За своїм психічним станом ОСОБА_7 у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час ОСОБА_7 не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Враховуючи його психічний стан на даний час, йому можуть бути рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру - надання стаціонарної медичної допомоги лікування у психіатричному закладі.

У зв`язку з викладеним, прокурор звернувся до суду з клопотанням про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав.

Захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні визнав, що ОСОБА_7 потребує застосування примусових заходів медичного характеру - надання стаціонарної медичної допомоги лікування у психіатричному закладі із звичайним режимом. Наполягав на зміні кваліфікації із ч. 4 ст. 408 КК України на ст. 407 КК України.

ОСОБА_7 не заперечував щодо застосування до нього примусових заходів медичного характеру, погодився, що потребує медичної допомоги. Разом з цим просив пом`якшити режим утримання та не тримати його у закладі довго, зазначаючи, що вже йому краще.

Законний представник ОСОБА_7 ОСОБА_8 підтримала думку захисника адвоката ОСОБА_6 .

Суд, вислухавши думку прокурора, пояснення ОСОБА_7 , його законного представника, доводи захисника, допитавши свідків у судовому засіданні та дослідивши письмові докази надані прокурором, прийшов до наступного висновку.

З висновку експерта № 270 вбачається, що ОСОБА_7 у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, на будь-який психічний розлад не страждав. На теперішній час ОСОБА_7 страждає психічним розладом шизотиповим розладом (F21). За своїм психічним станом ОСОБА_7 у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час ОСОБА_7 не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Враховуючи його психічний стан на даний час, йому можуть бути рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру - надання стаціонарної медичної допомоги лікування у психіатричному закладі.

Відповідно до ст.18 КК України суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа.

Згідно з положеннями ст. 19 КК України осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

Не підлягає покаранню особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але до постановлення вироку захворіла на психічну хворобу, що позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними. До такої особи за рішенням суду можуть застосовуватися примусові заходи медичного характеру, а після одужання така особа може підлягати покаранню.

Отже, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 вчинив інкримінований йому злочин у стані осудності, але до постановлення вироку захворів на психічну хворобу, а тому не підлягає покаранню.

За приписами ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання.

У відповідності до вимог статей 19, 94 КК України до таких осіб, залежно від характеру і тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння та ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб може бути застосована госпіталізація до закладів з надання психіатричної допомоги зі звичайним, посиленим чи суворим наглядом або їм може бути надана у примусовому порядку амбулаторна психіатрична допомога.

Із усталеної практики Верховного Суду вбачається, що під час застосування певного виду примусового заходу медичного характеру суд повинен урахувати три критерії: медичний (характер і тяжкість захворювання), юридичний (тяжкість вчиненого діяння) та соціальний (ступінь небезпечності психічно хворого для себе чи інших осіб). При цьому ступінь небезпечності психічно хворого містить оцінку суспільної небезпеки вчиненого діяння, характеру вчиненого, можливих або тих, що настали, суспільно небезпечних наслідків та інших подібних обставин; психічного стану особи на момент розгляду справи судом і небезпечності цього хворого для оточуючих, що випливає з характеру захворювання.

Метою примусових заходів медичного характеру є не лише обов`язкове лікування особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, але й запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь (ст. 92 КК). Для досягнення цієї мети суд має визначити конкретний вид примусового заходу медичного характеру, враховуючи сукупність усіх критеріїв, передбачених ст. 94 КК. При цьому відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 513 КПК суд в ухвалі визначає вид примусового заходу медичного характеру.

Прокурор, з урахуванням висновку експерта просив застосувати ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Учасники судового засідання проти такого не заперечували.

Отже судом враховується, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення у стані осудності, проте на теперішній час страждає психічним розладом шизотиповим розладом (F21) та не може усвідомлювати свої дії та керувати ними, а тому із врахуванням характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, суд вважає за необхідне застосувати щодо нього примусові заходи медичного характеру відповідно до п. 2 ч. 1 ст.94 КК України у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку слід залишити в силі до набрання чинності ухвали суду.

Медичну документацію (амбулаторні картки), витребувану судом з метою проведення судової експертизи слід повернути за належністю.

Речові докази та судові витрати у справі відсутні.

На підставі наведеного та керуючись статтями 18, 19, 93, 94 КК України, статтями 100, 369-372, 376, 395, 503, 512, 513, 516 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_5 про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001329 від 20.10.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку - Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут судової психіатрії МОЗ України» - залишити в силі до набрання чинності цієї Ухвали суду.

Медичну картку у формі зошиту № 060793, долучену за клопотанням захисника повернути законному представнику ОСОБА_7 - ОСОБА_8 .

Медичну картку амбулаторного хворого ОСОБА_7 № 512 та медичну картку амбулаторного хворого ОСОБА_7 № 937 повернути до Філіїя ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях.

Копію Ухвали для виконання направити до Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут судової психіатрії МОЗ України» для виконання.

Ухвала суду може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 30 днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Миколаївський районний суд Миколаївської області.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_13

05.02.2026