Справа №589/199/25 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/561/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 31.07.2025, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шостка, Сумської області, громадянина України, непрацюючого, не одруженого, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги обвинуваченого обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в яких:

- обвинувачений просив вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 31.07.2025 змінити в частині правової кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 187 КК України;

- захисник просив вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 31.07.2025 змінити та перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч.4 ст.187 на ч.1 ст.187 КК України і призначити йому покарання в межах санкції ч.1 ст.187 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та призначено йому покарання у виді 8 років позбавлення волі із конфіскацією майна.

Продовжено ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з 20.11.2024, зарахувавши в порядку ст. 72 КК України у призначений судом строк покарання попереднє ув`язнення з 20.11.2024 по день набрання вироком законної сили з розрахунку день за день.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 1591,80 грн процесуальних витрат.

Арешт майна у кримінальному провадженні скасовано, а долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений наголошував, що мети і бажання заволодіти велосипедом потерпілого у нього не було (а.с. 66 т.2).

Також обвинувачений ОСОБА_8 до апеляційної скарги подав доповнення в яких просив перекваліфікувати його дії з ч.4 ст.187 на ч.1 ст.187 КК України, або ж пом`якшити призначене йому судом покарання з позбавлення волі на домашній арешт, обмеження волі, або пробаційний нагляд.

Просив врахувати поважний вік його матері, яка потребує допомоги, а також те, що щиро жалкує про свої дії по відношенню до потерпілого. Поганих намірів він не мав та його дії були спрямовані виключно на те, щоб убезпечити самого ж потерпілого та інших людей від небезпеки яку несе сміттєзвалище у виді хвороб та інфекцій. Намірів завдавати ушкоджень потерпілому він не мав, а травми рук потерпілий отримав випадково. Велосипед потерпілого брав виключно заради допомоги, оскільки жеве він ОСОБА_8 неподалік і міг надати першу медичну допомогу потерпілому, якого він кликав йти за ним та велосипедом. Просив не позбавляти його волі та надати можливість виправитись без ізоляції від суспільства (а.с. 81 т.2).

Захисник в апеляційній скарзі цитував встановлені судом фактичні обставини справи, пояснення обвинуваченого, потерпілого, письмові докази з тим, що з них встановлено судом першої інстанції і наголошував, що правова кваліфікація дій обвинуваченого за ч.4 ст.187 КК України не правильна, оскільки ОСОБА_8 , між іншого, зауважував на тому, що умислу заволодіти велосипедом потерпілого у нього не було, в той день він ОСОБА_8 був в стані алкогольного сп`яніння та йому не сподобалось те, що потерпілий ходить по сміттєзвалищу. Причину конфлікту міг спровокувати стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_8 .

Захисник вважав, що суд залишив поза увагою те, що пояснення обвинуваченого і потерпілого надані в ході досудового розслідування, в частині відсутності в обвинуваченого умислу заволодіти велосипедом, узгоджуються між собою.

Також захисник вважав не правильною і кваліфікацію дій обвинуваченого як «вчинення злочину в умовах воєнного стану», про що цитував положення Женевської конвенції, позицію Верховного Суду та висновок комітету з питань правоохоронної діяльності Верховної Ради. Звертав увагу, що м. Шостка Сумської області, де сталися події інкримінованого обвинуваченому злочину, живе звичним життям, бойові дії там не проводились і не проводяться та органом досудового розслідування не зазначено, які ж саме умови зумовлені оголошенням воєнного стану в країні сприяли ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення.

Крім цього, захисник просив врахувати, що обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненому визнав, активно сприяв у розкритті злочину та просив у потерпілого вибачення, а тому у разі задоволення вимог скарги, захисник просив призначити обвинуваченому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції 18.11.2024 близько 09.00 год ОСОБА_8 разом зі своїм знайомим ОСОБА_9 пішли в ліс, який розташований між м. Шостка та с. Ковтуни, Шосткинського району, Сумської області для того, щоб назбирати грибів. Для збирання грибів у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 із собою були побутові ножі. Під час перебування у лісі та збирання грибів ОСОБА_8 та ОСОБА_10 вживали горілку та перебували в стані алкогольного сп`яніння. Близько о 14-30 вони вирішили піти до дому. ОСОБА_10 пішов уперед, а ОСОБА_8 через сильний стан алкогольного сп`яніння, йшов повільніше та відстав від ОСОБА_10 , тому йшов один. В цей час ОСОБА_8 , походячи в районі стихійного сміттєзвалища, розташованого поблизу вул. Рідна в м. Шостка, Сумської області, випадково зустрів раніше не відомого йому ОСОБА_11 , який перебував на вказаному сміттєзвалищі. ОСОБА_8 вирішив прогнати ОСОБА_11 зі смітника, та забрати собі його велосипед, на якому останній приїхав до смітника. Таким чином, в цей час у ОСОБА_8 виник умисел на заволодіння майном ОСОБА_11 із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого. Реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 , перебуваючи біля вказаного сміттєзвалища, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на напад з метою заволодіння майном ОСОБА_11 , діючи в умовах воєнного стану, дістав свій ніж, який він брав із собою, після чого вчинив словесну сварку з ОСОБА_11 , в ході якої підійшов до ОСОБА_11 , який в цей час тримав свій велосипед в руках, та почав висловлювати погрози фізичної розправи в бік ОСОБА_11 . Потім, перебуваючи безпосередньо біля ОСОБА_11 , обличчя до обличчя, ОСОБА_8 почав махати перед ОСОБА_11 ножем та вимагати від нього віддати велосипед, внаслідок чого спричинив останньому не менше двох травматичних дій ножем по передніх кінцівках, чим заподіяв ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді різаної рани правої кісті та садно лівої долоні, які відповідно до висновку експерта № 448 від 13.12.2024 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Внаслідок вказаних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , злякавшись за власне життя, кинув велосипед на землю та відійшов від нього сторону. В цей час ОСОБА_8 , забрав вище вказаний велосипед собі та пішов із ним до себе до дому, а саме до будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Внаслідок вчинення розбійного нападу ОСОБА_8 заволодів майном ОСОБА_11 , а саме велосипедом марки ЖВЗ «Десна», вартістю відповідно до висновку експерта № СЕ-19/119-24/18532 від 27.11.2024 - 1210 грн., чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Умисні дії ОСОБА_8 , які виразилися у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, (розбій), вчиненому в умовах воєнного стану, суд кваліфікував за ч. 4 ст. 187 КК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які апеляційні скарги підтримали, просили вирок суду зміни, дії обвинуваченого перекваліфікувати з ч.4 ст.187 на ч.1 ст.187 КК України і призначити ОСОБА_8 менш суворе покарання, думку прокурора ОСОБА_6 , яка проти задоволення вимог апеляційних скарг обвинуваченого і захисника заперечила, просила вирок суду першої інстанції залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як слідує з матеріалів справи вирок суду першої інстанції оскаржений обвинуваченим та захисником, які не погоджувались з правильністю правової кваліфікації дій обвинуваченого, а тому просили їх перекваліфікувати з ч.4 ст.187 на ч.1 ст.187 КК України і призначити ОСОБА_8 менш суворе покарання, тим самим вирок суду просили в цій частині змінити.

Враховуючи такі вимоги апелянтів, колегія суддів матеріали кримінального провадження переглядає в повному їх об`ємі правильності встановлених судом фактичних обставин справи, правової кваліфікації дій обвинуваченого та в частині призначеного йому покарання і зазначає наступне.

Так, відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вивчивши матеріали кримінального провадження, з урахуванням заявлених апелянтами доводів, колегія суддів вважає, що вказані вимоги закону суд першої інстанції виконав, оскільки попри доводи обвинуваченого і захисника, правильно встановив в діях ОСОБА_8 склад злочину саме з правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 187 КК України - напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, (розбій), вчинений в умовах воєнного стану.

Такого висновку суд дійшов на підставі пояснень обвинуваченого, потерпілого та аналізу наданих стороною обвинувачення письмових доказів, допустимість та правильність яких апелянти під сумнів не ставили.

Так, з матеріалів провадження слідує, що в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав частково та пояснював, що в день подій він ходив з ОСОБА_9 за грибам. Там побачив потерпілого, який копирсався у смітнику. Він почав сваритися з потерпілим, адже, на його думку, потерпілий таким чином порушував санітарні норми, створював небезпеку для оточуючих, так як після пошуків пляшок він міг хапатися за ручки в публічних місцях. Зазначав, що в нього тоді був з собою звичайний ніж, який він взяв для збору грибів. В ході сварки з потерпілим, обвинувачений дістав ножа і полоснув ним по руці потерпілого, адже хотів його покарати. Оскільки у потерпілого руки були порізані і в крові, обвинувачений вирішив надати потерпілому медичну допомогу перев`язати рани. У зв`язку з чим він забрав у потерпілого велосипед і покотив його до себе додому, а потерпілому сказав, щоб той йшов за ним. Водночас обвинувачений зазначив, що не стежив чи слідує потерпілий за ним. Він був в стані алкогольного сп`яніння, вживав самогон. Також обвинувачений наголошував на тому, що не хотів забирати велосипед, адже у нього є свій. Заперечував, що казав потерпілому « ОСОБА_12 », вважав, що потерпілий не правильно його почув, адже він казав «Іди», тобто пропонував йти потерпілому за ним до дому, що знаходиться на відстані 10 хвилини від місця злочину. Свої дії пояснював станом алкогольного сп`яніння і вважав помилкою.

Допитаний судом першої інстанції потерпілий ОСОБА_11 пояснював, що в один з днів осені 2024 року після 12 години він їхав на велосипеді. Потім вирішив відпочити, зліз з велосипеда та котив, тримаючи його в руках. Він йшов в садах, побачив обвинуваченого і іншу людину. Обвинувачений був в неадекватному стані п`яний, одягнутий не по погоді: в спортивному костюмі (в штанах і куртці). Вони перегнали потерпілого. Обвинувачений щось кричав, адже був сильно п`яний. Раптом потерпілий в руках обвинуваченого побачив ножа. Цей ніж був звичайний з дерев`яною ручкою та лезом 10-12 см, іржавий. Обвинувачений ударив потерпілого цим ножем по обох руках: спочатку по лівій руці, другий удар - по правій. При цьому, обвинувачений кричав, виражався нецензурною лайкою і щось вимагав. Потерпілий зазначив, що обвинувачений не казав слово «велосипед», але чітко казав слово «Дай». Потерпілий зрозумів, що обвинувачений вимагав саме велосипед, оскільки у нього нічого в руках крім велосипеда не було і обвинувачений різав йому руки, якими потерпілий тримав цей велосипед. Потерпілий штовхнув на нього велосипед. Обвинувачений схопив велосипед і пішов вздовж садів. Потерпілий зазначав, що велосипед був звичайний темно-синього кольору з багажником, прикрученим проволокою. Також потерпілий повідомляв, що простив обвинуваченого, який просив в судовому засіданні у нього пробачення, але вважає, що той потребує лікування від алкоголізму, адже становить небезпеку для суспільства.

Також судом першої інстанції досліджено і письмові докази надані стороною обвинувачення, зокрема:

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію від 18.11.2024, з якої встановлено, що ОСОБА_11 повідомив про те, що 18.11.2024 невідома особа, маючи на меті заволодіти велосипедом, нанесла йому два ножові поранення;

- відповідь КНП «Шосткинська ЦРЛ» ШМР від 22.11.2024 за № 01-12/3/1847 з якої встановлено, що 18.11.2024 о 15.25 год до цього медичного закладу за медичною допомогою звернувся потерпілий ОСОБА_11 з діагнозом: різана рана правої кісті, садно лівої долоні, де виконано ПХО рани, алкоголю в крові потерпілого не виявлено;

- висновок експерта №448 відповідно до якого у потерпілого ОСОБА_11 мали місце різана рана правої кісті, садно лівої долоні, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Вказані ушкодження виникли від не менше двох травматичних дій предмета з гострими ріжучими властивостями, про що свідчить їх характер і кількість. Ушкодження могли виникнути о 14.30 год 18.11.2024;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за участю потерпілого від 19.11.2024 з якого встановлено як останній за загальними рисами і поведінкою впізнав ОСОБА_8 як особу, який почав кричати та підбіг до нього з ножем;

- протокол огляду місця події від 18.11.2024 - території стихійного сміттєзвалища поблизу вул. Рідна в м. Шостка, яким зафіксовано, що через все звалище проходить ґрунтова дорога, на відстані 1 м від якої виявлено речовину бурого кольору, на відстані 4 м від якої знайдено залишки білого полімерного пакету торгової марки «АТБ», поряд з яким знаходяться 5 бляшаних пляшок та скляна пляшка. На узбіччі дороги знайдено залишки полімерного пакету торгової марки «АТБ» з нашаруванням РБК;

- акти про застосування службового собаки від 18.11.2024 з яких встановлено, що задіяний на місці події службовий собака узяв слід, дійшов до місця вчинення злочину на сміттєзвалищі, де виявив пакет «АТБ» з РБК, а потім вивів на вулицю Київську в м. Шостка, на якій проживає обвинувачений;

- протокол обшуку від 19.11.2024, проведеного за місцем мешкання обвинуваченого у домоволодінні АДРЕСА_1 з якого слідує, що було виявлено і вилучено кухонний ніж, на лезі та рукоятці якого виявлено речовину бурого кольору, велосипед чорного кольору, рама переварена під жіночий, щитки металеві та колеса пофарбовані у синій колір, а також штани і куртку обвинуваченого. Обшук проведений на підставі ухвали слідчого судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 19.11.2024 у справі № 589/5347/24;

- протокол огляду речей від 09.12.2024 вилучених в ході обшуку і огляду місця події, з якого встановлено, що на куртці і штанах обвинуваченого візуально слідів нашарування речовини бурого кольору не виявлено, разом з тим таку виявлено на пакеті з полімерного матеріалу з ручками з надписом «АТБ», який був вилучений в ході огляду місця події в районі смітника біля вул. Рідна в м. Шостка. Вказані речі стали предметами експертних досліджень;

- висновки експерта № 2437 від 13.12.2024 та № 2536 від 23.12.2024 якими встановлена групова належність з відповідними антигенами крові потерпілого і обвинуваченого, результати яких використані для проведення досліджень вилучених речових доказів;

- висновки експерта № 46 від 08.01.2024 та № 45 від 08.01.2025 відповідно до яких кров потерпілого ОСОБА_11 виявлена на спортивних штанах і на куртці обвинуваченого ОСОБА_8 , вилучених 18.11.2024 під час обшуку за місцем його мешкання;

- висновок експерта № 2539 від 25.12.2024 відповідно дло якого на фрагменті поліетиленового пакету з логотипом маркету «АТБ», вилученому під час огляду місця події в районі стихійного сміттєзвалища поблизу вул. Рідна в м. Шостка, також знайдено кров потерпілого ОСОБА_11 ;

- висновок експерта № 498 від 27.12.2024 відповідно до якого на ножі, вилученому під час обшуку за місцем мешкання обвинуваченого (його клинку та руків`ї), виявлена кров людини. Походження слідів крові на ножі - від потерпілого ОСОБА_11 ;

- протокол слідчого експерименту за участю обвинуваченого, проведеного 11.12.2024 з якого слідує як ОСОБА_8 відтворив обстановку, за якої був вчинений цей злочин. Під час слідчого експерименту обвинувачений самостійно показав місце вчинення злочину в центральній частині звалища, де він зустрів невідомого чоловіка, який рився на звалищі. Він показав, що йшов з боку лісу в напрямку міста Шостка;

- протокол пред`явлення речей для впізнання від 20.11.2024 з якого слідує те, що потерпілий серед пред`явлених йому велосипедів за формою рами, яку він сам перероблював, рами та щитків, упізнав як свій велосипед, який був вилучений в ході обшуку за місцем мешкання ОСОБА_8 ;

- висновок експерта № СЕ-19/119-24/18532 від 27.11.2024 з якого встановлено, що ринкова вартість велосипеду марки ЖВЗ «Десна», придбаного новим у 1991 році, на момент вчинення злочину становить 1210 грн.

З досліджених вище доказів судом протиріч не встановлено, їх визнано переконливими, достатніми і допустимими. Не оскаржували цього в апеляційних скаргах обвинувачених та захисник та не встановлено невідповідностей їх вимогам КПК України і колегією суддів.

Тому, оцінивши кожний доказів як окремо так і в сукупності з поясненнями обвинуваченого і потерпілого суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, дійшов обгрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, та з урахуванням встановлених обставин справи, правильно виключив з кваліфікації дій обвинуваченого одну з таких ознак як «застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого», оскільки доказів в підтвердження цієї ознаки в матеріалах немає. Водночас такі зміни на висновки суду, про винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, не впливають.

Також, з матеріалів кримінального провадження слідує і те, що в суді першої інстанції виступали предметом дослідження доводи обвинуваченого і захисника про неправильну правову кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 187 КК України, про що також йдеться в апеляційних скаргах обвинуваченого та захисника, однак об`єктивних доказів цього судом не знайдено про що повно і мотивовано вказано в оскаржуваному вироку суду та з чим колегія суддів погоджується.

Так, в апеляційних скаргах обвинувачений і захисник стверджували що:

1) мети і бажання заволодіти велосипедом потерпілого в обвинуваченого не було, а причину конфлікту міг спровокувати стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_8 ;

2) намірів завдавати потерпілому тілесних ушкоджень обвинувачений також не мав, а травми рук потерпілий отримав випадково;

3) велосипед потерпілого обвинувачений брав виключно заради допомоги, оскільки жеве неподалік і міг надати першу медичну допомогу потерпілому, якого він кликав йти за ним та велосипедом;

4) дії обвинуваченого не можуть мати таку кваліфікуючу ознак як «вчинення злочину в умовах воєнного стану», оскільки в м. Шостка Сумської області, де сталися події інкримінованого обвинуваченому злочину, живе звичним життям, бойові дії там не проводились і не проводяться та органом досудового розслідування не зазначено, які ж саме умови зумовлені оголошенням воєнного стану в країні сприяли ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення.

Водночас, як правильно звернув увагу суд першої інстанції, Верховний Суд у своїх постановах при застосуванні ст.187 КК України (від 28.01.2020 у справі № 761/3393/17, від 25.03.2021 у справі № 509/4756/17 від 27.09.2022 у справі № 190/1315/19 та інших), зазначав, що під нападом у складі розбою слід розуміти раптову, несподівану для потерпілого, короткочасну, агресивну, насильницьку дію, спрямовану на протиправне заволодіння чужим майном. Напад органічно пов`язаний із фізичним або психічним насильством, яке при розбої має так званий інструментальний характер - виступає способом заволодіння майном або його утримання.

При розмежуванні грабежу та розбою визначальним є характер застосованого до потерпілого насильства або погрози, як способу заволодіння чужим майном, при розбої воно є небезпечним для життя чи здоров`я, а при грабежі така небезпека відсутня.

Під насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, слід розуміти заподіяння їй легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжкого тілесного ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння (насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, здушення шиї, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо).

Психічне насильство при розбої полягає в погрозі негайно застосувати фізичне насильство, небезпечне для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (погроза вбити, заподіяти тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, легке тілесне ушкодження з розладом здоров`я або втратою працездатності). Погроза має місце тоді, коли винна особа, висловлюючи її в будь-який формі (словами, жестами, демонстрацією зброї тощо), бажає, щоб у потерпілого склалося враження, що, якщо він протидіятиме нападаючому або не виконає його вимог, ця погроза буде реалізована, а у потерпілого дійсно таке враження склалося. Таким чином, головним критерієм реальності погрози при розбої є суб`єктивне сприйняття її потерпілим. Для кваліфікації діяння за ст. 187 КК України не має значення, чи мав винний намір приводити погрозу насильством, небезпечним для життя або здоров`я, до виконання.

З суб`єктивної сторони розбій характеризується прямим умислом та корисливим мотивом. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони цього злочину є мета, з якою здійснюється напад, заволодіння чужим майном. За відсутності такої мети діяння не може бути кваліфіковане як розбій.

Таким чином, дії особи можуть бути кваліфіковані як розбій виключно у випадку, коли у кримінальному провадженні буде встановлено, що насильство під час нападу було застосовано з метою заволодіння чужим майном (постанова ККС ВС від 10.09.2019 у справі № 320/ 5477/15-к).

За версією ОСОБА_8 він забрав велосипед, щоб допомогти потерпілому, у якого були порізані руки, довести його до себе додому, де обвинувачений мав намір надати першу медичну допомогу потерпілому, і щоб потерпілий не забруднив велосипед кров`ю.

Водночас, як правильно встановив суд, ця версія спростовується показами потерпілого, який в ході допиту чітко і однозначно вказував, що обвинувачений, доставши (демонструючи) ножа, від нього вимагав передачі його майна і хоча не зазначав якого саме, але потерпілий зрозумів, що саме велосипеда, адже в руках у нього нічого іншого не було. За показами і обвинуваченого і потерпілого, саме після заволодіння велосипедом, ОСОБА_8 припинив наносити порізи по руках та попрямував до себе додому. За таких обставин версія захисту виглядає неправдоподібною та такою, що суперечить здоровому глузду.

Крім того, за показами самого обвинуваченого він забрав велосипед і пішов додому і, навіть, не озирнувся, чи йде за ним потерпілий, бо йому стало байдуже. Не викликав він і швидку допомогу, що також він визнав в суді першої інстанції та не спростував в ході апеляційного перегляду справи.

А тому, така поведінка з боку обвинуваченого безумовно свідчить про те, що він не опікувався долею потерпілого та його здоров`ям, та виключає наявність «правомірної» мети заволодіння велосипедом потерпілого.

За таких обставин колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що всі обставини справи свідчать, що в даному випадку погроза застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, мала місце саме з метою заволодіння його майном. При цьому доводи обвинуваченого про те, що він має власний велосипед і велосипед потерпілого цінності для нього не представляє, цієї мети, як і корисливого мотиву не виключають, як не виключає з його дій складу злочину і те, що конфлікт міг виникнути на фоні вживання обвинуваченим алкоголю.

Також колегія суддів відноситься критично і до тверджень захисника, про відсутність в діях обвинуаченого такої кваліфікуючої ознаки як «вчинення злочину в умовах воєнного стану», оскільки після повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України та введення в державі правового режиму воєнного стану законодавцем посилено кримінальну відповідальність за низку злочинів, вчинених в особливий період.

Так, Законом України від 03.03.2022 № 2117-ІХ «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» внесено зміни до частин четвертих ст.ст. 185-187, 189 та 191 КК України та доповнено їх кваліфікуючою ознакою щодо вчинення злочинів «в умовах воєнного або надзвичайного стану».

Внаслідок цих змін, зокрема вчинення крадіжки в умовах воєнного стану після набрання чинності вказаним Законом (з 07.03.2022) незалежно від обставин вчинення та інших кваліфікуючих ознак (повторність, попередня змова, проникнення, великий розмір тощо) має кваліфікуватись за ч. 4 ст. 185 КК України.

Разом з тим кримінальним законодавством серед обставин, що обтяжують покарання, передбачено «вчинення злочину з використанням умов воєнного або надзвичайного стану, інших надзвичайних подій» (п. 11 ч. 1 ст. 67 КК України).

При цьому, подібність формулювань, які вживаються як кваліфікуюча ознака низки злочинів (вчинення в умовах воєнного або надзвичайного стану) та як обтяжуюча обставина (вчинення з використанням умов воєнного або надзвичайного стану), на практиці не повинна призвести до неправильного тлумачення та застосування закону про кримінальну відповідальність.

Також колегія суддів враховує висловлену ККС правову позицію щодо оцінки крадіжки, вчиненої в умовах воєнного стану (ч. 4 ст. 185 КК України), в ухвалі від 17.01.2023 у справі № 404/3367/22, де суд зазначав, що кваліфікуюча ознака «вчинення злочину в умовах воєнного стану» не є тотожним поняттям до обставин вчинення злочину з використанням умов воєнного стану. Аналогічна позиція міститься в ухвалах від 23.11.2022 (справа № 466/1973/22), від 05.12.2022 (справа № 175/965/22), від 31.07.2023 (справа № 369/9491/22), від 08.08.2023 (справа №759/1736/23), від 01.09.2023 (справа № 643/2261/23), від 08.09.2023 (справа № 725/585/23), а також у постановах від 02.03.2023 (справа № 477/378/22) та від 30.08.2023 (справа № 629/1724/22), у яких ККС, переглядаючи судові рішення щодо осіб, засуджених за різні злочини, не ставив під сумнів правильність кваліфікації дій винних осіб за кваліфікуючою ознакою «вчинення злочину в умовах воєнного стану».

Також, ця кваліфікуюча ознака не містить вказівку на конкретну територію вчинення злочину. Сама обставина введення на всій території України правового режиму воєнного стану зумовлює необхідність кваліфікації низки майнових злочинів (ст.ст. 185-187, 189 та 191 КК України) за ч. 4 відповідних статей.

За таких обставин підстав для задоволення вимог апеляційних скарг обвинуваченого і захисника, про перекваліфікацію дій ОСОБА_8 з ч. 4 ст. 187 КК України на ч. 1 ст. 187 КК України колегія суддів не вбачає, а тому в цій частині скарг відмовляє за їх необгрунтованістю.

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч. 4 ст. 187 КК України у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, з яким також фактично не погоджувались апелянти вважаючи його надто суворим, то тут колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно зі ст. ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обирати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Судова дискреція (судовий розсуд) є інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Поняття судового розсуду у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити менш суворий вид покарання або більш суворий в межах санкції статті. А у випадках, коли санкція статті передбачає тільки один вид покарання, суд наділений функцією обирати розмір цього покарання. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість призначення передбаченого законом покарання, яке б сприяло його меті та було достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Як слідує з матеріалів справи, призначаючи обвинуваченому покарання судом першої інстанції було враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є особливо тяжким, пом`якшуючу покарання обставину щире каяття, обставину, що його обтяжує вчинення злочину відносно особи похилого віку, а також дані про особу особвинуваченого ОСОБА_8 , який має середній вік, раніше не судимий, неодружений, дітей не має, проживає з матір`ю, не працює, даних про його негативну характеристику за місцем мешкання у суду не має, скарг та зауважень щодо його поведінки від сусідів та мешканців вулиці на нього не надходило.

Також судом було встановлено, що обвинувачений на обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебуває та в судовому засіданні він вибачився перед потерпілим, висловлював жаль та осуд своєї поведінки, усвідомлював, що тілесні ушкодження та негативні наслідки у вигляді втрати велосипеда потерпілим настали від його дій та під час судового розгляду від цього не відмовлявся.

За таких обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи обставини злочину, а також думку потерпілого, який в суді зазначав, що простив обвинуваченого, то суд першої інстанції дійшов висновку, що за вчинене кримінальне правопорушення, обвинувачений заслуговує покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією майна. На думку суду, виправлення і перевиховання обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства, а тому саме такий вид і розмір покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Однак, проаналізувавши матеріали кримінального провадження в своїй сукупності, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погоджується частково.

Так, відповідно до положень ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційні злочини, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_8 дійсно вчинив злочин, що відноситься до категорії особливо тяжких, однак колегія суддів звертає увагу і на ряд інших обставин, зокрема те, що обвинувачений свою вину у вчиненому фактично не заперечує, розкаюється, неодноразово наголошував, що шкодує про свій вчинок, засуджує свої дії, просив вибачення у потерпілого, який на позбавленні обвинуваченого волі не наполягав, поклався на розсуд суду, цивільний позов не заявляв, велосипед потерпілому повернуто, та він прийняв вибачення ОСОБА_8 .

Сам обвинувачений до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, проживає в будинку матері, зі слів допомагає їй в господарстві, сусіди на нього не скаржаться, що слідує з довідки виконавчого комітету Шосткинської міської ради, а з колективного листа сусідів вбачається те як вони запевняють суд, що ОСОБА_8 виключно доброго характеру людина, він допомагає матері ОСОБА_13 в заготівлі дров, обробці городу, сусідам в перекритті дахів, будівництві приміщень, у вивозі сміття, обробляє садки (а.с. 16 т.2). Також, ОСОБА_8 в ході слідчого експерименту пояснення надавав, чим фактично сприяв слідству у встановленні обставин справи та не відмовлявся їх надавати при судовому розгляді, тим самим демонструючи готовність нести відповідальність за свої вчинки.

Вказані обставини колегія суддів вважає такими, що можуть пом`якшувати покарання обвинувачного та окремі з них (щире каяття, осуд поведінки, вибачення перед потерпілим, повернення йому майна та сама позиція останнього щодо міри покарання) можуть істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а тому з урахуванням цього, колегія суддів погоджується з висновоком суду першої інстанції про те, що перехованню обвинуваченого сприятиме покарання у виді позбавлення волі, однак в менших межах визначених санкцією ч. 4 ст. 187 КК України.

Тому, керуючись ч.1 ст. 408 КПК України, а також враховуючи конкретні обставини справи, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (щире каяття, осуд поведінки, вибачення перед потерпілим, повернення йому майна та сама позиція останнього щодо міри покарання), колегія суддів вважає за можливе вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання змінити, застосувавши відносно останнього положення ч. 1 ст. 69 КК України, та призначивши йому покарання у виді позбавлення волі однак на менший строк з конфіскацією майна.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про суворість призначеного обвинуваченому покарання, про що також вели мову обвинувачений і захисник, їхні апеляційні скарги підлагають до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 31.07.2025, відносно ОСОБА_8 , змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за вчинення злочину передбаченого ч.4 ст. 187 КК України до покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 5 років позбавлення волі із конфіскацією майна.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а ОСОБА_14 , який знаходиться під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4