Справа № 750/9282/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/286/26
Категорія - ч.1 ст. 15 ч.1 ст. 114-1 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника - адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000087 від 07 травня 2025 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 грудня 2025 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Льгів Чернігівського району Чернігівської області, громадянина України, з професійнотехнічною освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 15 ч. 1 ст. 114-1 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 15 ч. 1 ст. 114-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

Визначено початок строку відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту його фактичного затримання з 06 травня 2025 року.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_6 залишений без зміни - тримання під вартою.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь держави 1 782 грн. 80 коп. процесуальних витрат на залучення експертів.

Питання про долю речового доказу вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Як установив суд, за невстановлених досудовим слідством обставин, але не пізніше 03.05.2025 року (більш точна дата в ході досудового слідства не встановлена), ОСОБА_6 за допомогою інтернет-месенджеру «AyuGram», зареєстрованого на належний йому номер мобільного телефону НОМЕР_1 з мережевим ім`ям «meself in life», встановив контакт із невстановленою в ході досудового слідства особою з мережевим ім`ям « ОСОБА_9 », який запропонував йому вчинити дії, спрямовані на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України шляхом вчинення підпалу майна (автомобіля) підрозділів Збройних Сил України на території м. Чернігова.

Реалізуючи злочинний умисел, спрямований на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України у особливий період, ОСОБА_6 не пізніше 03.05.2025, перебуваючи на території м. Чернігова, при невстановлених в ході досудового розслідування обставинах, придбав запальну речовину, яку планував використати в подальшому для підпалу майна (автомобіля) підрозділів Збройних Сил України та зберігав її за місцем свого проживання: АДРЕСА_2 .

У подальшому ОСОБА_6 , реалізуючи злочинний умисел, здійснив дії щодо обрання майна (автомобіля) підрозділів Збройних Сил України, щодо якого буде вчинено підпал. При цьому ОСОБА_6 , встановивши на своєму мобільному телефоні марки «Redmi 12», номер моделі - 23053RN02Y, ІМЕІ1 НОМЕР_2 , ІМЕІ2 НОМЕР_3 додаток для фіксації геопозиції при здійсненні фотознімків «Timemark», при обранні автомобіля фотографував на вказаний мобільний телефон військові автомобілі та передавав фотознімки за допомогою месенджеру «AyuGram» невстановленій особі з мережевим ім`ям « ОСОБА_9 ». Так, обравши автомобіль марки FORD F150 SUPERGREW д.н.з. НОМЕР_4 , який було передано благодійною організацією «Благодійний фонд «ВікторіОдеса» на потреби Збройних Сил України, ОСОБА_6 06.05.2025, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, вирушив для здійснення підпалу вказаного автомобіля, який знаходився за адресою АДРЕСА_3 , але свій злочинний намір не довів до кінця у зв`язку з перебуванням сторонніх осіб поблизу місцезнаходження автомобіля. У подальшому ОСОБА_6 06.05.2025 був затриманий співробітниками СБУ.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати як необґрунтований, та постановити нову ухвалу, якою негайно звільнити його з-під варти.

Вказує на те, що підпал автівки він робити не збирався, а лише хотів спробувати зробити демонстративне відео без спроби підпалу авто. В той же час, в обвинувальному акті вказано, що він вирушив до автівки, яка знаходилася за адресою: м. Чернігів, вул. Гоголя, біля будинку №8, що суперечить відомостям, отриманим в результаті тимчасового доступу, щодо трафіку його мобільного телефону, відповідно до яких 06 травня 2025 року він перебував по вул. Космонавтів, що в свою чергу підтверджує той факт, що він не мав наміру палити автомобіль.

Крім цього, обвинувачений виклав норми законодавства щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дослівно процитувавши норми ст.ст. 178, 183 КПК України.

Захисник адвокат ОСОБА_7 , діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, через не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_6 в суді й вичерпанням можливості їх отримати.

Аргументує тим, що матеріали, в яких зафіксовано фактичні дані про протиправні діяння окремих осіб та груп осіб, зібрані оперативними підрозділами з дотриманням вимог Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», за умови відповідності вимогам цієї статті, є документами та можуть використовуватися в кримінальному провадженні як докази. Всупереч зазначеному, повідомлення ГВ КР УСБ України в Чернігівській області від 06 травня 2025 року не відповідає вимогам цієї статті та не може бути використано як доказ.

Протокол обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , і як похідний від нього висновок експерта, на думку захисника, також є недопустимими доказами, оскільки право слідчого, прокурора на проникнення до житла і проведення в ньому обшуку може виникати, серед іншого, до постановлення ухвали слідчого судді у невідкладних випадках, пов`язаних виключно із рятуванням майна, а за приписами ст. 233 КПК виявлення та фіксація відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення не передбачені як підстави для проведення невідкладного обшуку.

При цьому, під час розгляду питання про надання дозволу на обшук у порядку ч. 3 ст. 233 КПК України, слідчий суддя у своєму рішенні має деталізувати питання про необхідність проведення обшуку за невідкладних обставин та вилучення конкретних предметів. Однак, ухвала слідчого судді від 09 травня 2025 року якою надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , зазначених відомостей не містить, а тому, протокол обшуку та висновок експерта є недопустимими доказами.

Недопустимими доказами, на переконання сторони захисту, є й протокол огляду речей і документів від 06 травня 2025 року а саме мобільного телефону, оскільки матеріали справи не містять проколу огляду місця події від 06 травня 2025 року на підставі якого зазначений телефон було вилучено, що виключає можливість встановлення підстав та дотримання процедури під час зазначеної слідчої дії.

Судом визнаний допустимим доказом протокол тимчасового доступу до речей і документів від 24 червня 2025 року, однак, відповідно до цього протоколу належний обвинуваченому мобільний телефон 05 червня 2025 року о 23 годині підключався до базових станцій стільникового зв`язку на вулицях Гончій та М. Небаби, які розташовані неподалік вулиці Гоголя у м. Чернігові. В той же час, відповідно до обвинувального акту, органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що 06 травня 2025 року, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, вирушив для здійснення підпалу вказаного автомобіля, який знаходився по вул. Гоголя, 8 в м. Чернігові, але свій злочинний намір не довів до кінця у зв`язку з перебуванням сторонніх осіб поблизу місцезнаходження автомобіля, чим і вчинив незакінчений замах за ч. 1 ст. 114-1 КК України.

При дослідженні вищевказаного протоколу були встановлені відомості про підключення телефону до базових станцій стільникового зв`язку 06 травня 2025 року лише по вулицях Бєлова, Рокосовського, Соборності, Любецької, Жабинського, пр. Перемоги, які розташовані далеко від вул. Гоголя. При цьому, стороною обвинувачення в судовому засіданні було вказано, що якою базовою станцією стільникового зв`язку обслуговується вул. Гоголя їм невідомо.

У судовому засіданні обвинувачений пояснив, що протягом доби 06 травня 2025 року на вулиці Гоголя він не був та жодних дій щодо зазначеного обвинуваченням автомобіля не вчиняв, як і не отримував грошових коштів. Ці показання ОСОБА_6 матеріалами кримінального провадження не спростовуються.

Згідно з ч. 2 ст. 17 КК України особа, яка добровільно відмовилася від доведення кримінального правопорушення до кінця, підлягає кримінальній відповідальності лише в тому разі, якщо фактично вчинене нею діяння містить склад іншого кримінального правопорушення.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях ВС, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані ними апеляційній скарги, просили вирок суду скасувати, а провадження щодо ОСОБА_6 закрити, звільнивши його з-під варти в залі суду, прокурора, яка заперечувала проти доводів сторони захисту, вину ОСОБА_6 вважала доведеною, а кваліфікацію його дій такою, що відповідає вчиненим ним діям, вирок суду просила залишити без змін, допитавши свідка за заявою сторони захисту, повторно дослідивши відомості отримані внаслідок тимчасового доступу до речей і документів від 24.06.2025, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника залишити без задоволення.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону в повній мірі та, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції в повній мірі досліджено докази, які є належними та допустимими, в сукупності доповнюють один одного. Як сторона обвинувачення, так і сторона захисту були забезпечені рівними умовами для реалізації своїх прав у кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів, у даному кримінальному провадженні стороною обвинувачення було доведено належними та допустимими доказами факт вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 15 ч. 1 ст. 114-1КК України, саме ОСОБА_6 , а не іншою особою. При цьому, не здобуто належних доказів того, що ОСОБА_6 відмовився від виконання тих дій, що йому інкримінуються, як на цьому наголошує сторона захисту.

Частина 1 статті 114-1 КК України встановлює заборону перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період. Диспозиція цієї частини передбачає формальний склад злочину. Це означає, що для кваліфікації діяння не потрібно настання конкретних наслідків.

Воєнний стан сприяв появі нових форм суспільно небезпечної поведінки, які раніше або не мали масового характеру, або взагалі не розглядалися крізь призму злочинів проти національної безпеки. У правозастосовній практиці поступово сформувалося розширене тлумачення поняття «перешкоджання законній діяльності ЗСУ», яке почало охоплювати не лише фізичні дії. До таких дій стали відносити створення та адміністрування месенджер-каналів з інформацією про роботу ТЦК та СП, виготовлення фіктивних медичних документів, фіктивне зарахування на навчання, маніпуляції з військовим обліком транспортних засобів, а також організацію незаконного переправлення за кордон осіб, які підлягають мобілізації, створення та поширення відеороликів або матеріалу щодо діяльності ТЦК та СП, заклики щодо спротиву їх діяльності, заклики щодо розправи над співробітниками та військовослужбовцями ТЦК та СП, тощо. Така зміна у правозастосовній практиці була зумовлена тим, що зменшення мобілізаційного ресурсу автоматично впливає на здатність ЗСУ виконувати свої функції, а отже, є формою перешкоджання їх законній діяльності.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 26 лютого 2019 року у справі №653/1302/15-к, перешкоджанням законній діяльності ЗСУ та інших військових формувань України як об`єктивною стороною складу злочину за наявності правового режиму особливого періоду необхідно вважати умисне створення перешкод або встановлення будь-яких обмежень у законній діяльності військовослужбовців ЗСУ та інших військових формувань України при виконанні ними своїх службових обов`язків в особливий період.

Знищення майна, в даному випадку автотранспорту, яким користуються військовослужбовці та який має відмінне від цивільного транспорту забарвлення, номерні знаки, позначки благодійних організацій, особливі номерні знаки, які вказують на приналежність автомобіля до того чи іншого військового формування, тощо є саме умисним створенням перешкод у законній діяльності військовослужбовців ЗСУ та інших військових формувань України при виконанні ними своїх службових обов`язків в період оголошеного в країні воєнного стану та загальній мобілізації.

Злочин, передбачений ст. 114-1 КК України, може бути вчинений виключно з прямим умислом. Особа повинна усвідомлювати, що її дії спрямовані саме на перешкоджання законній діяльності Збройних сил України в особливий період, і бажати настання таких наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Замах на злочин є проміжною стадією його вчинення, видом незакінченого злочину. Об`єктивними ознаками замаху на злочин є: а) вчинення діяння (дії чи бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину; б) недоведення злочину до кінця; в) причини недоведення злочину до кінця не залежать від волі винного.

Під діянням, безпосередньо спрямованим на вчинення злочину, слід розуміти таке діяння (дію або бездіяльність), що безпосередньо посягає на об`єкт, який перебуває під охороною закону, створює безпосередню небезпеку заподіяння йому шкоди. Тут створюються не умови для вчинення злочину, а вже починається виконання об`єктивної сторони злочину, і найчастіше вчиняються діяння, передбачені диспозицією певної статті Особливої частини КК (наприклад, проникнення в житло з метою крадіжки майна, спроба запустити двигун із метою незаконного заволодіння автомобілем тощо).

Недоведення злочину до кінця вказує на незавершеність об`єктивної сторони злочину. Вона не дістає свого повного розвитку, тобто повною мірою не здійснена. Особа або не виконує всіх дій, що утворюють об`єктивну сторону (у даному провадженні не здійснює підпал автомобіля), або ж не настають наслідки, зазначені у відповідній статті КК України.

Так, під час досудового розслідування та судового розгляду було беззаперечно встановлено, що не пізніше 03 травня 2025 року ОСОБА_6 за допомогою інтернет-месенджеру «AyuGram», встановив контакт із особою з мережевим ім`ям « ОСОБА_9 », який запропонував йому вчинити дії, спрямовані на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України шляхом вчинення підпалу майна (автомобіля) підрозділів Збройних Сил України на території м. Чернігова.

Ці фактичні обставини не заперечувались й самим обвинуваченим під час судового розгляду та не заперечуються стороною захисту під час апеляційного перегляду.

03 травня 2025 року ОСОБА_6 придбав запальну речовину, яку планував використати в подальшому для підпалу майна (автомобіля) підрозділів Збройних Сил України та зберігав її за місцем свого проживання.

Ці фактичні обставини також не заперечуються та не спростовуються стороною захисту.

У подальшому, для визначення (вибору) автомобіля підрозділів Збройних Сил України, щодо якого буде вчинено підпал, обвинувачений на своєму мобільному телефоні встановив додаток для фіксації геопозиції при здійсненні фотознімків «Timemark». Обравши військовий автомобіль, ОСОБА_6 його фотографував та передавав фотознімки за допомогою месенджеру «AyuGram» невстановленій особі з мережевим ім`ям « ОСОБА_9 ».

Серед обраних обвинуваченим автомобілів, був також автомобіль марки FORD F150 SUPERGREW д.н.з. НОМЕР_4 , який було передано благодійною організацією «Благодійний фонд «ВікторіОдеса» на потреби Збройних Сил України. Саме цей автомобіль, серед інших, які ОСОБА_6 сфотографував та відправив, був погоджений особою з ім`ям « ОСОБА_9 », як такий, що обвинувачений має спалити, тим самим перешкодивши законній діяльності ЗСУ.

Ці обставини також не заперечуються стороною захисту.

06 травня 2025 року, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 вирушив для здійснення підпалу вказаного автомобіля, який знаходився за адресою АДРЕСА_3 , але свій злочинний намір не довів до кінця у зв`язку з перебуванням сторонніх осіб поблизу місцезнаходження автомобіля.

У подальшому, в цей же день ОСОБА_6 був затриманий співробітниками СБУ, тому не зміг довести свій злочинний умисел до кінця.

Не погоджуючись з вказаними обставинами, обвинувачений та його захисник наголошують на тому, що ОСОБА_6 відмовився від вчинення злочину та спочатку мав намір вчинити рейковий підпал, за що хотів отримати обіцяну суму грошових коштів в іноземній валюті, а у подальшому навіть відмовився і від цього плану, вирішивши нічого не знімати на відео, не підпалювати та не відправляти особі з мереживним ім`ям « ОСОБА_9 ». Крім того, зазначають про те, що 06 травня 2025 року обвинувачений взагалі не перебував на вулиці Гоголя в м. Чернігові біля вказаного автомобіля, що свідчить про необгрунтованість обвинувачення.

Разом з тим вказані стороною захисту обставини спростовуються доказами, здобутими під час досудового розслідування та судового розгляду.

Окрім пояснень ОСОБА_6 про те, що він відмовився від виконання злочинного наміру, ця версія не підтверджується жодним вагомим доказом або бодай якоюсь обставиною. Так, вказуючи на свою відмову від вчинення підпалу, обвинувачений та його захисник жодним чином не пояснюють, чому ОСОБА_6 не знищив займисту речовину заготовлену ним для підпалу, та продовжував її зберігати за місцем проживання.

Більш того, заперечення сторони захисту щодо перебування ОСОБА_6 біля місця перебування автомобіля, який останній мав намір підпалити на виконання вимог сторонньої особи ( АДРЕСА_3 ), спростовуються відомостями з мобільного телефону обвинуваченого.

Так, під час огляду мобільного телефону марки «Redmi 12», номер моделі - 23053RN02Y, ІМЕІ1 НОМЕР_2 , ІМЕІ2 НОМЕР_3 , вилученого 06 травня 2025 року під час огляду місця події у ОСОБА_6 , окрім іншого, було виявлено чат спілкування власника телефону ( ОСОБА_6 ) з абонентом « ОСОБА_9 », проаналізувавши зміст повідомлень з якого можна прийти до висновку, що спілкування обвинуваченого з цим абонентом було розпочате до 03 травня 2025 року, однак саме з цієї дати воно було більш активним, обвинувачений надсилав опоненту фотознімки різних автомобілів, вираховував скільки часу та як часто автомобіль стоїть на тому чи іншому місці, намагався з`ясувати з яким саме підрозділом ЗСУ має автомобіль.

За вказівкою абонента « ОСОБА_9 » ОСОБА_6 знімав більш детальні відео автомобілів, встановив програму для визначення приналежності автомобіля до певних підрозділів ЗСУ, а також з метою відслідковування виконання роботи - підпал автомобіля. Після цього надійшло повідомлення, що « ОСОБА_9 » пізніше навчить обвинуваченого як виконати роботу гарно, щоб ніхто не міг виявити недоліків у виконанні та обвинувачений міг отримати гроші за роботу.

05 травня 2025 року ОСОБА_6 надіслав абоненту « ОСОБА_9 » повідомлення про те, що завтра, буде біля обраного автомобіля та зробить фото і відео автомобіля, а також зробить фото та відео іншого автомобіля. Це спілкування відбувалось з 00 год.03 хв. до 00 год. 07 хв. Пізніше, о 19 год. 22 хв. ОСОБА_6 повідомив про те, що приблизно через годину буде на місці паркування обраного автомобіля, оскільки раніше його на місці не було, однак, виконати роботу можна буде тільки після 00 год. 00 хв., адже до цього часу на тому місці завжди багато людей.

Після цього « ОСОБА_9 » вказав, що автомобіль марки Рено вже не підходить, а обвинувачений став жалітися на те, що військові ховають свої автомобілі, що ускладнює виконання завдання, на що опонент йому відповідає, що треба робити все одразу: виявив, відзняв, виконав роботу. Після цього відправляє фото іншого автомобіля, про який вказує, що він стоїть у зручному місці.

У подальшому « ОСОБА_9 » роз`яснює необхідність вмикання та вимикання геолокацію на телефону та зазначає, що під час виконання роботи її вмикати не треба, а необхідно зробити відео, а щоб він зрозумів що це саме ОСОБА_6 , то на камеру треба показати певний знак рукою.

Потім вказує про те, що на джип із зеленими номерами, відео та фото якого він надіслав, дали добро на те, щоб його підпалити. Потім обвинувачений повідомляє, що для виконання роботи замість бензину у нього є розчинник, об`ємом приблизно 0,8 л, але оскільки цього на думку « ОСОБА_9 » було недостатньо, то він запропонував додати 200 мл. машинного масла, а потім викладено детальну інструкцію щодо виконання підпалу.

06 травня 2025 року о 00 год. 56 хв. ОСОБА_6 відправив абоненту « ОСОБА_9 » повідомлення про те, що з виконанням роботи сьогодні нічого не вийшло, оскільки у дворі біля будинку якого стоїть автомобіль відпочивала компанія людей, які завадили йому виконати роботу.

Отже, саме це повідомлення від обвинуваченого підтверджує той факт, що він перебував неподалік автомобіля, який був припаркований на вул. Гоголя біля будинку 8 в м. Чернігові, вночі саме 06 травня 2025 року, тому заперечення цього факту є безпідставним та суперечить повідомленню, відправленому самим ОСОБА_6 .

Допитана в якості свідка в апеляційному суді ОСОБА_10 , двоюрідна сестра обвинуваченого, яка на час інкримінованого йому діяння працювала баристою по АДРЕСА_4 і наполягала, що ОСОБА_6 прийшов до неї на роботу після 20 год. 05 травня 2025 року і чекав на неї до тих пір, коли вона закінчить зміну. Потім разом поїхали до неї додому, вона взяли речі, після чого заїхали на АДРЕСА_5 в магазин АТБ і без 15 хв. опівночі були за місцем проживання ОСОБА_6 , не спростовують обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Бар, де працювала свідок і обслуговувала відвідувачів по АДРЕСА_4 , знаходився в безпосередній близькості від АДРЕСА_3 , що дозволяло ОСОБА_6 непомітно відлучитися на нетривалий час і перевірити безпечність підпалу автомобіля.

Крім того, свідок наполягала, що о 2 год. 6 травня 2025 року вона заснула і прокинулася о 12 год. дня, ОСОБА_6 вдома не було, що не перешкоджало обвинуваченому 06 травня 2025 року після 2 години повернутися на АДРЕСА_3 .

У ході здійснення фільтраційних заходів було виявлено переписку у месенджері «Телеграм», яка свідчила, що ОСОБА_6 здійснював підготовку до вчинення підпалу військового автомобіля. З цією метою він здійснював розвідку, фото фіксацію та підшукування об`єктів підпалу. Крім того, стало відомо, що перебуваючи на робочому місці, ОСОБА_6 привласнив легкозаймисту речовину для подальшого використання у вчиненні злочину.

О 17 год. 12 хв. 06 травня 2025 року ОСОБА_6 був затриманий на підставі п. 1 ч. 1 ст. 208 КПК України біля входу до квартири АДРЕСА_6 .

Будучи обізнаними про наміри обвинуваченого та усвідомлюючи, що за місцем його проживання перебуває легкозаймиста речовина, співробітники УСБУ в Чернігівській області мали реальні підстави вважати, що після викриття у своїх злочинних намірах ОСОБА_6 намагатиметься уникнути кримінального відповідальності, а його дії могли становити реальні ризики для життя та здоров`я людей та майна, що й зумовило проведення невідкладного обшуку у порядку ч. 3 ст. 233 КПК України.

У ході обшуку ОСОБА_6 добровільно видав запальну суміш, яку назвав «Уайт-Спірит» та яка була запакована в чорний поліетиленовий пакт.

Крім того, ОСОБА_11 надав безперешкодний доступ до ноутбуку та мобільного телефону, який на час проведення обшуку був в розрядженому вигляді та обвинувачений поставив його заряджатись у присутності працівників УСБУ в Чернігівській області та понятих. У подальшому обвинувачений пояснив, що телефоном користується дуже рідко, месенджер Телеграм був відсутній у телефоні. На столі були виявлені сім картки, які, як пояснив ОСОБА_6 він купував для модему, однак, у квартирі модем був відсутній, обвинувачений вмикав роздачу Інтернету з мобільного телефону.

Колегія суддів не може погодитись з доводами захисника про визнання відомостей, отриманих за результатами проведеного обшуку, не допустимими доказами, оскільки обшук був проведений із дотриманням вимог Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 233 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення.

У такому разі прокурор, слідчий, дізнавач за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку.

У клопотанні, доданих матеріалах, в ухвалі слідчого судді, постановленій post factum, має йтися про мету (намагання, прагнення) зберегти речові докази від прогнозованої втрати, за наявності обґрунтованого припущення про існування реальної загрози їх знищення. У клопотанні про надання дозволу на обшук у порядку ч. 3 ст. 233 КПК, доданих матеріалах, має бути вказано, які саме обставини до моменту проникнення свідчили, що дотримання ординарного порядку може спричинити втрату майна, що існує реальна конкретна загроза такої втрати, знищення, зазначено, чому загроза небезпідставно сприймається як реальна.

Слідчий суддя, окрім іншого, має перевірити, чи дійсно були наявні підстави для невідкладного проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді, деталізувати у своєму рішенні питання про необхідність проведення обшуку за невідкладних обставин та вилучення конкретних предметів.

Всі наявні у матеріалах кримінального провадження матеріали містять відомості, які вказують на доцільність проведення невідкладного обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , оскільки орган досудового розслідування володів достатніми даними про те, що обвинувачений готується до знищення майна шляхом підпалу, у помешканні зберігається займиста суміш, що й викликало побоювання за життя та здоров`я людей, а також пошкодження майна, адже у разі викриття намірів, дії обвинуваченого могли бути непередбачуваними.

Протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 24.06.2025, підтверджується, що належний обвинуваченому телефон 05.06.2025 о 23 години підключався до базових станцій стільникового зв`язку на вулицях Гончої та М.Небаби, які розташовані неподалік вулиці Гоголя у м. Чернігові.

Твердження сторони захисту про те, що телефон підключався до базових станцій 05 травня 2025 року, а органом досудового розслідування злочинні дії ОСОБА_6 інкримінуються, як такі, що були вчинені 06 травня 2025 року, а в цей день він не перебував на вказаній вулиці, є безпідставними та не приймаються до уваги.

Так, маніпулюванням доказами, є позиція сторони захисту, адже відповідно до встановлених обставин, ОСОБА_6 перебував за місцем розташування автомобіля, який мав намір підпалити в ніч з 05 на 06 травня 2025 року. Так, свою розмову із абонентом « ОСОБА_9 » обвинувачений завершив о 22 год. 26 хв. 05 травня 2025 року. Лише після цього він мав реалізувати свій намір щодо підпалу автомобіля, про що й повідомляв замовника, вказуючи, що лише після дванадцятої години ночі можна реалізувати намір, адже до цього часу там перебуває багато людей.

Вже в 00 год. 56 хв. 06 травня 2025 року обвинувачений повідомив « ОСОБА_9 » про те, що сьогодні не вдалося виконати роботу, оскільки там відпочивала компанія людей.

Тобто, саме 06 травня 2025 року ОСОБА_6 не зміг виконати свій злочинний намір і саме в цей період часу з 22 год. 26 хв. 05 травня 2025 року до 00 год. 56 хв. 06 травня 2025 року він перебував неподалік місця розташування автомобіля, який був об`єктом для підпалу.

Саме в цей період часу о 23 годині 05 травня 2025 року його мобільний телефон був зафіксований неподалік вулиці Гоголя, що не спростовує його винуватість, як безпідставно вказує сторона захисту, а навпаки, доводить встановлені під час досудового розслідування обставин вчинення кримінального правопорушення.

З урахуванням досліджених під час апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження, аналізу та перевірки доводів сторони захисту, яким суд першої інстанції надавав оцінку, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , дотримався принципів диспозитивності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, що було перевірено апеляційним судом.

Стороною обвинувачення було доведено належними та допустимими доказами факт вчинення ОСОБА_6 незакінченого замаху на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, окрім проаналізованих вище, дослідженими в судовому засіданні доказами.

Оцінюючи надані сторонами докази на предмет їх допустимості згідно з ч. 1 ст. 87 КПК України суди першої та апеляційної інстанцій виходять із того, що зазначені положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані у відповідній нормі. Тобто, будь-яке процесуальне порушення, допущене в ході збирання доказів, саме по собі не може бути підставою для визнання їх недопустимими.

У зв`язку із цим, за наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли вони: прямо та істотно порушують права і свободи людини та/або надають підстави для сумнівів у достовірності отриманих фактичних даних, які не вдалося за можливим усунути в ході судового розгляду.

Відтак, позицію сторони захисту колегія суддів вважає як захисну, з метою уникнення ОСОБА_6 відповідальності за скоєне, так як вона повністю спростовується належними та допустимими доказами, яким суд надав належну оцінку під час судового розгляду.

Отже, на думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_6 саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 15 ч. 1 ст. 114-1 КК України, належним чином обґрунтовані та вмотивовані.

Призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України та принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарання.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 грудня 2025 року, щодо ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а для засудженого, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14