Справа № 303/766/26
Провадження 1-кс/303/104/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2026 року м.Мукачево

Слідчий суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Мукачеві в залі судових засідань скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого дізнавача СД Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 від 29.08.2025 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР №0000288 від 20 липня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову старшого дізнавача СД Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 від 29.08.2025 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР №0000288 від 20 липня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

На обґрунтування вимог скарги ОСОБА_3 зазначила, що в даному випадку мали місце хуліганські дії, з тексту постанови не можна зрозуміти, хто був учасником конфлікту, хоча в заяві вона чітко вказала про час та місце. Ніяких пояснень з її сторони ніхто не взяв. Початок розслідування відбувся 06.07.2025 року, а її заява надійшла лише 19.07.2025 року. У абзаці 5 постанови вбачається, що вона проходила СМЕ, а в 6 зазначається, що вона не проходила СМЕ. Слідство по її заяві проведено формально, з порушенням норм чинного КПК України. На думку ОСОБА_3 оскаржувана постанова дізнавача є передчасною.

У судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримала, просила скаргу задовольнити з підстав, наведених у скарзі.

У судове засідання заступник начальника СД Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_5 не з?явився, подав до суду заяву про розгляд скарги без його участі та просив відмовити у задоволенні скарги у зв`язку з тим, що органом досудового розслідування проведено всі можливі слідчі дії та встановити об`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України не представилося можливим.

Заслухавши доводи ОСОБА_3 , дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження №0000288 від 20 липня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги з таких підстав.

Враховуючи, що оскаржувану постанову дізнавача про закриття кримінального провадження від 29.08.2025 року ОСОБА_3 отримала 27.01.2026 року, скарга надійшла до суду 02.02.2026 року, слідчий суддя вважає, що скарга подана в межах строку, передбаченого ч.1 ст. 304 КПК України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадженні - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно зі ст.284 КПК України, закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки дізнавачем, слідчим чи прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Зі змісту оскаржуваної постанови від 29.08.2025 року вбачається, що рішення про закриття кримінального провадження дізнавачем прийняте за результатами оцінки отриманих в ході слідства доказів та відсутності об`єктивних і достатніх доказів вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125КК України.

До вказаного висновку дізнавач прийшов з огляду на те, що у матеріалах кримінального провадження відсутні об`єктивні дані, що підтверджують факт заподіяння ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, які б відповідали критеріям легких тілесних ушкоджень, визначених ст. 125 КК України.

Відповідно до ч.2 ст.9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Частиною 4 ст.38 КПК України передбачено, що орган досудового розслідування зобов`язаний застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

При цьому, відповідно до ч.1 та п.7 ч.2 ст. 40-1 КПК України, дізнавач при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого. Дізнавач несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення дізнання. Дізнавач уповноважений приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 40-1 КПК України, дізнавач, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне. (ч.3 ст. 110 КПК України).

Постановою старшого дізнавача СД Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 від 29.08.2025 року закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №0000288 від 20 липня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

Зазначена вище постанова слідчого відповідає вимогам частин 5 та 6 ст. 110 КПК України.

Частина 1 ст. 125 КК України передбачає кримінальну відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження.

Згідно висновку експерта №154/2025 від 01.08.2025 року, у ОСОБА_3 при огляді видимих тілесних ушкоджень не виявлено. Діагноз: «відкрита рана волосистої частини голови» не враховується при встановленні ступені тяжкості тілесних ушкоджень, оскільки не був підтверджений при огляді судово-медичним експертом.

Крім того, згідно протоколів допитів свідків ОСОБА_6 (дружини ОСОБА_7 ) та ОСОБА_8 (приватного підприємця, яка здійснює реалізацію продуктів харчування на Центральному ринку, навпроти торгової точки ОСОБА_6 ), ніхто з свідків не бачив та не чув характерних звуків для тілесних ушкоджень, спричинених ОСОБА_7 ОСОБА_3 ..

Згідно пояснень ОСОБА_7 від 25.07.2025 року, він не спричиняв тілесні ушкодження ОСОБА_3 . Докази зворотного матеріали кримінального провадження не містять.

Доводи скарги ОСОБА_3 про те, що у неї ніяких пояснень не відбиралися, спростовуються двома письмовими поясненнями ОСОБА_3 від 19.07.2025 року, протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 19.07.2025 року, постановою дізнавача про проведення судово-медичної експертизи від 21.07.2025 року, які наявні в матеріалах кримінального провадження № 0000288 від 20.07.2025 року.

Крім того, доводи скарги про те, що початок розслідування відбувся 06.07.2025 року спростовується матеріалами кримінального провадження № 0000288, зокрема Витягом з ЄРДР від 20.07.2025 року, протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 19.07.2025 року, рапортами працівників поліції від 19.07.2025 року.

Щодо доводів ОСОБА_3 щодо кваліфікації діяння як хуліганство слід зазначити, що згідно протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 19.07.2025 року, вона звернулася до органу досудового розслідування з приводу спричинення їй тілесних ушкоджень, а не щодо вчинення відносно неї хуліганських дій.

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 року в справі №658/1658/16-к зазначив, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Отже, рішення щодо кваліфікації діяння за тією чи іншою статтею кримінального закону приймає дізнавач самостійно, виходячи із сукупності доказів, що є у його розпорядженні на тому чи іншому етапі досудового розслідування.

При цьому, у ході досудового слідства питання про зміну кваліфікації може постати неодноразово. Це, зазвичай, пов`язано зі встановленням нових фактичних обставин справи чи новою оцінкою вже відомих доказів, оскільки внаслідок цього змінюється фактична підстава кримінально-правової кваліфікації, то й сама юридична оцінка скоєного може зазнати змін.

На підставі п.7 ч.2 ст. 40-1 КПК України дізнавач повноважний приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі й щодо зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення за наявності для того обґрунтованих підстав, як то, об`єктивних даних, які б дали йому змогу встановити відповідність ознак того чи іншого діяння ознакам складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Слідчий суддя, виходячи із положень ч. 4 ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) дізнавачу у тому числі й щодо кваліфікації ним кримінального правопорушення, адже останній є самостійним у своїй процесуальній діяльність, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування, він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст.3, ч. 3 ст.22 КПК України).

Враховуючи зміст обставин, які є підставами для прийняття дізнавачем постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України та КК України, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для скасування постанови дізнавача від 29.08.2025 року та приймає ухвалу про відмову в задоволенні скарги відповідно до п. 4 ч.2 ст. 307 КПК України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.9, 40-1, 110, 303, 306, 307, 309, 376 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову старшого дізнавача СД Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 від 29.08.2025 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР №0000288 від 20 липня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення.

Слідчий суддя Мукачівського

міськрайонного суду ОСОБА_1