Справа № 535/641/24
Провадження № 1-кп/535/93/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2026 року с-ще Котельва

Котелевський районний суд Полтавської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ;

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого-адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Котельва клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 -адвоката ОСОБА_5 про проведення слідчого експерименту у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000540 про обвинувачення ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України;

УСТАНОВИВ:

У провадженні Котелевського районного суду Полтавської області перебуває вищезазначене кримінальне провадження.

06.02.2026 під час судового засідання захисник обвинуваченого ОСОБА_4 -адвокат ОСОБА_5 надав до суду письмове клопотання про проведення слідчого експерименту у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000540 про обвинувачення ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України, та просив провести слідчий експеримент по кримінальному провадженню №0000540 з максимально наближеною обстановкою, що була на момент ДТП, а саме10.12.2023 року. Проведення слідчого експерименту доручити Відділу розслідування злочинів скоєних у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Полтавській області, м.Полтава, вул.Сковороди,2б. Клопотання мотивоване істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону під час проведення слідчого експерименту від 09.02.2024 року, а також невідповідністю умов його проведення фактичним обставинам дорожньо-транспортної пригоди.

13.02.2026 начальник Котелевського відділу Диканської окружної прокуратури ОСОБА_3 подав до суду заперечення на клопотання захисника про проведення слідчого експерименту по кримінальному провадженню №0000540, в якому просив відмовити в задоволенні клопотання.

13.02.2026 представник потерпілих та цивільних позивачів -адвокат ОСОБА_6 подав до суду через підсистему Електронний суд заяву про проведення судового засідання 13.02.2026 без участі потерпілих-цивільних позивачів та їх представника.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник у судовому засіданні підтримали своє клопотання про проведення слідчого експерименту та просили його задовольнити.

У судовому засіданні прокурор заперечував проти клопотання захисника.

Свідок ОСОБА_7 , яка була допитана у судовому засіданні, пояснила, що була присутня під час проведення слідчого експерименту в якості понятої, бачила в напрямку від м.Полтава і до с-ща Котельва по дорозі стояло ряд автомобілів, з включеними фарами. Крім того, вона знаходячись в салоні автомобіля бачила лежачу на узбіччі людину.

Дослідивши клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , вислухавши інших учасників провадження, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.240 КПК України слідчий експеримент проводиться з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. Клопотання захисника мотивоване істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону під час проведення слідчого експерименту від 09.02.2024 року, а також невідповідністю умов його проведення фактичним обставинам дорожньо-транспортної пригоди.

Суд вважає, що підстав для задоволення клопотання не має, вказані захисником мотиви не є достатніми для задоволення клопотання. Обставини, на які вказує захисник містяться в наданих суду доказах, даним доказам суд надасть оцінку в нарадчій кімнаті при винесенні остаточного рішення по кримінальному провадженню. Під час досудового розслідування стороні захисту та підозрюваному були відомі обставини, про які вказав захисник.

Слідчий експеримент проводився за участю свідка ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , потерпілої, понятих та інших уповноважених осіб. Усі учасники процесуальної дії були належним чином повідомлені про її проведення, їм були роз`яснені права та обов`язки відповідно до вимог КПК України, що прямо зафіксовано у протоколі. Під час слідчого експерименту застосовувалися технічні засоби фіксації, було складено схеми, фототаблиці, виконано розрахунки та посекундну розтяжку руху транспортних засобів і пішохода, що свідчить про комплексний характер цієї слідчої дії.

Адвокат ОСОБА_5 безпосередньо брав участь у проведенні слідчого експерименту від 09.02.2024 року, однак, реалізуючи свої процесуальні права, передбачені ч. 7 ст. 104 КПК України, не заявив жодних зауважень, доповнень чи заперечень щодо порядку та умов проведення слідчої дії, ні щодо дій слідчого або використаних методик. Протокол слідчого експерименту був підписаний усіма учасниками без зауважень та доповнень, що свідчить про відсутність на момент його проведення будь-яких сумнівів у його законності та повноти з боку сторони захисту.

Сторона захисту посилається на наявність у загиблого ОСОБА_8 давньої травми ноги та стверджує, що під час руху він волік ногу по землі, що нібито впливало на темп його ходи та видимість для водія.

Відповідно до фототаблиці до протоколу огляду місця ДТП від 10.12.2023 року, а також слідової доріжки (позначка № 1 на план-схемі до протоколу огляду місця ДТП від 10.12.2023 року), на проїзній частині та узбіччі дороги зафіксовані чіткі сліди взуття обох ніг потерпілого без будь-яких ознак волочіння ноги по поверхні ґрунту чи дорожнього покриття. Також доріжка слідів різко перервалася, без інших слідів, які вказували б на зміщення в будь-який бік пішохода, що і повністю підтверджує що це сліди саме потерпілого ОСОБА_8 тіло якого виявлено далі по ходу руху авто на відстані більше 35 метрів та на проміжку яких виявлені речі потерпілого у вигляді картуза, вставної челюсті, ботинка а також фрагменти осипу скла (позначка 4-7 план-схеми ДТП від 10.12.2023).

Характер виявлених слідів свідчить про звичайну ходу пішохода, без асиметрії, переривчастості або протягування однієї з кінцівок, що спростовує доводи сторони захисту про волочіння ноги та істотне порушення опорно-рухової функції під час руху потерпілого.

Крім того, допитані в судовому засіданні свідки та потерпілі повідомляли про наявність порушень в під час руху потерпілого ОСОБА_8 , але жодний не вказував на волочіння ноги.

Саме з огляду на відсутність об`єктивних ознак волочіння ноги, а також з урахуванням того, що жоден з учасників слідчого експерименту не міг достовірно вказати фактичний темп руху пішохода, під час проведення слідчого експерименту рух пішохода було посекундно розтягнуто у зворотному напрямку відповідно до ходьби потерпілого. У зв`язку з цим слідчим обґрунтовано було прийнято рішення використати табличні показники швидкості руху пішохода, визначені Ленінградським НДЛСЕ у 1966 році, згідно з якими швидкість спокійної ходи осіб віком понад 70 років становить від 2,9 до 3,5 км/год, а середнє значення складає 3,2 км/год.

Для встановлення відстані, яку пішохід долає за одну секунду, зазначену швидкість 3,2 км/год було приведено до метрів за секунду шляхом ділення на коефіцієнт 3,6, у результаті чого швидкість руху пішохода склала 0,88 м/с.

Таким чином, використання слідчим середніх табличних значень швидкості руху пішохода є об`єктивно обґрунтованим, а твердження сторони захисту щодо волочіння потерпілим ноги не знаходять свого підтвердження у матеріалах кримінального провадження.

У поданому захисником клопотанні простежується явна суперечність. З одного боку, він посилається на давню травму ноги загиблого та можливе «волочіння» ноги під час руху, що могло вплинути на темп ходи та видимість для водія. З іншого боку, у своїй же аргументації адвокат зазначає, що на фототаблиці до протоколу огляду місця ДТП (позначка №1) сліди від взуття потерпілого чітко зафіксовані для обох ніг без ознак волочіння, що нібито суперечить попередньому твердженню про травму та порушення темпу ходи.

Таким чином, його твердження про вплив на темп ходи «травми та волочіння ноги» не підтверджується жодними об`єктивними слідовими матеріалами.

Слідчий експеримент від 09.02.2024 проводився за різними варіантами: пішохода ставили у вертикальне положення, у лежачому стані, а також моделювали рух по слідовій доріжці від взуття потерпілого з урахуванням середньої швидкості руху. Ці дані дозволили встановити об`єктивну видимість пішохода для водія та простежити його переміщення по секундних відрізках, що підтверджує відсутність будь-яких слідів «волочіння» чи обмежень руху через травму.

Крім того, захисником вказано на невідповідність погодних умов під час слідчого експерименту та ДТП.

Аналіз фототаблиці до протоколу огляду місця ДТП від 10.12.2023 та фототаблиці до протоколу слідчого експерименту від 09.02.2024 показує, що стан проїзної частини дороги та узбіччя фактично не відрізнявся. У обох випадках на узбіччі спостерігається наявність снігового покриву, а слідчий експеримент проводився у темну пору доби, з урахуванням часу після заходу сонця у грудні (вчинення ДТП) та лютому (проведення слідчого експерименту), що відповідає часовим умовам ДТП. Таким чином, погодні умови під час слідчого експерименту були максимально наближені до обставин, що мали місце на момент ДТП, і не можуть слугувати підставою для сумніву в достовірності отриманих результатів.

Під час слідчого експерименту від 09.02.2024 р. обстановка на дорозі була приведена у відповідність до фактичних умов ДТП. Зустрічний автомобіль, який міг засліпити водія ОСОБА_4 , мав увімкнені фари, що відповідає обставинам події. Інші транспортні засоби, які перебували на дорозі, стояли на перекритій трасі Суми-Полтава, у момент перевірки видимості пішохода на вимогу слідчого мали вимкнене світло, щоб не створювати додаткового засліплення та освітлення. Фото фіксація процесу слідчого експерименту на якому зображено увімкнені фари автомобілів, які стояли далі від місця проведення слідчої дії, містить лише фіксацію процесу слідчої дії, оскільки під час неї проводились підготовці дії шляхом нанесення на асфальт позначок часу посекундно.

Таким чином, твердження адвоката про «не відповідність реальним умовам» обстановки під час експерименту є необґрунтованими, оскільки умови проведення слідчого експерименту максимально відтворювали реальні обставини ДТП і відповідали методиці його проведення.

Отже, доводи захисника щодо наявності «явних порушень вимог КПК України» під час проведення слідчого експерименту не знаходять свого підтвердження в матеріалах кримінального провадження та були сформульовані вже після завершення відповідної слідчої дії, на стадії досудового розслідування у літній час та судового розгляду. При цьому зміна стороною захисту оцінки результатів слідчого експерименту або обраної процесуальної тактики сама по собі не утворює передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для проведення повторного слідчого експерименту.

Аргументи захисника щодо темпу руху потерпілого, особливостей його ходи, одягу статиста, погодних умов, а також наявності чи відсутності інших транспортних засобів на дорозі не свідчать про неповноту чи незаконність слідчого експерименту. Як убачається з протоколу, під час його проведення було змодельовано декілька варіантів положення пішохода (лежаче, стояче положення, рух), враховано наявність зустрічного транспортного засобу (відповідно до показів водія ОСОБА_4 ), виконано об`єктивні вимірювання видимості за різних умов. Тобто слідчий експеримент охопив усі істотні обставини, необхідні для перевірки версій сторін.

Враховуючи вище викладене, суд не вбачав правових підстав для проведення слідчого експерименту, оскільки ті відомості, які підлягали перевірці, чітко встановлені даними протоколу огляду місця події, а також іншими доказами у провадженні, які дають об`єктивну можливість з усією повнотою встановити механізм ДТП.

Крім того, захисником не обгрунтовано, яким чином повторний слідчий експеримент з метою, у тому числі визначення темпу ходи потерпілого може вплинути на позицію обвинуваченого, який категорично заперечує факт вчинення ним ДТП і причетності до загибелі потерпілого.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений пояснював, що взагалі не бачив потерпілого, ні лежачого а ні стоячого.

Протокол слідчого експерименту повністю відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зокрема й ст. 104 КПК України.

Відповідно до доктрини «плодів отруєного дерева» недопустимими є докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок суттєвого порушення прав та свобод людини. Ця доктрина передбачає заборону використання даних, отриманих на підставі або з використанням доказів визнаних недопустимими, тобто надається оцінка допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно. Тим не менше ЄСПЛ виходить з того, що при недопустимості одного доказу в єдиному ланцюжку, суд повинен в подібному випадку вирішити питання про справедливість судового розгляду в цілому. Тобто, якщо процес по даній справі в цілому і загалом справедливий, то і отримані у незаконний спосіб докази можуть бути прийнятними (рішення ЄСПЛ у справі «Хан проти Сполученого Королівства»).

Таким чином, посилання захисника на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону під час проведення слідчого експерименту від 09.02.2024 року, а також невідповідністю умов його проведення фактичним обставинам дорожньо-транспортної пригоди, є безпідставними.

Керуючись ст. 333, 369-372, 376 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволеннні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 -адвоката ОСОБА_5 про проведення слідчого експерименту у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000540 про обвинувачення ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України - відмовити.

Ухвала набирає чинності негайно та окремому оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 16.02.2026 року о 09:30 год.

Суддя: ОСОБА_1