В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.02.2026 м.Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

законного представника обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001955 від 04.12.2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Львова, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Неповнолітній ОСОБА_4 , 04.12.2025 року, о 00 год 11 хв, перебуваючи за адресою: м. Львів, вул. Б. Хмельницького, буд. 1, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), діючи з корисливих мотивів та з метою власного безпідставного збагачення, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер вчинюваних дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, в умовах воєнного стану, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав у потерпілого ОСОБА_7 мобільний телефон «Xiaomi Redmi 7» вартістю 2 300 грн та чоловічу куртку «Rapid» вартістю 5 000 грн.

Вказаними умисними та протиправними діями ОСОБА_4 завдано потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 7 300 гривень.

Обвинувачений в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, підтвердив, що обставини справи повністю відповідають вказаному в обвинувальному акті та щиро розкаявся.

Зазначив, що він дуже жалкує з приводу вчиненого, критично оцінює свої протиправні дії, засуджує свою поведінку та намагається виправитись шляхом успішного навчання.

Допитана в судовому засіданні психолог ОСОБА_8 , вказала, що показання обвинуваченого ОСОБА_4 є деталізованими, логічними та послідовними. Повідомила, що станом на момент судового розгляду, у поведінці обвинуваченого наявні позитивні зміни, він усвідомлює суспільну небезпеку вчиненого та невідворотність відповідальності, яку останній готовий понести, а його каяття є дійсно щирим. При вчиненні кримінального правопорушення неповнолітнім обвинуваченим керували емоції,

У зв`язку із безсумнівним та добровільним, тобто без будь-якого впливу із чиєї б то ні було сторони, визнанням у повному обсязі ОСОБА_4 своєї вини в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодженні з кваліфікацією вчинених ним діянь, підтвердженням фактичних обставин, відсутності жодних заперечень щодо них з боку сторони обвинувачення, усвідомленням і правильним розумінням роз`ясненого судом положення частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України про те, що у випадку визнання ними змісту даних фактичних обставин, сторони кримінального провадження будуть позбавлені права оскаржувати їх в апеляційному порядку, відсутністю їх заперечень проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, суд ухвалив дослідити докази, обмежившись показаннями обвинуваченого, а також документами, що характеризують його особу.

За викладених вище обставин суд, допитавши обвинуваченого, вважає, що вина ОСОБА_4 доведена, а його дії слід кваліфікувати як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 185 КК України.

Мотиви призначення покарання судом.

Суд ухвалює судове рішення щодо неповнолітнього, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, встановленого у ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, яка передбачає що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров`я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду.

Індивідуалізація покарання є важливою вимогою принципового характеру, що передбачає персоніфікацію кримінальної відповідальності: вона настає лише щодо конкретної особи, яка вчинила злочин (статті 2, 18, 50 КК). Тому призначення покарання з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи неповнолітнього та обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, яка полягає у виправленні неповнолітнього засудженого, його вихованні та соціальній реабілітації.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта, що узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18).

Таким чином, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує наступні обставини:

- ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке віднесено кримінальним законом до тяжких злочинів, згідно з класифікацією кримінальних правопорушень, які містяться в ст.12 КК України;

- особу обвинуваченого, який раніше не судимий, неповнолітній, учень ліцею № 70, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває. Судом враховується також соціально-психологічна характеристика обвинуваченого, яка міститься у досудовій доповіді, складеній сектором ювенальної пробації м.Львова Личаківського РВ філії державної установи «Центр пробації» у Львівській області (його соціально-побутові умови, стосунки у сім`ї та суспільстві, особисті якості, поведінка), а також висновок щодо низького рівня ризику повторного вчинення кримінального правопорушення. Орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства за умови здійснення контролю за ним, посилення навчальної дисципліни, виконанням відповідних рекомендацій органу пробації. Згідно характеристики навчального закладу ОСОБА_4 має певні здібності, але не бажає докладати зусилля, домашні завдання виконує частково і не систематично. Схильний до пропуску уроків без поважних причин. На уроках часто відволікається, на зауваження вчителів реагує адекватно;

- в силу статті 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім та добровільне відшкодування завданої шкоди, шляхом повернення викраденого майна;

- обставин, які в силу статті 67 КК України, обтяжують покарання, судом не встановлено.

Системне тлумачення законодавства та судової практики вказує на те, що щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює правопорушення, бажає виправити ситуацію, що склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання, що має місце у даному випадку.

В ході розгляду справи встановлено, що визнавальні покази обвинуваченого ОСОБА_4 свідчать про справжність, щирість, дійсність визнання вини, висловлення жалю з приводу вчиненого шляхом відповідного ставлення до скоєного, належну критичну оцінку ним своєї протиправної поведінки, її осуд та намагання виправитись.

Оцінюючи доводи як сторони обвинувачення так і захисту, суд погоджується з наявністю підстав для застосування у даному кримінальному провадженні положень ст. 69 КК України.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 , на думку суду, на даний час, не становить високої небезпеки для суспільства, є неповнолітнім, навчається у ліцеї, має міцні соціальні зв`язки, враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї провини, щире каяття, усвідомлення та засудження обвинуваченим вчинених ним суспільно небезпечних дій, наявність декількох обставин, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують покарання, також, виходячи із цілей та принципів права, справедливості й достатності обраного покарання, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, враховуючи тяжкість вчиненого ним злочину, дані про особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що вказані обставини дають підстави для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ч.1 ст. 69 КПК України у виді 100 годин громадських робіт, адже така міра покарання сприятиме досягненню справедливого балансу між правами та свободами обвинуваченого та інтересами держави і суспільства, і буде достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

При розгляді даного кримінального провадження суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством, як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. У свою чергу, справедливість - це одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

На переконання суду, таке покарання для засудженого відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності. Наведене покарання також перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Щодо запобіжного заходу.

Відповідно до абз. 8 п. 2 ч. 3 та абз. 13 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження та мотиви його ухвалення.

Судом встановлено що ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 19.01.2026 року відносно ОСОБА_4 був обраний запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Процесуальна поведінка обвинуваченого під час судового провадження свідчить, що визначений запобіжний захід був достатнім для забезпечення належного виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, тому його слід залишити чинним до набрання вироком законної сили.

Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Питання про долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності з вимогами ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати на проведення експертиз відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 373-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення(злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання із застосуванням ч. 1 ст.69 КК України у виді 100 (сто) годин громадських робіт.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у вигляді особистого зобов`язання, застосований на підставі ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 19.01.2026 року, - залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Після набрання вироком законної сили речові докази:

- CD-R, DVD-R диски, - зберігати в матеріалах кримінального провадження;

- мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 7», білого кольору; чоловічу куртку «Rapid» - повернути власнику.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

На підставі ч. 1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення рішення апеляційним судом.

Головуючий суддя ОСОБА_1