Справа № 175/666/26
Провадження № 1-кп/175/33/26
У Х В А Л А

іменем України

15 січня 2026 року селище Слобожанське Дніпровського

району Дніпропетровської області

Колегія суддів Дніпровського районного суду Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

за участі прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (дистанційно),

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №0000924 від 23.09.2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась в м. Краматорськ Донецької області, громадянка України, раніше не судима, з середнє-спеціальною освітою, має на утриманні 2 неповнолітніх дітей, зареєстрована та фактично мешкаюча за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , виданий 23.11.2018, орган що видав 1443,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Прокурор в підготовчому судовому засіданні просить прийняти рішення про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, вважаючи, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту, зміни підсудності не вбачає.

Крім того, прокурором в підготовчому судовому засіданні заявлене клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_6 у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, без визначення розміру застави, посилаючись на подальше існування ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Клопотання обґрунтовано тяжкістю можливого покарання, ризиком переховування від суду у зв`язку з наявністю контактів з представниками рф та близькістю місця проживання обвинуваченої до державного кордону України, можливістю незаконного впливу на ще не допитаних свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, зокрема шляхом попередження ще не встановлених співучасників про виявлення злочинної діяльності та відомі їй обставини, з`ясовані у ході досудового розслідування, а також ризиком вчинення нових кримінальних правопорушень з метою доведення до кінця злочинних намірів.

Обвинувачена ОСОБА_6 та його її захисник ОСОБА_7 не заперечували проти призначення обвинувального акту до судового розгляду, щодо вирішення питання про продовження запобіжного заходу обвинувачена висловитись не бажала. Захисник просила визначити заставу як альтернативний запобіжний захід.

Заслухавши сторони кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, суд встановив таке.

Згідно з ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення, зокрема - призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта.

Підстав для закриття кримінального провадження не вбачається. Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог кримінально-процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону. Підстав для направлення обвинувального акту для визначення підсудності не встановлено, дане кримінальне провадження підсудне Дніпровському районному суду Дніпропетровської області.

Таким чином, в наявні достатні підстави для призначення даного кримінального провадження до судового розгляду.

Суд, розглянувши клопотання прокурора щодо запобіжного заходу, вислухавши думку учасників кримінального провадження, приходить до висновку про наявність підстав для його задоволення, у зв`язку із таким.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

За приписами ч.2 ст.197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Соборного районного суду м.Дніпра обрано забіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строк якого закінчується 17.01.2026 року.

Клопотань про зміну або скасування обраного запобіжного заходу згідно з ч.7 ст.176 КК України до суду не надходило.

Ч.1 ст.5 Конвенції встановлює, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність і нікого не може бути позбавлено свободи, крім певних випадків (наприклад, законний арешт особи, яка підозрюється у вчиненні правопорушення) і відповідно до процедури, встановленої законом.

Згідно зі ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1, п.4 ч.2 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

За змістом ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання певним ризикам.

Згідно зі ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності ряд обставин, наведених у переліку даної норми.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що обвинувачений вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

За результатами розгляду клопотання, з урахуванням наведених положень, суд дійшов висновку про необхідність продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченої у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, що відповідає ч.1 ст.197 КПК України.

Суд вважає, що обраний відносно обвинуваченої запобіжний захід відповідає особі обвинуваченої, зокрема, тяжкості правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується особа, адже злочини, передбачені ч.2 ст.111 КК України, є особливо тяжкими.

Суд враховує і відомості про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, має на утриманні 2 неповнолітніх дітей.

Про наявність ризику переховуватись від органів досудового розслідування (п.1 ч.1 ст.177 КПК України) відповідно до ч.1 ст.178 КПК України свідчить тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання її винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.111 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів. Так, ОСОБА_6 матиме змогу виїхати за кордон (в тому числі незаконно, минаючи офіційні пункти пропуску), на тимчасово окуповану територію, або в РФ, тобто, розуміючи тяжкість злочинів, суворість та невідворотність можливого покарання, в разі доведеності вини, обвинувачена дійсно може переховуватись від суду.

Крім того, ризик, передбачений п.2 ч.1 ст.177 КПК України, визнається судом доведеним, що обвинувачена може знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, що стосуються обставин вчинення кримінального правопорушення, тобто речі, які можуть бути знайдені та визнані у встановленим законом порядку речовими доказами у справі, а саме: маючи доступ до власного облікового запису в мобільному додатку «Телеграм», остання може за допомогою іншого пристрою видалити відповідні дані, які стосуються вчинення ним протиправних дій та повідомити осіб, котрим він поширював відповідну інформацію, та які також можуть видалити сліди листування із ОСОБА_8 .

Ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, визнається судом доведеним, адже, ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідка, експерта у кримінальному провадженні, а також інших осіб, які на теперішній час ще не надали органу досудового розслідування покази у кримінальному провадженні, однак їм можливо відомі обставини скоєння злочину.

Ризик, передбачений п.4 ч.1 ст.177 КПК України, визнається судом доведеним, з огляду на те, що, ОСОБА_6 перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме: перебуваючи на волі, обвинувачена фактично матиме можливість весь час спілкуватися, в тому числі за допомогою телефонних засобів зв`язку з представником іноземної організації військовослужбовцем ЗС РФ ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що об`єктивно може зашкодити встановленню істини у цій справі.

Ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України (вчинення нового кримінального правопорушення), може за загальним правилом обґрунтовуватись наявними доказами на користь можливості вчинення особою нового злочину, зокрема, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Беручи до уваги той факт, що обвинувачена в умовах воєнного стану, ініціативно надавала допомогу представнику іноземної держави у веденні підривної діяльності проти України, зважаючи на лояльність ОСОБА_6 до РФ, котра здійснює збройну агресію проти України, існує ризик вчинення цього ж злочину, або подібних злочинів, що можливо нівелювати виключно шляхом тримання підозрюваної під вартою.

Таким чином, саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на переконання суду, перешкоджатиме ухиленню обвинуваченої від суду та здійсненню впливу на свідків.

Судом також встановлено, що за станом здоров`я обвинувачена може утримуватися в закладі тимчасового обмеження волі. Доказів протилежного суду не надано.

В розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення, у сукупності з іншими обставинами, збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів (справа «Ілійков проти Болгарії» (Ilijkov v. Bulgaria, Заява №33977/96, від 26 липня 2001 року).

Тримання під вартою є виправданим, якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи (справа «Лабіта проти Італії» (Labita v. Italy, Заява №26772/95, від 06 квітня 2000 року).

У п.51 справи «Летелье проти Франції» (Letellier v. France, Заява №12369/86, від 26 червня 1991 року) Європейський суд з прав людини зазначив: суд визнає, що особлива тяжкість деяких правопорушень може визвати таку реакцію суспільства та соціальні наслідки, які роблять виправданим попереднє утримання в крайньому разі на протязі певного часу. При виключних обставинах цей момент може бути врахований в світлі Конвенції, в крайньому разі в такій мірі, в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину.

Відтак, з урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, суд вважає, що прокурор в достатньому обсязі довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченої перебувати на волі, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання ризиків, передбачених п.1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які є реальними та зберігають свою актуальність.

На переконання суду клопотання прокурора відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченій та його задоволення за встановлених підстав не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

У разі визнання обвинуваченої винною до неї може бути застосовано покарання у вигляді довічного позбавлення волі, а тому суд приходить до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Також судом враховано, що згідно із ч.6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання прокурора є доведеним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає задоволенню, оскільки встановлено неможливість запобігти ризикам, зазначеним у даній ухвалі, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, то відповідно до абз.8 ч.4 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 27, 177, 178, 183, 314-316, 331, 369-372, 375, 376 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Призначити кримінальне провадження за обвинуваченням №0000924 від 23.09.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, до судового розгляду у закритому судовому засіданні в залі судових засідань Дніпровського районного суду Дніпропетровської області на 04 лютого 2026 року о 15-00 годині.

Кримінальне провадження здійснювати колегіально судом у складі трьох суддів.

В судове засідання викликати учасників кримінального провадження.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Дніпровська УВП (№4)» строком на 60 днів до 15 березня 2026 включно, без визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Строк дії ухвали в частині продовження запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - до 15 березня 2026 року включно.

Копію ухвали вручити прокурору, захиснику, обвинуваченій, начальнику ДУ «Дніпровська установа виконання покарань №4» для відома.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу обвинуваченим може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 15 січня 2026 року. У відповідності до положень ч.2 ст.376, ч.15 ст.615 КПК України в судовому засіданні проголошено резолютивну частини ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3