Житомирський апеляційний суд
Справа №286/1606/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/305/26
Категорія ч.2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року колегія суддів Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8

потерпілого: ОСОБА_9

представника потерпілих-

адвоката: ОСОБА_10

прокурора: ОСОБА_11

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000171 за апеляційними скаргами захисників обвинуваченого ОСОБА_6 адвокатів ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_12 на вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 06 червня 2024 року, яким засуджено

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велика Чернігівка Овруцького району Житомирської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

- за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту його фактичного затримання в порядку виконання вироку.

Цивільні позови потерпілих залишено без задоволення.

Стягнуто зі ОСОБА_6 на користь держави 23237 грн. 28 коп. процесуальних витрат на проведення судової експертизи.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Овруцького районного суду Житомирської області від 20.07.2021 на автомобіль марки «Volkswagen Passat» р.н. НОМЕР_1 .

Речові докази: автомобіль марки Volkswagen Passat р.н. НОМЕР_1 , відеореєстратор з картою пам`яті повернути власнику ОСОБА_6 ; велосипед передати потерпілим; DVD-R диски з відеозаписом з відеореєстратора та з відеозаписами ходу проведення слідчого експерименту зі ОСОБА_6 залишено в матеріалах кримінального провадження.

ВСТАНОВИЛА:

Як встановив суд, 17 липня 2021 року близько 10 год. 30 хв. на 5 км + 300 м автодороги сполученням Овруч - Велика Чернігівка між населеними пунктами Велика Чернігівка - Підруддя Овруцької територіальної громади Коростенського району ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки "Volkswagen Passat", р.н. НОМЕР_1 , та рухаючись в напрямку м. Овруч, в порушення вимог пункту12.3 Правил дорожнього руху України (ПДР), відповідно до якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, виявивши попереду себе перешкоду, а саме велосипедистку ОСОБА_13 , яка рухаючись в зустрічному напрямку почала переїжджати проїзну частину зліва на право, маючи при цьому технічну можливість запобігти наїзду шляхом своєчасного застосування гальмування для зупинки автомобіля з метою уникнення наїзду, не зреагував належним чином на зміну дорожньої обстановки, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, чим здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_13 , внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження у вигляді поєднаної тупої травми тіла: 1) відкритої черепно-мозкової травми: синця-гематоми на верхній повіці правого ока; синця в лобній ділянці справа; синця в ділянці зовнішнього кута лівого ока; синця в ділянці правого кута рота з переходом на шкіру верхньої та нижньої губ; множинні подряпини в правій лобно-скроневій ділянці та на шкірі правої щоки; садна в правій скронево-виличній ділянці з переходом на привушну ділянку та ділянку козелка вушної раковини; садна в лобній ділянці справа; садна на рівні зовнішньої частини правої брови; дрібного садна в ділянці правого крила носа; садна в ділянці правого кута рота; садна в ділянці внутрішнього кута лівого ока; садна на рівні середньої частини лівої брови; садна в лівій скроневій ділянці; садна на шкірі лівої щоки; садна на правій передньо-бічній поверхні середньої та нижньої третин шиї з переходом в надключичну ділянку та надпліччя; дифузний крововилив в м`які тканини голови на рівні правої лобно-тім`яно-скроневої ділянки, перелом кісток основи черепа (правого великого крила та тіла основної кістки, пірамідки лівої скроневої кістки, фрагментарний перелом верхньої стінки правої орбіти), геморагічний забій речовини головного мозку та мозочка з крововиливами в м`які мозкові оболонки, які (тілесні ушкодження) перебувають в прямому причинному зв`язку з причиною настання смерті ОСОБА_13 , яка наступила на місці вказаної дорожньо-транспортної пригоди, та відносяться до категорії смертельних, як такі, що несумісні з життям.

Крім цього, внаслідок вищезазначеної ДТП ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження у вигляді: 2) закритої тупої травми грудної клітки та хребта: садно в ділянці верхнього внутрішнього квадранта правої молочної залози; садно на задній поверхні правої половини грудної клітки на рівні 3-4- 5 ребер від задньої пахвової лінії до лопаткової лінії; множинні непрямі переломи ребер з обох сторін (переломи ІІ-ІІІ-ІV-V-VІ ребер справа по середній пахвовій лінії, переломи ІІ-ІІІ-ІV-V зліва по середній пахвовій лінії); забій легень з крововиливами в ділянках коренів; багато-уламковий перелом 4-го грудного хребця зі зміщенням хребетного стовпа та повним розривом спинного мозку і його оболонок; 3) закритої травми тазу: садно в лобковій ділянці посередині на 2,0 см. вище передньої спайки статевих губ, розрив шкіри в лівій пахвинній ділянці біля верхньої частини основи великої статевої губи, повний розрив лобкового зрощення з дифузним крововиливом в м`які тканини; 4) множинні садна, подряпини та синці кінцівок: садно на передньо-внутрішній поверхні середньої третини лівої гомілки; садно на рівні внутрішньої кісточки лівого гомілковостопного суглобу; садно в ділянці основи 1-го пальця правої стопи; дві подряпини на зовнішній поверхні верхньої третини правого передпліччя; множинні подряпини на задньо-зовнішній поверхні середньої та нижньої третин правого передпліччя; синець на зовнішній поверхні середньої третини правого плеча; синець на передній поверхні середньої третини правого плеча; синець в правій пахвинній ділянці; синець на передньо-внутрішній поверхні верхньої та середньої третин лівого стегна; синець на передній поверхні лівого стегна, на межі середньої та нижньої його третин; синець на передній поверхні лівого колінного суглоба; синець на внутрішній поверхні нижньої третини правого стегна; синець в правій підколінній ямці; синець на внутрішній поверхні середньої та нижньої третин правої гомілки; синець на внутрішній поверхні нижньої третини лівої гомілки.

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, через невідповідність ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, а своїм рішенням призначити покарання, із застосуванням ст.75 КК України.

Зазначає, що суд першої інстанції не врахував, дані про особу його підзахисного, а саме те, що він визнав вину повністю, щиро розкаявся, його відношення до події, до відповідальності притягується вперше, пенсіонер, має постійне місце реєстрації та проживання, за яким характеризується позитивно, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, визнання позову та часткове відшкодування шкоди, обставин, які обтяжують покарання, не встановлено.

Наголошує, що призначаючи покарання, незважаючи на повне визнання вини, судом не повною мірою досліджені порушення ПДР зі сторони потерпілої ОСОБА_13 .

Також, звертає увагу, що під час підготовчого засідання, судом були розглянуті клопотання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу особистого зобов`язання та взяття під варту, і в порушення вимог ч.2 ст.185 КПК України, судом розглянуто застосування запобіжного заходу без вручення копії клопотань.

Захисник ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі також просить скасувати вирок стосовно ОСОБА_6 , як незаконний, а своїм рішенням звільнити обвинуваченого від відбуття призначеного покарання за ч.2 ст.286 КК України з встановленням іспитового строку.

Вказує, що ОСОБА_6 не залишав місце події, разом з іншими людьми, які появились біля місця ДТП, намагався допомогти потерпілій ОСОБА_13 .

Стверджує, що обвинувачений співпрацював зі слідством.

Звертає увагу, що в ході досудового розслідування і судового розгляду справи також було встановлено, що 17 липня 2021 року для родини ОСОБА_6 важкий день - річниця з дня смерті рідного брата, що вплинуло на його стан під час керування транспортним засобом.

Наголошує, що ОСОБА_6 декілька разів намагався спілкуватись з потерпілим ОСОБА_9 щоб принести свої вибачення, вирішити питання про відшкодування завданої шкоди, про примирення, але потерпілий не бажав цього.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 на відшкодування шкоди збирав готівкові кошти, але зв`язку з похороном сина, проведенням йому (обвинуваченому ОСОБА_6 ) хірургічних операцій, частину з них використав.

Потерпілий ОСОБА_9 від отримання надісланого обвинуваченим поштою грошового переказу відмовився.

Після вступу вироку суду в законну силу ОСОБА_6 має намір передати потерпілим легковий автомобіль, або за бажанням потерпілого, передати виручені від продажу автомобіля гроші. У потерпілих немає жодних перешкод для звернення до суду з позовом про відшкодування матеріальної і моральної шкоди до обвинуваченого і страхової компанії.

Звертає увагу, що територія Харківської області, на території якої проживає ОСОБА_6 , третій рік знаходиться під обстрілами, тому відшкодування завданої моральної шкоди у визначеному судом розмірі в повному обсязі буде відшкодовано після закінчення війни.

Зазначає, що в даному випадку наявні обставин, які пом`якшують покарання: визнання вини, щире каяття і активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; вжиття заходів для добровільного відшкодування завданої шкоди; вжиття заходів для надання потерпілій медичної допомоги на місці ДТП.

Обвинувачений ОСОБА_6 не перебував в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, раніше не судимий, позитивно характеризується по місцю проживання і роботи, користується заслуженим авторитетом і повагою доказом чому є обрання депутатом місцевої ради.

Потерпілі ОСОБА_9 і ОСОБА_12 , в своїй апеляційній скарзі просять змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, як незаконний, та постановити новий вирок, яким посилити покарання ОСОБА_6 з мінімального строку покарання на максимальний за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

При цьому, зазначають, що суд першої інстанції у даному випадку при призначенні покарання зосередився виключно на оцінці позитивних характеризуючих даних про особу обвинуваченого, його поведінці після вчинення злочину, пом`якшуючих обставинах, однак, не в повній мірі врахував тяжкість та конкретні обставини справи, а зокрема те, що ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин, наслідком якого є смерть потерпілої.

Обвинувачений тривалий час не намагався попросити вибачення у них, як потерпілих, не відшкодовував та не намагався відшкодовувати завдані збитки, не проявляв дійсно та відверто своє каяття, не виявляв бажання компенсувати перенесені страждання, чи полегшити душевний біль.

Намагання частково відшкодувати шкоду, яка не була прийнята, відбулося вже перед закінченням розгляду справи, що свідчить про нещирість обвинуваченого, а про те, що в такий спосіб він намагався пом`якшити собі покарання.

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілих - адвокат ОСОБА_7 просить залишити її без задоволення, як безпідставну.

Прокурор ОСОБА_14 просить подані апеляційні скарги на вирок Овруцького районного суду від 06.06.2024 року за ч.2 ст.286 КК України залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисників, які підтримали апеляційні скарги сторони захисту та заперечили щодо задоволення апеляційної скарги потерпілих, пояснення потерпілого та представника, які просили залишити вирок без змін, заперечення прокурора на апеляційні скарги, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є обґрунтованими і законними та апелянтами не оспорюються.

Не оспорюється в апеляційних скаргах також правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

З кримінального провадження вбачається, що суд призначаючи ОСОБА_6 покарання в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

При призначенні покарання ОСОБА_6 судом було враховано тяжкість та характер вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким необережним злочином, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання, дані про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується, бере активну участь у волонтерській діяльності, раніше не судимий, на обліку в лікаря нарколога не перебуває.

Крім того, суд взяв до уваги поведінку ОСОБА_6 відразу після зіткнення: він з місця пригоди не втік, у стані алкогольного сп`яніння не перебував, намагався частково відшкодувати потерпілим завдані збитки на суму грошей, яку об`єктивно спроможний був зібрати, але які були повернуті потерпілим ОСОБА_9 .

При цьому, правових підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання з випробуванням за правилами ст. 75 КК України, місцевий суд не встановив, з чим погоджується і колегія суддів, враховуючи вказівки ВС висловлені в ухвалі, якою було скасоване попереднє рішення апеляційного суду.

Суд апеляційної інстанції врахувавши обставини вчинення кримінального правопорушення, невідворотні наслідки злочину, вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання, яке є мінімальним в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, не можна розцінювати таким, що є очевидно несправедливим внаслідок його суворості.

Апеляційний суд враховує і думку потерпілих, які просили призначити максимальне покарання обвинуваченому, вказали, що обвинувачений тривалий час навіть не намагався просити вибачення у них, не вживав своєчасних заходів відшкодувати завдані збитки, не проявляв каяття.

Доводи захисників, що суд не врахував, що обвинувачений пенсіонер, являється депутатом місцевої ради, має постійне місце реєстрації та проживання, не залишив місце ДТП, намагався допомогти потерпілій ОСОБА_13 , співпрацював зі слідством, у день події злочину була річниця смерті брата, є помилковими, оскільки ці обставини враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, а тому і призначено мінімальне покарання в межах санкції статті.

Крім того, твердження захисників, що суд не врахував поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 після ДТП є неспроможними, оскільки відповідно до п. 2.10.г) ПДР у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я.

Таким чином, залишення на місці ДТП, надання допомоги потерпілій, є прямим обов`язком водія ОСОБА_6 , причетного до дорожньо-транспортної пригоди, а тому така його поведінка не є обставиною, яка пом`якшує покарання.

Щодо доводів сторони захисту, що суд першої інстанції безпідставно не врахував обставин, які відповідно до вимог ч.1 ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме: щире каяття та визнання вини слід зазначити наступне.

Відповідно до висновку викладеного у постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховний Суд справі № 199/6365/19 щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Однак з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений тривалий час після події ДТП не просив вибачення у потерпілих, шкоду не відшкодував, і лише наприкінці судового процесу намагався частково відшкодувати шкоду. Така поведінка обвинуваченого, не свідчить про його щире каяття, а направлена на пом`якшення своєї відповідальності, а тому судом при призначенні покарання вказані обставини не враховано та не застосував положення ст.75 КК України.

Переконливих доводів захисників про необхідність призначення ОСОБА_6 менш суворого покарання, ніж призначено судом першої інстанції, в апеляційних скаргах не наведено, у зв`язку з чим вважати його таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його суворість підстав не вбачається.

Довід захисника ОСОБА_7 про те, що суд розглянув клопотання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу без попереднього вручення йому копії цього клопотання, є безпідставним.

Згідно з вимогами ст. 184 КПК України, клопотання про застосування запобіжного заходу та додані до нього матеріали повинні бути надані підозрюваному (обвинуваченому) та його захиснику для ознайомлення перед початком розгляду. Закон не вимагає обов`язкового попереднього вручення копії клопотання за певний строк до судового засідання.

Як убачається з матеріалів провадження, обвинувачений і його захисник ОСОБА_8 були присутні під час розгляду клопотання, ознайомлені зі змістом поданих матеріалів, мали можливість висловити заперечення та скористалися правом на захист.(т.1а.с.69-71)

Крім того, з журналу судового засідання слідує, що обвинувачений та захисник не заперечували щодо застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання обвинуваченому ОСОБА_6 .

Отже, жодного порушення прав сторони захисту чи вимог КПК України не відбулося.

Таким чином, вказаний довід апеляційної скарги є необґрунтованим і при цьому не впливає на законність ухвали суду першої інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , що покарання призначене ОСОБА_6 не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість то вони на думку колегії суддів є необґрунтованими, оскільки судом не встановлені обставини, що обтяжують покарання, злочин є необережним, обвинувачений позитивно характеризується, раніше не судимий, поведінку ОСОБА_6 після вчинення кримінального правопорушення, а тому покарання призначене ОСОБА_6 , в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, у виді реального позбавлення волі на строк 3 роки є справедливим та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Обставини, якими потерпілі обґрунтовують свою апеляційну скаргу були в повній мірі враховані судом при призначенні покарання ОСОБА_6 .

З врахуванням даних про особу обвинуваченого, характеру та обставин вчиненого кримінального правопорушення вчиненого з необережності, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання не можна розцінювати таким, що є очевидно несправедливим внаслідок його суворості або м`якості.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_6 реальне покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, що є дискреційними повноваженнями суду.

Покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, на думку апеляційного суду буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Захисники та потерпілі не оскаржують призначене судом додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортним засобом на 2 (два) роки, тому апеляційний суд в цій частині вирок не переглядає.

З огляду на викладене, судом першої інстанції при призначенні, як основного так і додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, дотримано вимог ст.ст. 50, 65 КК України, таке покарання відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, та є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, як засудженим, так і іншими особами.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які давали б підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_6 адвокатів ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_12 залишити без задоволення, а вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 06 червня 2024 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: