1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/5430/24 1-кс/335/45/2026
02 березня 2026 року м. Запоріжжя
Слідчий суддя Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі клопотання слідчого СВ відділу поліції № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який здобув неповну середню освіту, непрацевлаштованого, неодруженого, який не має на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
Слідчий звернулася до слідчого судді з вищезазначеним клопотанням, в обґрунтування якого зазначила наступне.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , достовірно знаючи, що Указами Президента України на всій території України з 24.02.2022 введено воєнний стан, на період дії якого впроваджено ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» заходи правового режиму воєнного стану, будучи раніше судимим за вчинення кримінального правопорушення корисливої спрямованості, маючи судимість, що не знята та не погашена у встановленому законом порядку, на шлях виправлення не став, та знов вчинив кримінальне правопорушення проти власності за наступних обставин:
У подальшому, приблизно о 20 годині 45 хвилин, перебуваючи на вході до приміщення магазину «Сільпо-146», який розташовано у ТЦ «Україна» за адресою: пр. Соборний, буд. 147, ОСОБА_5 маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та з метою власного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу, під виглядом повернення майна потерпілому, отримав від ОСОБА_8 вищезазначений мобільний телефон, таким чином таємно викрав майно потерпілого.
Після чого, ОСОБА_5 з викраденим майном покинув приміщення магазину та у подальшому розпорядився їм на власний розсуд, тим самим завдавши потерпілому ОСОБА_7 , відповідно до висновку експерта № 45 від 10.04.2024, матеріального збитку у розмірі 18 260 гривень 00 копійок.
13.05.2024 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального провадження, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, яке кваліфікується, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.
Посилаючись на те, що ОСОБА_5 , усвідомлюючи суворість та невідворотність покарання за вчинений тяжкий злочин, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого, вчинити інше кримінальне правопорушення, та те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не зможе запобігти вищезазначеним ризикам, слідчий просить застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
В судовому засіданні прокурор підтримала клопотання слідчого та просила його задовольнити.
Захисник заперечував проти задоволення клопотання слідчого, посилаючись на необґрунтованість підозри та недоведеність того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним слідчим у клопотанні. На переконання захисника, запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту буде більш ніж достатньо за запобігання зазначених прокурором ризиків. З огляду на викладене, захисник просив відмовити в задоволенні клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Підозрюваний підтримав позицію захисника та просив застосувати до нього домашній арешт.
Заслухавши думку учасників провадження, вивчивши клопотання слідчого, дослідивши додані до нього матеріали, слідчий суддя встановив наступне.
13.05.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.
Аналіз відомостей, повідомлених потерпілим та свідками, відомостей, зафіксованих в протоколах огляду, висновку судової товарознавчої експертизи, дозволяє дійти висновку про причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого йому злочину.
При цьому, слідчий суддя на даному етапі провадження не вирішує ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень.
Стороною захисту не наведено обставин, які б свідчили про очевидну недопустимість наданих стороною обвинувачення доказів. Остаточна оцінка зібраним у кримінальному провадженні доказам на предмет їх допустимості, належності, достовірності та достатності має бути здійснена судом на стадії судового провадження.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 29 Конституції України).
За змістом п.п. «b» та «c» ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, особу може бути позбавлено свободи для забезпечення виконання нею будь-якого обов`язку, встановленого законом, а також з метою її допровадження до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
При цьому, закон не вимагає від сторони обвинувачення надання слідчому судді доказів того, що підозрюваний обов`язково вчинить дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Ризиком у контексті кримінального провадження є наявність відомостей, які свідчать про можливість виникнення у майбутньому проявів протиправної поведінки підозрюваного, певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
У рішенні «Чеботарь проти Молдови» 13.11.2007 Європейський суд з прав людини зазначив, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності зі статтею 5 § 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ані в момент арешту, ані під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.
Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.
Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства, про що зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993.
Перевіряючи доводи слідчого та прокурора на предмет існування ризиків, слідчий суддя встановив, що заявлені ними ризики, передбачені п.п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, об`єктивно існують.
Так, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчинені тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Надані стороною обвинувачення докази причетності підозрюваного до вчинення інкримінованого йому злочину є вагомими та достатньо переконливими. Підозрюваний, усвідомлюючи суворість та невідворотність покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим у вчинені інкримінованого злочину, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення покарання.
Існування вищезазначеного ризику, також підтверджується наступним.
З доданих до клопотання матеріалів досудового розслідування слідчим суддею встановлено, що 13.05.2024 ОСОБА_5 вручено клопотання про застосування стосовно нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Будучи обізнаним про час та місце розгляду клопотання зазначеного клопотання, переховуючись від органу досудового розслідування.
26.12.2025 слідчим суддею надано дозвіл на затримання підозрюваного з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
28.02.2026 підозрюваного затримано в м. Києві.
Підозрюваний пояснив, що в судове засідання, призначене для розгляду клопотання про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою він не з`явився, оскільки боявся, що клопотання слідчого буде задоволено. Після цього, він переїхав до Києва, де жив постійно змінював місце проживання, жив за рахунок випадкових заробітків.
Доведеним є й ризик незаконного впливу підозрюваною на потерпілого та свідків, оскільки наразі жоден з них не допитаний судом, і, відповідно, їх показання не сприйняті безпосередньо, задля можливості використання їх як доказів, у той час як Кримінальним процесуальним кодексом України встановлена процедура отримання показань учасників провадження, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні. З огляду на викладене, цілком ймовірно, що підозрюваний може здійснювати на потерпілого та свідків, які є його знайомими, протиправний вплив з метою зміни ними показань або відмови від їх надання суду для уникнення кримінальної відповідальності.
З урахуванням вставлених обставин кримінального провадження, даних про особу підозрюваного, зокрема того, що він не працевлаштований, раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, доведеним є й ризик того, що перебуваючи на волі, останній може вчинити інше кримінальне правопорушення.
На виконання вимог ст. 194 КПК України слідчим суддею вивчалась можливість застосування стосовно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначеним ризикам.
Слідчий суддя визнає неможливим застосовувати до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, оскільки на момент розгляду слідчим суддею клопотання про обрання запобіжного заходу жодна особа не виявила наміру поручитись за виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту, на переконання слідчого судді, не унеможливлять вчинення підозрюваним перешкод кримінальному провадженню на даній стадії досудового розслідування.
Відомостей щодо існування обставин, що унеможливлюють тримання підозрюваного під вартою, зокрема за станом здоров`я, слідчому судді не надано.
З огляду на викладене, слідчий суддя доходить висновку, що тримання підозрюваного під вартою є виправданим на даній стадії досудового розслідування, пропорційним доведеним прокурором ризикам.
Вирішуючи питання щодо розміру застави, який необхідно визначити підозрюваному для досягнення мети застосування запобіжного заходу, слідчий суддя виходить з наступного.
Пунктом 2 ч. 5 ст. 182 КПК України передбачено, що особі, яка підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, застава визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно уставленої практики Європейського суду з прав людини розмір застави повинен встановлюватися головною мірою з урахуванням особи підозрюваного, належної йому власності, його стосунків з поручителями, іншими словами - з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі (Неймайстер проти Австрії, рішення від 27.06.1968; Гафа проти Мальти, рішення від 22.05.2018).
З огляду на обставини інкримінованого підозрюваному правопорушення, дані про його особу, зокрема майновий стан, слідчий суддя вважає за доцільне визначити йому заставу в розмірі 20-ти прожиткових мінімумів для працездатних осіб. На переконання слідчого судді, перспектива втрати підозрюваним або заставодавцем застави в зазначеному розмірі буде достатнім стримуючим фактором, щоб відбити у підозрюваного бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.
Крім того, на підозрюваного у разі внесення ним або іншою особою застави, необхідно покласти обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України
Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 184, 192-194, 196, 376, 395 КПК України, слідчий суддя
Клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 12 квітня 2026 року.
Після внесення застави і звільнення з-під варти покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, в межах строку дії цієї ухвали, а саме:
-не відлучатись з м. Запоріжжя без дозволу слідчого, прокурора або суду;
-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;
-прибувати до слідчого, прокурора або до суду за вимогою;
-утриматися від спілкування зі свідками та потерпілим в цьому кримінальному провадженні;
-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
-носити електронний засіб контролю.
Уповноваженій службовій особі місця ув`язнення після внесення застави, перевірки документа, що підтверджує її внесення негайно здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_5 .
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 чи іншому заставодавцю, відмінному від підозрюваного, обов`язки, що покладаються у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави, та наслідки їх невиконання.
У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави підозрюваний ОСОБА_5 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Встановити строк дії даної ухвали до 12.04.2026 року.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги не зупиняє виконання ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Слідчий суддя ОСОБА_1