Справа № 296/5826/25 Номер провадження № 11-кп/4805/411/26 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія Грабіж Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

Іменем України

09 квітня 2026 рокум. Житомир

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючої судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 20 січня 2026 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000385 від 07.05.2025, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 20 січня 2026 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, та призначено покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень до призначеного покарання за цим вироком приєднано частково невідбуте покарання за вироком Житомирського апеляційного суду від 23.06.2025 та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 8 (восьми) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання встановлено обраховувати з моменту затримання з 07.05.2025, зараховано на підставі ч.5 ст.72 КК України у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 07.05.2025 по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення судової портретної експертизи в розмірі 7131 (сім тисяч сто тридцять одну) гривень 20 копійок.

Арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 13.05.2025, скасовано.

Вирішено питання про долю речових доказів.

Як встановив суд, 07.05.2025 об 11 годині 04 хвилини ОСОБА_7 перебував у приміщенні торгівельної зали магазину «Ринг», що за адресою: м. Житомир, вул. Корольова, 48Б, де помітив, як касир ОСОБА_9 здійснює перерахунок грошових коштів, які після перерахунку поміщає до сейф-пакету білого кольору №100374970 та кладе на край столу на касі.

В цей момент в ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме грошових коштів, які касир ОСОБА_9 помістила на край столу на касі.

В цей день, час, місці та за вказаних вище обставин ОСОБА_7 , реалізуючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме грошових коштів, які касир ОСОБА_9 помістила на край столу на касі, в період дії воєнного стану, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, скориставшись тим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає та вони залишаються непоміченими, підійшов до робочого місця касира, де з приставного столу викрав сейф-пакет білого кольору №100374970, в якому знаходились грошові кошти номіналом 500 гривень у кількості 33 купюри та 1000 гривень у кількості 2 купюри, загальною сумою 18500 гривень, після чого попрямував у напрямку виходу з магазину, та в цей час його злочинні дії було викрито касиром ОСОБА_9 , яка почала кричати ОСОБА_7 , щоб він зупинився, та одночасно просила про допомогу інших працівників магазину, зокрема, касира ОСОБА_10 , оскільки самостійно зупинити ОСОБА_7 не могла.

Після чого ОСОБА_7 , утримуючи викрадене майно при собі, ігноруючи вимоги працівників магазину про припинення злочинних дій і повернення викраденого майна, з місця вчинення злочину зник, спричинивши ПП «Бролія» майнової шкоди на суму 18500 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити вирок першої інстанції в частині призначення покарання та призначити йому покарання у вигляді 7 років позбавлення волі. Вказує, що призначене йому покарання у вигляді 8 років позбавлення волі є надмірно суровим. Зазначає, що він щиро розкаюється і повністю визнає себе винним, так як відкрито викрав майно (грабіж), про що дуже шкодує. Кваліфікацію злочину не оспорює.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікація його дій за ч. 4 ст. 186 України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану, в апеляційній скарзі не оспорюються, тому відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, судом апеляційної інстанції не перевіряються, вирок переглядається лише в межах доводів апеляційної скарги, тобто у частині призначеного обвинуваченому покарання.

Перевіряючи доводи обвинуваченого щодо призначеного йому покарання колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до положень ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Згідно з положеннями ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Як неодноразово вказував Верховний Суд у своїх рішеннях (зокрема, у постановах від 16 травня 2023 року у справі № 758/10499/21, від 06 грудня 2021 року у справі № 243/7758/20), термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. З огляду на викладене, справедливість розглядається як рівновага між злочином і наслідками для особи, що вчинила це діяння, тобто між поганим вчинком і покаранням.

Таким чином, на несправедливість покарання має вказувати істотна (очевидна) диспропорція (порушення рівноваги) між визначеним судом видом та розміром покарання, і видом та розміром покарання, яке б мало бути призначено, з урахуванням усіх обставин, що повинні враховуватись при призначенні покарання.

Санкція ч.4 ст.186 КК України передбачає можливість призначення судом покарання за вчинення злочину, передбаченого цією нормою, у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі за ч. 4 ст. 186 КК України відповідає санкції вказаної статті, є наближеним до нижньої межі.

Згідно з оскаржуваним вироком місцевий суд при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнав рецидив злочинів. Обставин, які б пом`якшували покарання ОСОБА_7 , судом не встановлено. Як убачається з вироку, під час судового провадження обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав, не розкаявся.

Судом першої інстанції при обранні ОСОБА_11 міри покарання враховано, що він раніше судимий за вчинення умисних кримінальних правопорушень, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, ухвалою Житомирського апеляційного суду від 28.04.2025 до постановлення вироку оголошувався в розшук, на обліку в лікаря психіатра не перебуває, 18.06.2019 звертався до лікаря нарколога, діагноз: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання канабіноїдів, вживання зі шкідливими наслідками, тривалий час не працює та суспільно-корисною працею не займається, міцних соціальних зв`язків не має не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, проживає одиноко. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливе із призначенням покарання в межах санкції статті обвинувачення виключно у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально.

Повною мірою врахувавши вказані обставини, суд першої інстанції, всупереч твердженням обвинуваченого, дотримався принципу співмірності та індивідуалізації покарання, належно умотивувавши своє рішення.

За відсутності обставин, що пом`якшують покарання, та наявності обставини, що обтяжує покарання, з урахуванням особи обвинуваченого, суд не призначив мінімальне покарання, передбачене санкцією статті, але призначив покарання ближче до мінімальної межі, тому апеляційний суд не може констатувати, що мала місце явна несправедливість при обранні міри покарання.

Вирок першої інстанції у відповідній частині є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального закону чи невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, які були би підставою для зміни вироку апеляційного суду, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 376,404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 20 січня 2026 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4