Справа № 203/7228/25
Провадження № 1-кп/0203/1168/2026
УХВАЛА

іменем України

06 березня 2026 року Центральний районний суд м. Дніпра в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за№0002116 від 11.02.2025 року, відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Центрального районного суду міста Дніпра знаходиться кримінальне провадження стосовно ОСОБА_5 за ч.5 ст.407 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор, посилаючись на ризики, враховані при постановленні попередньої ухвали, просив суд продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник, обвинувачений не заперечували проти задоволення клопотання прокурора.

Вислухавши думки учасників судового засідання, суд приходить до наступного висновку.

Згідно матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 09.03.2026 року.

При цьому ухвалою суду від 14.11.2025 року у справі призначено судово-психіатричну експертизу, на теперішній час подане клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, яке ще не вирішено.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам, у тому числі: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків або потерпілого; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість обвинуваченого переховуватись від суду існує, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, тому у суду є достатні підстави вважати, що обвинувачений, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання винуватим у інкримінованому злочині, може переховуватися від суду.

При вирішенні питання про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177КПК України, враховано позицію Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» у якій зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

При наданні оцінки ступеню ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, суд враховує, що згідно п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Яжинський проти Польщі» ризик незаконного впливу обвинувачених особисто на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу.

У зв`язку з цим, враховуючи серйозність пред`явленого обвинувачення, існує висока вірогідність, що перебуваючи на волі обвинувачений матиме змогу з метою уникнення кримінальної відповідальності незаконно впливати на свідків, яких ще не було допитано в судовому засіданні, а тому ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, на теперішній час існує.

Також є доведеним ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, що полягало у самовільному залишенні військової частини в листопаді 2024 року. З огляду на це, враховуючи тривалий час ухилення від проходження військової служби, за наявної можливості самостійно прибути до військової частини для подальшого її проходження, існують ризики продовження обвинуваченим кримінального правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби, або вчиненні інших кримінальних правопорушень.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, в зв`язку з чим, вважає, що на даному етапі судового розгляду необхідним запобіжним заходом, який має бути застосований до обвинуваченого, є тримання під вартою, що забезпечить запобіганню наявним ризикам та належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

При цьому суд також враховує, що відповідно до приписів ч.8 ст.176 КПК України встановлено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених, зокрема, ст.407 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України визначено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого, зокрема, ст.407 КК України.

В зв`язку з вищевикладеним, клопотання слід задовольнити, застосувавши до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти строком на 60 діб без визначення застави.

Керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 199, 315, 369-372 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти на 60 днів, тобто до 04 травня 2026 року включно.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1