Справа № 162/91/26
Провадження № 1-кп/162/70/2026
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2026 року селище Любешів

Любешівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000632 від 25.11.2025 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Седлище, Любешівського району Волинської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійною технічною освітою, непрацюючого, одруженого, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у незаконному придбанні з метою збуту, зберіганні з цією метою, незаконно виготовлених підакцизних товарів - дизельного пального, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 204 КК України.

Так, пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань» визначено, що державна реєстрація базується на такому основному принципі, як обов`язковість державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі. Частиною 2 статті 29 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» передбачено, що роздрібна торгівля пальним здійснюється суб`єктом господарювання за наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним. Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності: виробництво і торгівля спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, і пальним, зберігання пального, яка ліцензується відповідно до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального». Відповідно до підпункту 14.1.145 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, підакцизні товари (продукція) це товари, на які відповідно до цього Кодексу встановлено акцизний податок. Згідно з пунктом 215.1 статті 215 Податкового кодексу України, до підакцизних товарів відноситься пальне, у тому числі товари (продукція), що використовуються як пальне для заправлення транспортних засобів, обладнання або пристроїв з двигунами внутрішнього згоряння.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , будучи обізнаним про вимоги чинного законодавства України щодо обігу підакцизних товарів, необхідність отримання передбачених законом дозвільних документів та ліцензій, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, не будучи зареєстрованим як суб`єкт господарської діяльності та не маючи відповідних ліцензій на здійснення діяльності, пов`язаної з обігом пального, у жовтні 2025 року (більш точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено), придбав у невстановлених слідством осіб за готівкові кошти дизельне пальне, яке було виготовлене з порушенням вимог чинного законодавства України, у загальному об`ємі близько 4000 літрів. Зазначене незаконно виготовлене дизельне пальне доставлене невстановленими особами вантажним автомобілем ОСОБА_5 до складського приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 , де було перелите до чотирьох пластикових ємностей, які також належали ОСОБА_5 . У подальшому, впродовж жовтня та до 25 листопада 2025 року (більш точних дат та часу досудовим розслідуванням не встановлено), реалізуючи злочинний умисел, спрямований на отримання протиправного прибутку, ОСОБА_5 організував незаконне зберігання з метою збуту зазначеного незаконно виготовленого дизельного пального у складському приміщенні за вказаною адресою. Вказані незаконні дії ОСОБА_5 припинено співробітниками управління контролю за підакцизними товарами Головного управління ДПС у Волинській області, в спосіб здійснення виклику співробітників Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області, якими за результатами проведення 25.11.2025 обшуку у складському приміщенні за адресою: Волинська область, Камінь-Каширський район, село Седлище, провулок Польовий, 3, у ОСОБА_5 вилучено чотири пластикові ємності об`ємом 1000 (одна тисяча) літрів кожна з наявним в них дизельним паливом, каністру об`ємом 20 (двадцять) літрів з наявним в ній дизельним паливом та резиновий шланг із пістолетом для заправляння транспортних засобів.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у незаконному придбанні з метою збуту, зберіганні з цією метою, незаконно виготовлених підакцизних товарів, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204 КК України.

Під час досудового розслідування між прокурором у кримінальному провадженні заступником начальника відділу нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Волинської обласної прокуратури ОСОБА_3 , з однієї сторони, та обвинуваченим ОСОБА_5 , з іншої сторони, за участю захисника ОСОБА_4 , було досягнуто та підписано угоду від 29.01.2026 про визнання винуватості.

Сторони угоди погодились, що обвинувачений ОСОБА_5 понесе покарання за ч. 1 ст. 204 КК України у виді штрафу в розмірі 5000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85000,00 гривень, з конфіскацією та знищенням незаконно виготовлених товарів. В угоді зазначено наслідки її укладення та затвердження, а також наслідки невиконання угоди.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю беззаперечно визнав свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України, за обставин, зазначених в обвинувальному акті, у вчиненому щиро розкаявся.

Підтвердив суду, що угоду про визнання винуватості він укладав добровільно і наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості для нього є зрозумілими, просив затвердити зазначену угоду, призначити узгоджену в ній міру покарання.

Захисник та прокурор у судовому засіданні також просили затвердити угоду про визнання винуватості, оскільки вона відповідає вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства України.

Окрім того, обвинуваченому ОСОБА_5 судом було роз`яснено та ним усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є його відмова від здійснення прав, передбачених абзацом 1 і 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а саме: право на справедливий судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо злочину, у вчиненні якого обвинувачують підозрюваного, право мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; право допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь, також усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є обмеження його права оскарження обвинувального вироку, яким затверджена угода, в апеляційному порядку, що визначено в ч. 4 ст. 394 КПК України, та в касаційному порядку, що визначено в ч. 3 ст. 424 КПК України. Наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України, обвинуваченому ОСОБА_5 були роз`яснені та йому зрозумілі.

Після таких роз`яснень суду обвинувачений ОСОБА_5 не заперечував проти затвердження угоди.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження та перевіривши угоду про визнання винуватості, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що дана угода про визнання винуватості за своїм змістом та порядком укладення відповідає вимогам статей 468-470 КПК України, в тому числі - щодо правової кваліфікації кримінального правопорушення та щодо узгодженої міри покарання, яка передбачена санкцією ч.1 ст.204 КК України.

Суд, шляхом опитування сторін кримінального провадження в судовому засіданні, переконався, що укладення угоди є добровільним, тобто згідно з ч. 6 ст. 474 КПК України не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом було встановлено, що умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, наявні фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченим.

Вимоги пункту 9 частини другої статті 52 КПК України щодо обов`язкової участі захисника у разі укладення угоди про визнання винуватості дотримані.

Ухвалюючи вирок на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК України, суд дійшов висновку, що мали місце діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 . Узгоджене сторонами покарання відповідає загальним правилам призначення покарань, передбачених Кримінальним кодексом України.

Міра покарання, яка узгоджена сторонами, є достатньою для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 і відповідає загальним засадам призначення покарання. При призначені покарання враховано обставини, передбачені статтею 66 КК України, які пом`якшують покарання, а також відсутність обставин, які згідно з ст. 67 КК України, обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відсутні.

Обвинувачений раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, визнав свою вину у вчиненому, щиро розкаявся, одружений, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, офіційно не працює, має постійне місце проживання, де характеризується позитивно. На обліках у лікарів нарколога чи психіатра він не перебуває.

Таким чином, за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні під час підготовчого судового провадження, суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, доходить висновку про наявність правових підстав для прийняття рішення про затвердження угоди про визнання винуватості між сторонами кримінального провадження: про призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України, і ухвалення обвинувального вироку.

Процесуальні витрати в провадженні відсутні. Цивільний позов у справі не заявлений. Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Питання про речові докази та арешт майна суд вирішує відповідно до вимог ст. 100, 174 КПК України.

Згідно з ч.1 ст. 472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються у тому числі умови застосування спеціальної конфіскації.

Відповідно до положень ст. 96-1, 96-2 КК України слід застосувати спеціальну конфіскацію у власність держави до майна каністри білого кольору ємністю 20 (двадцять) літрів з наявними в ній незаконно виготовлених підакцизними товарами дизельним паливом, а також знаряддя вчинення злочину резинового шлангу з пістолетом для заправляння транспортних засобів.

Що стосується 4 пластикових ємностей з вилученим дизельним паливом по 1000 (одній тисячі) літрів у кожній, суд доходить такого висновку.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан, який триває й на теперішній час.

На виконання вказаного Указу було прийнято ряд нормативно правових актів щодо передачі майна для потреб Збройних Сил, необхідних для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та цивільного захисту населення в умовах воєнного стану.

Так, Розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.02.2022 № 186-р про передачу майна для потреб Збройних Сил України, визначає передати необхідне для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та цивільного захисту населення в умовах воєнного стану конфісковане майно, майно, визнане безхазяйним, майно, за яким не звернувся власник до кінця строку зберігання (у тому числі майно, визначене у статті 184 Митного кодексу України), що за правом успадкування чи на інших законних підставах перейшло у власність держави, до сфери управління Міністерства оборони України, інших центральних органів виконавчої влади та державних органів, які здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до закону, та правоохоронними органами).

Відтак, з урахуванням думок всіх учасників судового засідання, а також змісту відповідного листа Т.в.о. заступника начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України від 09.02.2026 № 222/1/ДЛ/957, суд вважає, що передача для потреб Збройних Сил України, у розпорядження військової частини НОМЕР_1 , 4 пластикових ємностей з дизельним паливом по 1000 (одній тисячі) літрів у кожній, які є речовими доказами у цьому кримінальному провадженні, будуть необхідними для вищевказаних цілей.

На підставі наведеного, керуючись статтями 314, 368 - 371, 374, 376, 472, 474, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 29.01.2026 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000632 від 25.11.2025 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України, між прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 5000 (п`яти тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85000,00 (вісімдесят п`ять тисяч) гривень.

Речові докази:

-каністри білого кольору ємністю 20 (двадцять) літрів з наявними в ній незаконно виготовлених підакцизних товарів дизельним паливом, а також знаряддя вчинення злочину резиновий шланг з пістолетом для заправляння транспортних засобів, які зберігаються в камері схову речових доказів Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області - конфіскувати в дохід держави в порядку ст. 96-1, 96-2 КК України;

-чотири пластикові кубові бочки, наповнені дизельним паливом у кількості 1000 (одна тисяча) літрів кожна, які зберігаються на території Любешівського надлісництва Філії «Поліський лісовий офіс» ДП «Ліси України» - передати на потреби ЗСУ у розпорядження військової частини НОМЕР_1 .

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 28.11.2025 в рамках даного кримінального провадження - скасувати.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Любешівський районний суд Волинської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч. 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку протягом встановленого законом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Любешівського районного суду

Волинської області ОСОБА_1