КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/295/2026 Категорія: ч. 2 ст. 187 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

ОСОБА_6

ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

ОСОБА_9

ОСОБА_10

захисникаОСОБА_11 обвинуваченого ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального № 0001062, внесеного до ЄРДР 19 квітня 2021 року, за обвинуваченням

ОСОБА_12 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, українця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, за апеляційними скаргами прокурора Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_13 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 на вирок ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28 грудня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду ОСОБА_14 та ОСОБА_12 - кожний - визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та кожному призначено покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їм майна.

Цим же вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.

Вироком суду ОСОБА_14 та ОСОБА_12 визнані винуватими у тому, що за попередньою змовою групою осіб вчинили напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу, за таких обставин.

19 квітня 2021 року приблизно о 17.45 год. знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , діючи згідно з попередньою домовленістю, переслідуючи корисливу мету, підійшли до потерпілої ОСОБА_15 , після чого ОСОБА_12 дістав балончик та розпилив в обличчя потерпілої невідому речовину, чим завдав фізичного болю, а ОСОБА_14 згідно з розподіленими ролями знаходився поруч, слідкував за оточуючою обстановкою та своєю присутністю подавляв волю потерпілої до опору. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_12 , маючи на меті заволодіти сумкою потерпілої ОСОБА_15 , яку остання тримала у руках, став виривати її з рук неодноразовими ривками, внаслідок чого заподіяли ОСОБА_15 тілесні ушкодження, а саме закриту травму 3-го пальця лівої кисті: підвивих середньої фаланги 3-го пальця лівої кисті, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тим самим застосувавши насильство, яке є небезпечним для здоров`я потерпілого, вчинили напад на потерпілу ОСОБА_15 , в ході якого заволоділи чужим майном, що належало ОСОБА_15 , а саме сумкою, вартістю 1216,62 грн., у якій знаходились гаманець вартістю 291,67 грн., грошові кошти в сумі 6870 грн., окуляри, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_15 , паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_16 , ключі від будинку, які для потерпілої матеріальної цінності не становлять, а всього на загальну суму 8378,29 грн. У подальшому ОСОБА_12 та ОСОБА_14 з місця вчинення злочину втекли, а викраденим розпорядились на власний розсуд.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_13 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи правильності встановлених судом фактичних обставин справи, доведеності винуватості обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікації їх дій, просить вирок скасувати в частині призначеного покарання і ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_14 і ОСОБА_12 , кожному, призначити за ч. 2 ст. 187 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з конфіскацією всього належного майна.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор зазначає про те, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме положення ст. 69 КК України. В порушення вимог цього закону, призначивши ОСОБА_14 і ОСОБА_17 покарання за ч. 2 ст. 187 КК України, суд не мотивував у вироку, яким чином відсутність попередніх судимостей, вчинення злочину вперше та молодий вік обвинувачених істотно знижують ступінь тяжкості скоєного ними кримінального правопорушення.

На переконання апелянта, застосування до ОСОБА_14 та ОСОБА_12 положень ст. 69 КК України не відповідає загальним принципам призначення покарання та конкретним обставинам справи, не є достатнім для їх виправлення та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_11 подав апеляційні скарги:

- в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 , в якій просить вирок суду змінити в частині правової кваліфікації дій підзахисного, а саме перекваліфікувати дії ОСОБА_14 з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 1 ст. 186 КК України та призначити йому за цим законом покарання зі звільненням від його реального відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України;

- в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , в якій просить вирок суду скасувати в частині визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, а кримінальне провадження стосовно ОСОБА_12 закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді і вичерпанням можливості їх отримати.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник ОСОБА_11 наводить однакові за змістом доводи. Зокрема, в обох апеляційних скаргах захисник зазначає про те, що:

- під час судового розгляду обвинувачені надали чіткі та послідовні показання, якими підтверджуються обставини вчиненого кримінального правопорушення. При цьому обвинувачений ОСОБА_14 визнав свою винуватість у скоєному і показав, що умисел на викрадення сумки ОСОБА_15 у нього виник лише тоді, коли він безпосередньо підійшов до потерпілої, а ОСОБА_12 у цей час стояв позаду потерпілої,та ОСОБА_12 не були відомі його ( ОСОБА_14 ) наміри.Про свою необізнаність стосовно намірів ОСОБА_14 на викрадення сумки ОСОБА_15 показав і обвинувачений ОСОБА_12 в суді;

- показання потерпілої ОСОБА_15 про те, що саме ОСОБА_12 розбризкував газ їй в очі та вирвав сумку з рук, суду слід було розцінити критично, оскільки знаряддя вчинення злочину (газовий балончик) було вилучено у ОСОБА_14 під час затримання. До того ж, в суді потерпіла показувала про те, що жодних видимих родових ознак на тілі особи, яка вчинила на неї напад, вона не бачила, проте на шиї ОСОБА_12 наявне татуювання, яке не можливо не помітити;

- допитані в суді свідки дали суперечливі показання стосовно одягу, за яким вони впізнали обвинувачених, які тікали. Також свідки ОСОБА_18 і ОСОБА_19 показали, що обвинувачених вони впізнали, оскільки ті були без медичних масок. Проте свідок ОСОБА_20 , який на автомобілі підвозив ОСОБА_19 , повідомив суду, що обвинувачені після вчинення кримінального правопорушення були в медичних масках і впізнати їх за рисами обличчя фактично неможливо;

- суд не взяв до уваги того, що до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілої стороною обвинувачення не долучено довідки з інформацією про зображених на фотокартках осіб;

- протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідків від 24 травня 2021 року складені із порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки з приєднаних до них довідок не зрозуміло, до якого саме протоколу вони відносяться; у них містяться суперечності, а саме на першій сторінці протоколу зазначено відомості свідка ОСОБА_19 , а на другій міститься посилання на свідка ОСОБА_18 , що свідчить про спотворення дійсних результатів цієї слідчої дії;

- висновок експерта № 042-613-2021 також містить спотворену інформацію про те, що тілесне ушкодження отримано ОСОБА_15 внаслідок дії тупих предметів. У своїх показаннях в ході досудового розслідування та в суді потерпіла зазначала, що жодних насильницьких дій чи погроз під час нападу застосовано не було. Тілесне ушкодження отримано потерпілою як наслідок протиправних дій з боку нападника. Отже, у особи, яка вчинила напад, не було умислу на заподіяння тілесних ушкоджень. При цьому з матеріалів справи слідує, що судово-медична експертиза або медичний огляд потерпілої з приводу наявності у неї тілесних ушкоджень після застосування сльозогінного газу результатів не дали, судово-хімічна експертиза вмісту газового балончика, який було вилучено у ОСОБА_14 під час затримання, не проводилась;

- даний висновок судово-медичної експертизи № 042-613-2021 є недопустимим доказом, оскільки в порушення ст. 163 КПК України сторона обвинувачення не зверталася з відповідним клопотанням до слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів, а саме медичних карт потерпілої, тобто, ця експертиза не була проведена на підставі законно отриманих доказів.

З урахуванням викладеного, захисник вважає, що дії ОСОБА_14 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), а кримінальне провадження стосовно ОСОБА_12 закрити у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду від 18 вересня 2025 року апеляційне провадження відносно ОСОБА_14 зупинено до звільнення обвинуваченого з військової служби; виділено в окреме провадження матеріали за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 , захисника ОСОБА_11 в частині оскарження вироку ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28 грудня 2021 року щодо ОСОБА_14 ; продовжено апеляційний розгляд за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 , захисника ОСОБА_11 в частині оскарження вироку ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28 грудня 2021 року щодо ОСОБА_12 .

Потерпіла ОСОБА_15 протягом апеляційного розгляду неодноразово викликалась до суду апеляційної інстанції, однак, в судові засідання не з`явилась, будь-яких заяв та клопотань не подавала.

Зважаючи на позицію учасників апеляційного розгляду, положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про проведення апеляційного розгляду за відсутності потерпілої.

Заслухавши доповідь судді, позицію захисника та обвинуваченого ОСОБА_12 на підтримку доводів апеляційної скарги захисника та які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; прокурорів, які підтримали доводи апеляційної скарги прокурора та просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги захисника; дослідивши матеріали кримінального провадження з урахуванням прийнятої відмови захисника від повторного дослідження доказів у кримінальному провадженні під час апеляційного розгляду, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК Українисудове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 2 статті 94 КПК Українивизначено, що жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

На переконання колегії суддів, всупереч доводів апеляційної скарги захисника, суд першої інстанції, з дотриманням положень ст. 337 КПК України, заслухавши показання обвинувачених, потерпілої, свідків, дослідивши надані сторонами докази у кримінальному провадженні, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, за обставин, викладених у вироку, навівши у вироку докази, на яких ґрунтується такий висновок суду, і з таким висновком суду першої інстанції погоджується й колегія суддів.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_12 в судовому засіданні 5 листопада 2021 року вину у вчиненні кримінального правопорушення за встановлених судом обставин не визнав та показав, що 19 квітня 2021 року він разом з ОСОБА_14 пішли прогулятися у бік річки, розташованої у с. Троєщина Деснянського району м. Києва. Близько 17.00 год., проходячи повз церкви, зупинилися з ОСОБА_14 та у своєму смартфоні почав шукати на карті, як пройти до зупинки. Повз них пройшла якась невідома жінка, як потім дізнався ОСОБА_15 . Вони пройшли за нею у бік приватного сектору та обігнали її, вона завернула раніше них у провулок. У подальшому вони розвернулися та пішли за ОСОБА_15 ОСОБА_14 щось запитав у ОСОБА_15 . Він ( ОСОБА_12 ) зупинився збоку, на відстані близько 2-3 метрів від ОСОБА_15 , та дивився карту на своєму смартфоні. Потім він почув, як жінка кричить. ОСОБА_14 , розмовляючи з потерпілою про те, як пройти до найближчої зупинки, силою вихопив сумку з її рук та почав бігти у протилежному напрямку. При цьому ОСОБА_14 крикнув йому «тікай», і він теж почав втікати. Спочатку вони бігли разом, потім розбіглися у різні сторони. У подальшому його затримали якісь чоловіки. Про наміри ОСОБА_14 він не знав, ОСОБА_14 нічого не говорив про те, що хотів викрасти сумку у ОСОБА_15 .

Під час апеляційного розгляду обвинувачений та захисник підтримали таку ж позицію.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено і знайшло своє відображення у вироку суду, що на обґрунтування винуватості ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, сторона обвинувачення послалася на показання потерпілої, свідків та письмові докази у кримінальному провадженні.

Згідно з показаннями в судовому засіданні 26 серпня 2021 року потерпілої ОСОБА_15 до вказаних подій вона обвинувачених не знала. 19 квітня 2021 року приблизно о 17.30 год. вона поверталась з роботи додому. Проходячи біля церкви по вул. Бальзака в м. Києві, помітила раніше незнайомих їй обвинувачених. Вона пройшла повз них в бік свого будинку. Дійшовши до перехрестя, повернула в бік вул. Миру, а обвинувачені, які йшли за нею, пішли в бік вул. В.Сабодана. Рухаючись, вона помітила, що хлопці також повернули та продовжувати йти за нею. Коли вона дійшла до свого двору і стала діставати з сумки ключі від будинку, до неї підійшли ОСОБА_14 та ОСОБА_12 . З нею розмовляв ОСОБА_12 , який запитав, як пройти до найближчої зупинки. Її це здивувало, оскільки зупинка була біля церкви, від якої хлопці йшли за нею. Вона стала розповідати, як пройти до зупинки. У цей момент ОСОБА_12 , діставши газовий балон, зненацька почав однією рукою розприскувати їй в очі газ, а іншою рукою схопив за сумку та намагався вирвати з її рук. ОСОБА_12 не вдалось одразу вирвати сумку, оскільки вона її міцно тримала. ОСОБА_14 в цей час знаходився поруч та спостерігав. ОСОБА_12 продовжив розпилювати їй газ в очі, та ривком вихопив сумку з рук, після чого ОСОБА_12 викрикнув: «Убегаем», і разом з ОСОБА_14 побігли у напрямку вул. Миру. Після того, як ОСОБА_12 вирвав у неї з руки сумку, вона відчула сильну біль в руці. Вона побігла за обвинуваченими та кричала про допомогу. На її крик відреагував хлопець, який знаходився недалеко та який побіг за ОСОБА_14 та ОСОБА_12 . Через невеликий проміжок часу хлопець повернувся та віддав їй сумку, повідомивши, що побіг наздоганяти нападників.

Згідно з відеозаписом судового засідання потерпіла ОСОБА_15 , відповідаючи на запитання прокурора та сторони захисту, неодноразово з впевненістю вказувала, що вихопив у неї з рук сумку та розпилював газ в очі саме ОСОБА_12 , з сумкою втікав ОСОБА_12 , а ОСОБА_14 у цей час знаходився поруч та слідкував за всім.

Те, що потерпіла вказувала саме на ОСОБА_12 як на особу, яка розпиляла їй в очі газ та виривала сумку, не заперечувалось стороною захисту і під час апеляційного розгляду. Однак, на переконання захисника та обвинуваченого, такі показання потерпілої є помилковими, про що наведено відповідне обґрунтування і в апеляційній скарзі.

За змістом показань в судовому засіданні 13 вересня 2021 року свідка ОСОБА_19 19 квітня 2021 року приблизно о 17 год. він разом з дружиною та дитиною йшли в парк по вул. Закревського. Проходячи перехрестя з вул.. В.Сабодана - вул.. Миру почув позаду жіночий крик, що викрали сумку. Побачив, як тікають хлопці, а за ними біжить жінка, яка крикнула йому, що не зможе їх наздогнати та попросила про допомогу. Він побіг за хлопцями та кричав, щоб вони зупинилися та повернули сумку. Однак, хлопці ігнорували його крики. Один з хлопців був у капюшоні, як потім він дізнався, це був ОСОБА_12 , який тримав жіночу сумку в руках, та після того, як він ( ОСОБА_19 ), наздоганяючи хлопців, почав кричати їм, щоб віддали сумку, бо буде погано їм, ОСОБА_12 викинув сумку біля городів на землю. Піднявши сумку, він ( ОСОБА_19 ) підійшов до потерпілої та повернув сумку. Він почав викликати поліцію, але поліція не відреагувала. Він почав викликати швидку. До них почали підходити люди, знову почали викликати поліцію. Після цього зателефонував своєму товаришу ОСОБА_18 , якому розповів про те, що сталося, і попросив допомогти затримати хлопців. У цей час біля них проїжджав автомобіль «Фіат» білого кольору, який він зупинив та пояснив водію, що трапилось. Водій «Фіату» сказав, що бачив цих хлопців та їхав за ними. Тоді він сів в автомобіль, і вони разом поїхали в об`їзд дивитись, де можуть бути хлопці. На автомобільній стоянці по вул. Драйзера в м. Києві він побачив ОСОБА_12 , який був одягнутий в чорного кольору кенгурушку з білими надписами, сірого кольору штани, і, як йому здається, чорні кросівки. Він був вище другого хлопця. Вони під`їхали ближче, після чого він ( ОСОБА_19 ) вийшов з автомобіля та затримав ОСОБА_12 , у якого нічого не було з речей. У цей час зателефонував його знайомий та повідомив, що затримав іншого хлопця. ОСОБА_12 посадили в автомобіль та поїхали до місця, про яке повідомив ОСОБА_18 - по АДРЕСА_3 . Приїхавши туди, він побачив, що знайомий тримає іншого хлопці, яким був раніше незнайомий йому ОСОБА_14 . Поряд з ОСОБА_14 лежав балончик з надписом «Терен 4» та розкладний ніж. ОСОБА_14 , якщо він не помиляється, був одягнутий у сірого кольору кофту та коричневу куртку. Там вже чекали поліцію.

У потерпілої було червоне обличчя, як заплакані очі, вона шкутильгала. Пізніше він дізнався, що у неї щось було з рукою, з якої вирвали сумку.

Згідно з відеозаписом судового засідання свідок вказав на ОСОБА_12 .

Відповідно до показань в судовому засіданні 13 вересня 2021 року свідка ОСОБА_18 він впізнає обвинувачених, як осіб, які напали на жінку. Увечері 19 квітня 2021 року йому зателефонував його знайомий ОСОБА_19 та повідомив, що на вул.. Миру на жінку напало двоє хлопців, які відібрали сумку, і що він намагається їх наздогнати, хлопці біжать по АДРЕСА_4 , паралельно його ( ОСОБА_21 ) вулицю. Так, як він ( ОСОБА_18 ) добре знав місцевість, і його вулиця проходила паралельно, він вийшов з дому і побіг до вул. Пожарського. По вул. Пожарського нікого не було, окрім одного хлопця, на голові якого був капюшон чорного кольору. Він почав кричати, щоб хлопець зупинився, бо хлопець бігав з боку на бік. Відстань між ними була чималенька. Хлопець побіг у напрямку приватного сектора. Хлопець був одягнений у кофту «кенгурушку» з капюшоном темного кольору з білим надписом на грудях, в джинсах. Це, як потім виявилось, був раніше невідомий йому ОСОБА_12 . Він намагався наздогнати цього хлопця, кричав, щоб хлопець зупинився, але хлопець вскочив у чагарники і зник з поля зору. Тоді він ( ОСОБА_21 ) побачив іншого хлопця, раніше незнайомого йому ОСОБА_14 , який вибіг йому на зустріч. ОСОБА_14 був одягнений в куртку чи коричневого, чи якогось темно-зелено-коричневого кольору, гольф сірий, штани чорні спортивні, кросівки чорного кольору. Він почав бігти за ОСОБА_14 . Коли він його наздогнав, то ОСОБА_14 дістав з кишені газовий балончик та ніж і сказав йому, щоб він ( ОСОБА_21 ) дав йому втекти. Він просив ОСОБА_14 заспокоїтись, зупинитись і поговорити спокійно, однак ОСОБА_14 застосував газовий балон і продовжив бігти в бік масиву. Декілька разів хлопець зупинявся, і він ( ОСОБА_21 ) просив хлопця заспокоїтись, поговорити, вирішити питання. Хлопець говорив, що це не він, щоб йому дали піти, застосовував до нього( ОСОБА_18 ) газовий балон та погрозливі слова. По АДРЕСА_3 він наздогнав ОСОБА_14 і повалив на землю. ОСОБА_14 застосував знову балончик, однак, він ( ОСОБА_18 ) вибив балончик з рук та ще випав ніж, звідки саме, він не знає, він вибивав це з рук ОСОБА_14 . Потім він ( ОСОБА_18 ) подзвонив ОСОБА_19 і повідомив, що затримав одного з хлопців, після чого ОСОБА_19 десь через хвилин 10-15 приїхав на білому «Фіаті» разом з іншим затриманим хлопцем - ОСОБА_12 . Перший раз, коли ОСОБА_14 застосував балончик, то ніж він потім заховав. Другий раз він ( ОСОБА_18 ) вже не бачив, де був ніж, бо очі були залиті газом. Ніж він не діставав, побачив його біля балону на землі.

Згідно з показаннями в судовому засіданні 5 листопада 2021 року свідка ОСОБА_20 19 квітня 2021 року приблизно о 17.30 год. він вийшов з роботи по АДРЕСА_5 , та сів у свій автомобіль «Фіат» білого кольору. Проїхавши метрів 50, він побачив, як назустріч йому біжать двоє хлопців. Один з хлопців, одягнений в толстовку з капюшоном з надписом білого кольору на грудях, як потім він дізнався це був ОСОБА_12 , тримав у руках сумку бежевого кольору. Інший хлопець був одягнений у темну куртку, сірий гольф, чорні брюки та кросівки, як потім він дізнався це був ОСОБА_14 . За хлопцями бігла жінка, яка плакала і просила про допомогу. Він зрозумів, що щось сталося, після чого розвернув автомобіль і почав наздоганяти хлопців. Побачивши, що їх наздоганяють, ОСОБА_12 кинув сумку на землю, та разом з ОСОБА_14 зникли в городах на приватній території. Потім підбіг ОСОБА_19 , підняв сумку та віддав жінці. У цей час він поїхав по вул. Пожарського з метою наздогнати нападників, де побачив ОСОБА_12 , але останній втік від нього у приватний сектор. Потім він повернувся до місця, де була жінка, там до нього в автомобіль сів раніше незнайомий ОСОБА_19 , і вони поїхали шукати нападників. Затримали вони лише ОСОБА_12 на автостоянці по вул. Драйзера в м. Києві.

Один з хлопців був у масці, а інший був без маски, маска була на підборідді.

Згідно з даними, зафіксованими у протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 19 квітня 2021 року, потерпіла ОСОБА_15 вказала, що 19 квітня 2021 року по АДРЕСА_2 двоє осіб із застосуванням газового балончика вирвали сумку з особистими речами.

За змістом протоколу огляду місця події від 19 квітня 2021 року при огляді ділянки місцевості по АДРЕСА_3 виявлено газовий балончик та викидний металевий ніж, поруч з якими знаходився чоловік, який представився як ОСОБА_14 . Виявлені речі вилучені.

Даними, які містяться у протоколі огляду від 19 квітня 2021 року, підтверджується, що при огляді жіночої шкіряної сумки «BVX Classic» виявлено у ній грошові кошти в сумі 6870 грн., шкіряний гаманець, окуляри, ключі, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_15 , паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_16 .

Відповідно до даних, зафіксованих у протоколі огляду від 7 травня 2021 року, при огляді пакету в середині виявлено газовий балончик Терен-4 для ефективного засобу для самозахисту сльозоточивої та дратівливої дії.

За змістом протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19 квітня 2021 року потерпілою ОСОБА_15 впізнаний за рисами обличчя на фотознімку ОСОБА_14 , як особа, яка 19 квітня 2021 року разом з іншою особою вирвала з рук сумку та розпилив газовий балон їй в очі, та впізнала за рисами обличчя на фотознімку ОСОБА_12 , як особу яка 19 квітня 2021 року разом з іншою особою вирвав з рук сумку.

Даними висновку судово-товарознавчої експертизи № 1756 від 13 травня 2021 року підтверджено, що станом на 19 квітня 2021 року вартість жіночої шкіряної сумки «BVX Classic» складала 1216,62грн., гаманця - 291,67 грн.

За змістом протоколу слідчого експерименту від 14 травня 2021 року з фото таблицею потерпілою ОСОБА_15 детально наведені та продемонстровані обставини вчинення відносно неї розбійного нападу ОСОБА_14 та ОСОБА_12 .

Відповідно до даних, що містяться у протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24 травня 2021 року, свідок ОСОБА_19 впізнав за рисами обличчя на фотознімку ОСОБА_12 , як особу яка 19 квітня 2021 року приблизно о 17.30 год. бігла по вул. Миру в м. Києві з жіночою сумкою, після чого ця особа була затримана, а також за рисами обличчя впізнав на фотознімку ОСОБА_14 , як особу яка 19 квітня 2021 року приблизно то 17.30 год. бігла в бік вул. Пожарського в м. Києві, і яку він намагався затримати.

Згідно з даними, що містяться у протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24 травня 2021 року, свідком ОСОБА_18 впізнано за рисами обличчя на фотознімку ОСОБА_14 , як особу яка 19 квітня 2021 року приблизно о 17.40 год. бігла йому назустріч з приватного сектору в с. Троєщина та яку він намагався затримати, на що ОСОБА_14 застосовував до нього газовий балончик, а також впізнав за рисами обличчя на фотознімку ОСОБА_12 , як особу яка 19 квітня 2021 року приблизно то 17.40 год. бігла по АДРЕСА_4 , і яку він намагався затримати.

За даними протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25 травня 2021 року свідок ОСОБА_20 впізнав за рисами обличчя на фотознімку ОСОБА_12 , як особу яка 19 квітня 2021 року приблизно о 17.30 год. бігла з іншою особою йому назустріч в бік вул. Пожарського в м. Києві, при цьому один з хлопців тримав в руках жіночу сумку, та впізнав за рисами обличчя на фотознімку ОСОБА_14 , як особу яка 19 квітня 2021 року приблизно о 17.30 год. бігла з іншою особою йому назустріч в бік вул. Пожарського в м. Києві, при цьому один з хлопців тримав в руках жіночу сумку.

Згідно з даними, зафіксованими у висновку експерта № 042-613-2021 від 10 червня 2021 року, аналізуючи медичну документацію на ім`я ОСОБА_15 при зверненні 19 квітня 2021 року о 17.57 год. за медичною допомогою в останньої виявлені тілесні ушкодження у виді закритої травми 3-го пальця лівої кисті: підвивих серединної фаланги 3-го пальця лівої кисті, що відносяться до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Дане тілесне ушкодження могло утворитись способом, який відображений потерпілою під час проведення слідчого експерименту.

Оцінюючи та аналізуючи досліджені докази, суд дійшов висновку, що твердження обвинуваченого ОСОБА_14 про те, що він одноособово вчиняв злочин, ОСОБА_12 не був обізнаний про його злочинні дії, і жодних дій щодо потерпілої не вчиняв, а також обвинуваченого ОСОБА_12 про те, що він не вчиняв розбійного нападу на ОСОБА_15 , є неправдивими, є способом захисту обвинувачених, які мають на меті у такий спосіб ухилитись від кримінальної відповідальності, оскільки про вчинення ОСОБА_14 та ОСОБА_12 злочину свідчать приведенні вище докази.

При цьому суд визнав правдивими та достовірними показання потерпілої ОСОБА_15 щодо обставин здійснення на неї розбійного нападу з боку ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , оскільки вони є логічними, послідовними та достовірними, повністю узгоджуються з дослідженими доказами, у т.ч. показаннями свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , які затримували ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , та які вказували, що після вчинення злочину із викраденою сумкою втікали як ОСОБА_14 , так і ОСОБА_12 , при цьому сумка була в руках у ОСОБА_12 .

Судом також взято до уваги, що під час судового розгляду потерпіла ОСОБА_15 та свідки ОСОБА_22 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 чітко вказали на ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , як на осіб, які напали на потерпілу, при цьому кожний з впевненістю вказав, що з сумкою втікав саме ОСОБА_12 .

Будь-яких даних, які б свідчили що ОСОБА_15 , ОСОБА_22 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , які раніше до 19 квітня 2021 року не знали ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , оговорюють останніх, в судовому засіданні встановлено не було та будь-яких об`єктивних даних стороною захисту не надано.

Також суд дійшов висновку, що версії обвинувачених про непричетність до розбійного нападу за попередньою змовою групою осіб на потерпілу ОСОБА_15 , про неправдивість показань потерпілої та свідків, спростовані фактами, встановленими на підставі допустимих доказів і поза розумним сумнівом доводять вину обвинувачених у вчиненні розбою.

Враховуючи обставини справи, те, що ОСОБА_14 та ОСОБА_12 тривалий час слідували разом за потерпілою, у подальшому використовуючи місцевість, а саме, що це був приватний сектор, були відсутні сторонні особи, вчинили напад на потерпілу та, використовуючи перевагу у фізичні силі і розпилюючи сльозогінний газ, заволоділи сумкою потерпілої ОСОБА_15 , на переконання суду, свідчить про те, що ОСОБА_14 та ОСОБА_12 діяли як співвиконавці, усвідомлювали суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачали його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння ОСОБА_15 легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що обвинувачені ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , кожний, своїми умисними діями вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу(розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, а тому кваліфікував дії за ч.2 ст.187 КК України.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду щодо ОСОБА_12 та враховує, що винуватість ОСОБА_12 підтверджується показаннями потерпілої, свідків, які до 19 квітня 2021 року не були знайомі ні з обвинуваченими, ні між собою (окрім свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_24 ), а тому підстав обмовляти ОСОБА_12 не мають. Окрім того, показання вказаних осіб є послідовними, взаємодоповнюються та узгоджуються між собою щодо обставин вчинення злочину ОСОБА_12 , у т.ч. що саме ОСОБА_12 викинув сумку потерпілої, коли його наздоганяли свідки.

Більш того, з відеозапису судового засідання вбачається, що і під час судового розгляду потерпілою та свідками було чітко вказано де, хто з обвинувачених та дії кожного з них, що спростовує позицію сторони захисту про непричетність обвинуваченого до вчинення злочину.

Що стосується доводів сторони захисту, що показання потерпілої ОСОБА_15 про те, що саме ОСОБА_12 розбризкував газ їй в очі та вирвав сумку з рук, суду слід було розцінити критично, оскільки знаряддя вчинення злочину (газовий балончик) було вилучено у ОСОБА_14 під час затримання, то вони є непереконливими, оскільки з часу вчинення злочину відносно потерпілої до моменту затримання ОСОБА_12 та ОСОБА_14 пройшов певний час, що не позбавляло можливості ОСОБА_12 розпорядитися газовим балончиком на свій розсуд.

Більш того, колегія суддів враховує, що обвинуваченим та захисником наголошувалось на вчиненні злочину відносно потерпілої саме ОСОБА_14 , разом з тим, сумку потерпілої викидав саме ОСОБА_12 , що знайшло своє підтвердження сукупністю досліджених судом доказів, що також спростовує позицію захисту у цій частині.

Є непереконливими, на думку колегії суддів, й доводи захисника, що в суді потерпіла показувала про те, що жодних видимих родових ознак на тілі особи, яка вчинила на неї напад, вона не бачила, проте на шиї ОСОБА_12 наявне татуювання, яке не можливо не помітити, а також, що свідки ОСОБА_18 і ОСОБА_19 обвинувачених впізнали, оскільки ті були без медичних масок, що суперечить показанням свідка ОСОБА_20 , який повідомив суду, що обвинувачені після вчинення кримінального правопорушення були в медичних масках і впізнати їх за рисами обличчя фактично неможливо. При цьому колегія суддів враховує, що і потерпілою, і свідками зазначено про одяг ОСОБА_12 , у т.ч. верхній одяг - «толстовка» або «кенгурушка», перебування ОСОБА_12 в капюшоні, а також наявність масок, які, як зазначено свідками, в одному випадку, не знаходились на обличчі, а в момент затримання в одного була маска на обличчі, а в іншого - на підборідді. Наведені обставини у своїй сукупності, з урахуванням динамічності подій, періоду часу, протягом якого відбувались події, у т.ч. переслідування обвинувачених, на думку колегії суддів, свідчить про зміну місця знаходження маски на обличчі протягом всього часу, та у загальному перешкоджало видимості татуювань в обвинуваченого ОСОБА_12 .

Також, на думку колегії суддів, є необґрунтованими доводи сторони захисту про суперечливість показань свідків стосовно одягу, за яким вони впізнали обвинувачених, які тікали, оскільки з показань свідків встановлено, що ними названий одяг та його колір, в якому знаходився обвинувачений ОСОБА_12 , і такі показання свідків не спростовані.

Доводи захисника про те, що до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілої стороною обвинувачення не долучено довідки з інформацією про зображених на фотокартках осіб, а протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідків від 24 травня 2021 року складені із порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки з приєднаних до них довідок не зрозуміло, до якого саме протоколу вони відносяться; у них містяться суперечності, а саме на першій сторінці протоколу зазначено відомості свідка ОСОБА_19 , а на другій міститься посилання на свідка ОСОБА_18 , що свідчить про спотворення дійсних результатів цієї слідчої дії, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи (ас. 65-70, 94-109 т. 1).

Що стосується доводів захисника про те, що висновок експерта № 042-613-2021 є недопустимим доказом, оскільки експертиза не була проведена на підставі законно отриманих доказів, а, окрім того, містить спотворену інформацію про те, що тілесне ушкодження отримано ОСОБА_15 внаслідок дії тупих предметів, на думку колегії суддів, є непереконливими, оскільки для проведення експертизи були надані, серед іншого, належним чином завірені фотокопії медичної документації, що свідчить про їхнє отримання у встановленому законом порядку, а також експертний висновок містить повні дані, на підставі яких експертом підтвердження заподіяння потерпілій легких тілесних ушкоджень, що потягнуло за собою короткочасний розлад здоров`я, а також вказано, чому не взято до уваги діагноз: «хімічний опік кон`юнктиви та рогівки 1 ступеню обох очей; хімічний опік обох очей 1-2 ступеню, а саме у зв`язку з відсутністю достатніх клінічних даних у медичній документації.

Колегія суддів враховує, що згідно з роз`ясненнями, викладеними у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності», небезпечне для життя чи здоров`я насильство (стаття 187, частина третя статті 189 КК) - це умисне заподіяння

потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин колегія суддів вважає доведеною винуватість ОСОБА_12 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, а також вважає правильною кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.2 ст.187 КК України.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку про необґрунтованість та непереконливість доводів апеляційної скарги захисника, а, відтак, апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Що стосується доводів прокурора про безпідставність призначення обвинуваченому ОСОБА_12 покарання з застосуванням положень ст. 69 КК України, то колегія суддів доходить такого висновку.

Так за змістом вироку при вирішення питання призначення обвинуваченому ОСОБА_12 виду та розміру покарання судом враховані характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, обставини справи, його роль у вчиненому, дані про його особу, його стан здоров`я, який раніше не судимий, не працює, невжиття заходів для відшкодування шкоди; обставини, що пом`якшують покарання, - відсутність попередніх судимостей, вчинення злочину вперше, молодий вік; відсутність обставин, що обтяжує покарання.

Враховуючи обставини справи, тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого, його відношення до вчиненого, думку потерпілої, яка просила призначити покарання кожному пов`язане з позбавленням волі, суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання, яке є необхідним й достатнім для його виправлення та перевиховання, а також для попередження вчинення нових злочинів, у вигляді позбавлення волі, яке з врахуванням особи і тяжкості скоєного злочину має відбувати в ізоляції від суспільства. При цьому судом не встановлено правових підстав для застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.

Однак, враховуючи обставини справи, дані про особу ОСОБА_12 , обставини, що пом`якшують покарання, суд дійшов висновку про можливість призначення йому покарання із застосуванням ст.69 КК України, та призначення покарання у вигляді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст.187 КК України.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та враховує, що відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» із змінами та доповненнями, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції наведені вимоги закону дотримані.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Визначення ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК полягає у з`ясуванні судом насамперед питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що відображається у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання, на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.

Особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК слід розуміти сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду на мету і засади його призначення.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено з урахуванням обставин, які підлягають доказуванню, зокрема тих, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Колегія суддів враховує, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_12 та можливості застосування до нього положень ст. 69 КК України судом першої інстанції враховані обставини кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, тобто, судом враховані й ті обставини, на неврахування яких посилався прокурор в апеляційній скарзі, та, на переконання колегії суддів, обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їм майна, що не є м`яким.

З урахуванням встановлених обставин, на думку колегії суддів, призначене обвинуваченому покарання відповідатиме вимогам ст. 65 КК Українита є необхідним для досягнення його мети, тобто, необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

При перевірці законності вироку суду першої інстанції колегія суддів дійшла висновку, що місцевим судом були встановлені дійсні обставини справи та надана належна оцінка зібраним доказам, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, у зв`язку з чим підстав для скасування вироку суду відносно ОСОБА_12 , як про це просять захисник та прокурор в апеляційних скаргах, колегія суддів не вбачає, а, відтак, апеляційні скарги прокурора та захисника не підлягають до задоволення.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 - залишити без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 28 грудня 2021 року щодо ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 187 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, обвинуваченим ОСОБА_12 , який утримується під вартою, - у той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Судді:

______________________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4