Справа № 308/1837/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2026 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

заявника - ОСОБА_3

розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СВ РУП ГУНП в Закарпатській області та прокурора Ужгородської окружної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення, передбачене ст. 136 КК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із скаргою на бездіяльність уповноважених осіб Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області та Ужгородської окружної прокуратури, покликаючись на те, що 31 січня 2026 року він, будучи в статусі представника позивача ОСОБА_4 , діючи на підставі довіреності, звернувся до СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області та до прокурора Ужгородської окружної прокуратури із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 136 КК України.

Однак, в порушення ст. 214 КПК України, станом на дату подання скарги, відомості за вказаною заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесені. Вважаючи таку бездіяльність протиправною просить зобов`язати уповноважених осіб Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області та Ужгородської окружної прокуратури внести відомості за його заявою від 31.01.2026 до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

16 лютого 2026 року ОСОБА_3 подав до суду заяву про витребування матеріалів перевірки від Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області та Ужгородської окружної прокуратури, у якій зазначає, що йому, як особі, яка подала заяву в порядку ст. 214 КПК України, надійшла відповідь за № 19986-2026 від 13.02.2026 тільки 13 лютого 2026 року за підписом начальника Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області про відсутність ознак складу злочину та, як наслідок, невнесення даних про злочин до ЄРДР. Однак, така відповідь не вмотивована та не містить чіткого обґрунтування причин відмови (невнесення до ЄРДР) з посиланням на норми Закону. Зазначає, що, згідно з відповіддю Закарпатської обласної прокуратури № 31-135 вих-26 від 06.02.2026, його заяву про злочин від 31.01.2026 направлено до ТУ ДБР, розташованого у м. Львів. Однак, відповіді від ТУ ДБР, розташованого у м. Львів про прийняте рішення за його заявою скаржник не отримував. Таким чином, ОСОБА_3 має припущення, що його заяву про злочин від 31.01.2026 нікуди не відправляли. Зазначені доводи наведені ОСОБА_3 і в поданих письмових поясненнях щодо скарги.

У судовому засіданні ОСОБА_3 свою скаргу підтримав, просив її задовольнити. При цьому вказав, що 31 січня 2026 року подав до Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області та Ужгородської окружної прокуратури заяву про вчинення злочину, передбаченого ст. 136 КК України суддею Закарпатського окружного адміністративного суду ОСОБА_5 , секретарем судового засідання ОСОБА_6 та працівником служби судової охорони цього ж суду, які не надали йому необхідну медичну допомогу, яку він потребував у зв`язку з поганим самопочуттям через його реакцію на стрес, викликаний поведінкою судді у ході проведення судового засідання, у результаті чого його залишили в небезпечному для життя стані. Зазначив, що факт його поганого самопочуття підтверджується листом НКП "Закарпатський центр ектреної допомоги та медицини катастроф" Закарпатської обласної ради від 09.02.2026 № Щ-14/02-09, копію якого скаржник просив долучити до матеріалів скарги. Однак, протягом 24 годин після надіслання заяви ні слідчий, ні прокурор відомостей про вчинений злочин до ЄРДР не внесли. Додав, що заява про вчинення злочину була подана ним 31.01.2026, проте, зареєстрована відповідальною особою тільки 02.02.2026. Також вказав, що станом на день розгляду скарги органом досудового розслідування не допитано осіб, причетних до даного злочину, та не вчинено необхідних слідчих дій.

Уповноважені особи Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області та Ужгородської окружної прокуратури, будучи належним чином повідомленими про час, день та місце розгляду скарги, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки слідчого суддю не повідомили.

Заслухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Згідно з ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути, зокрема, оскаржено бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Як вбачається з матеріалів скарги 31 січня 2026 року ОСОБА_3 направив до СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області та Ужгородської окружної прокуратури повідомлення про злочин у порядку ст. 214 КПК України, щодо протиправних дій судді Закарпатського окружного адміністративного суду ОСОБА_5 , секретаря судового засідання ОСОБА_6 та працівника служби судової охорони Закарпатського окружного адміністративного суду, які полягали у ненаданні ОСОБА_3 невідкладної медичної допомоги через погане самопочуття, за ст. 136 КК України.

Начальником Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_7 розглянуто заяву ОСОБА_3 від 31.01.2026 та повідомлено заявника про те, що висвітлені у заяві доводи з приводу дій судді Закарпатського окружного адміністративного суду ОСОБА_5 не містять ознак адміністративного чи кримінального правопорушення. Факт ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 136 КК України «Ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані» не знайшов свого підтвердження. Даним листом ОСОБА_3 рекомендовано звернутись до Вищої ради правосуддя та Державної судової адміністрації для проведення ними відповідної перевірки щодо компетентності дій з боку судді Закарпатського окружного адміністративного суду ОСОБА_5 .

З довідки про результати проведення перевірки по заяві від громадянина ОСОБА_3 , яка зареєстрована в ІКС ІПНП Ужгородського РУП ГУГП в Закарпатській області за № 1894 від 02.02.2026 вбачається, що Ужгородським РУП ГУНП в Закарпатській області було переглянуто відео на платформі «Youtube» на каналі «Народний контроль Закарпаття». У ході перегляду з`ясовано, що гр. ОСОБА_3 був при свідомості та реагував на оточуючу обстановку. Заявнику було викликано карету швидкої медичної допомоги, що спростовує наведені у заяві про вчинення злочину факти. Таким чином, було констатовано неможливість встановлення з наданих матеріалів ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 136 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За змістом ст. 214 КПК України, підставою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та початку досудового розслідування є подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або самостійне виявлення слідчим, прокурором з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Разом із цим слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Таким чином, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР.

Така правова позиція викладена в Постанові Верховного суду від 30.09.2021 у справі № 556/450/18.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах та повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо в заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатись такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Відповідно до висновку, зробленого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року в справі № 818/1526/18, у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

З наведених положень вбачається, що слідчий та прокурор хоча і не проводять до моменту внесення відомостей у ЄРДР перевірку обставин, викладених у заяві, однак, аналізують її зміст, і саме ця інформація дає змогу визначити, чи містить заява достатньо відомостей про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення у ньому інформації саме про кримінальне правопорушення на основі критеріїв зазначених вище.

Викладене дає підстави вважати, що внесенню до ЄРДР в порядку частини першої статті 214 КПК України підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатньо відомостей про вчинене кримінальне правопорушення.

Відповідно бездіяльність, передбачена пунктом 1 частини першої статті 303 КПК України, може бути констатована лише у випадку, якщо відповідна заява чи повідомлення містять відомості саме про кримінальне правопорушення.

Слідчий суддя звертає увагу, що для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами Єдиного реєстру досудових розслідувань такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті Кримінального кодексу України).

Разом з тим, слідчий суддя вважає, що подане ОСОБА_3 повідомлення про вчинення кримінального правопорушення не містить відомостей про обставини, які об`єктивно свідчать про вчинення зазначеними у заяві особами кримінального правопорушення, передбаченого ст.136 КК України.

У поданій заяві відсутні конкретні обставини, які містять хоча б загальні ознаки об`єктивної сторони того кримінального правопорушення, про наявність якого стверджує скаржник.

Натомість у заяві висловлене загальне припущення про ймовірне вчинення протиправних дій, яке скаржник робить, ґрунтуючись виключно на суб`єктивному уявленні щодо правомірності процесуальних дій судді під час здійснення ним правосуддя.

У цьому контексті важливим є висновок Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 01.07.2013 щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства. Так, судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що для забезпечення незалежності суддів, при отриманні заяви про вчинений суддею злочин, яке пов`язане зі здійсненням ним судочинства, уповноважений орган повинен внести до ЄРДР та розпочати розслідування тільки такої заяви або повідомлення, які мають ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші. Такий обов`язок слідчого і прокурора визначено ч. 1 ст. 2 КК України, позаяк підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Також слідчий суддя наголошує, що, згідно зі ст. 129 Конституції України, суддя при здійсненні правосуддя, є незалежним та керується принципом верховенства права, а відповідно до ст. 126 Конституції України забороняється вплив на суддю у будь-який спосіб.

Верховний Суд України у постанові від 15.04.2008 у справі № 21-319во07 зазначив, що законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися, за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду.

З наведених вище правових норм можна дійти висновку, що незгода із процесуальними рішеннями та діями судді в конкретній справі шляхом подання заяви про кримінальне правопорушення може вказувати на наявність ознак протиправного втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність суддів, визначених статтями 126 та 129 Конституції України.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя дійшов переконання, що самих лише припущень заявника та незгоди з процесуальним діями судді недостатньо для висновку про наявність кримінального правопорушення, тим більше, такі припущення не можуть бути підставою для початку досудового розслідування відносно судді за фактом вчинення ним процесуальних дій в ході здійснення правосуддя.

На підставі нведеного, слідчий суддя дійшов висновку, що подана скарга є необгрунтованою та задоволенню не підлягає.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду № 4-р(II)/2020 від 17.06.2020, яким визнано неконституційними положення ч. 3 ст. 307 КПК України щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, ухвала про відмову у задоволенні поданої скарги може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 5 днів з дня її проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду, а особою, без участі якої її постановлено, апеляційна скарга може бути подана протягом п`яти днів з дня отримання копії даної ухвали.

Час та дата оголошення повної ухвали 16 год. 45 хв. 20 лютого 2026 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1