Справа № 585/4080/23
Номер провадження 1-кп/585/93/26
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ромни матеріали кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000661 від 12.08.2023 року, відносно :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ромни, Сумської області, українця, громадянина України, офіційно не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого, в силу ст.. 89 КК України,

по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В :

10.08.2023 року близько 22 год. 00 хв. ОСОБА_3 перебував за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою АДРЕСА_3 де в останніх виникла сварка.

В ході сварки у ОСОБА_3 , виник злочинний умисел спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій - посягання на здоров`я іншої людини, з метою спричинення тілесних ушкоджень, підійшов до ОСОБА_6 , зі сторони спини та кулаком правої руки наніс удар в ліве підребер`я на розмежуванні між грудною клітиною та черевною порожниною після чого ОСОБА_6 , схилився на хвіртку.

Не зупинившись на скоєному, продовжуючи реалізацію свого злого умислу спрямованого на заподіяння тілесних ушкоджень, в той час коли ОСОБА_6 , повертався обличчям до ОСОБА_3 , останній наніс йому ще один удар кулаком правої руки в область живота з лівого боку.

Відповідно до висновку експерта № 334 від 02.10.2023 року у гр. ОСОБА_6 на час судово-медичного обстеження мали місце: марлева пов`язка в ділянці правого передпліччя в верхній - середній третині, марлеві пов`язки та циркулярна тканина в ділянці живота зліва. Знаходився на стаціонарному лікуванні у КНП «Роменська ЦРЛ» РМР з 12.08.2023 року по 18.08.2023 року з діагнозом: «Закрита тупа травма живота з розривом селезінки». Дане ушкодження утворилось від дії тупих предметів (тупого предмету), що підтверджується характером ушкодження. По ступеню тяжкості закрита тупа травма живота з розривом селезінки по небезпечності для життя згідно правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні за ч.1 ст. 121 КК України визнав повністю, не заперечував проти обмеження судом обсягу дослідження доказів та фактичних обставин справи його допитом, допитом потерпілого та дослідженням характеризуючи матеріалів щодо його особи.

Захисник ОСОБА_5 в зв`язку з повним визнанням вини ОСОБА_3 , вважав за доцільне обмежити обсяг досліджених доказів та фактичних обставин справи допитом обвинуваченого, потерпілого та дослідженням характеризуючи матеріалів ОСОБА_3 .

Потерпілий ОСОБА_6 також вважав за можливе обмежити обсяг досліджених доказів та фактичних обставин справи допитом його, обвинуваченого та дослідженням характеризуючи матеріалів ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів по даному кримінальному провадженню за кримінальним правопорушенням, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 щодо часу, місця, способу, мотиву та мети, форми вини за кримінальними правопорушенням та його наслідками, які ніким не оспорюються, визнано недоцільним у зв`язку із відсутністю сумнівів правильного розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, надав суду показання про те, що 10.08.2023 року ввечері він приїхав до ОСОБА_6 . Останній був на подвір`ї, але не брав слухавку, потім вийшов і почав йому грубити. За що він наніс ОСОБА_6 2 удари, один під дих- в живіт, і під ребра. Не думав, що від його удару можуть настати такі тяжкі наслідки. Він відшкодував потерпілому усі збитки матеріальні та моральні, вони з ОСОБА_6 примирилися, і він вибачив його. У вчиненому обвинувачений щиро розкаявся.

Також додатково пояснив, що він працює неофіційно, займається ремонтом машин. Доглядає за бабусею, їй 81 років. Його мати також пенсіонерка та має незадовільний стан здоров`я. Він є єдиним в родинні хто заробляє кошти.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що ввечері 10.08.2023 року ОСОБА_3 приїхав до нього за місцем проживання. Він був зайнятий по господарству та був без телефону. Потім ОСОБА_7 його докликався. Він змушений був припинити роботу., та грубо, непривітно його зустрів, а ОСОБА_3 розлютився та ударив його під ребро, у живіт, від чого він зігнувся. Після чого ОСОБА_3 поїхав. Він себе погано почував, та два дні ходив із травмою, а потім втратив свідомість, отямився вже у реанімації. Він не хотів писати заяву на ОСОБА_3 , але працівники поліції наполягли. Потерпілий ОСОБА_6 підтвердив, що вони примирилися та просив не позбавляти волі ОСОБА_3 .

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч.1 ст. 121 КК України, як спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Положеннями ст. 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Призначаючи покарання ОСОБА_3 , суд виходить з того, що ним вчинено кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого свідчать про те, що в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, працює неофіційно, на обліку у лікаря нарколога або психіатра не перебуває.

Згідно до ч. 1 ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання винного, судом визнається повне визнання своєї вини у вчиненні злочину, щире каяття, відшкодування шкоди потерпілому.

В обвинувальному акті обставиною, яка відповідно до ст.. 67 КК України обтяжує покарання ОСОБА_3 вказано рецидив злочинів.

В судовому засіданні прокурор зазначила, що на час розгляду справи така обтяжуюча обставина, як рецидив злочину відсутня.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст.. 67 КК України обставини що обтяжують покарання ОСОБА_3 відсутні.

За сукупністю вказаних обставин, ураховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання в межах санкції статті КК України, за якою останній визнаний винним, у виді позбавлення волі, вважаючи, що таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення, а також попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

У той же час суд, виходячи із фактичної тяжкості вчиненого ОСОБА_3 злочину, зокрема, характеру його діянь, обстановки, способу, місця і часу його вчинення, з урахуванням форми, виду, ступеня вини, мотивів і мети злочину, обставин, що характеризують поведінку обвинуваченого до вчинення злочину, обставин, що безпосередньо пов`язані із вчиненням обвинуваченим злочину, і характеризують поведінку останнього після вчинення злочину, враховуючи індивідуальні властивості обвинуваченого, зокрема його вік, стан здоров`я, міцні соціальні зв`язки, спосіб життя та сукупність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, приходить до висновку, що вищенаведене істотно знижує фактичну ступінь тяжкості вчиненого злочину і вказує на незначний ступінь небезпечності винної особи для суспільства, а також думку потерпілого, що у своїй сукупності утворює підставу для висновку суду про можливість звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, тобто можливість його виправлення без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконання покладених на нього судом у відповідності до ст. 76 КК України обов`язків.

15 серпня 2023 року слідчим суддею Роменського міськрайонного суду Сумської області відносно ОСОБА_3 був застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, із застосуванням електронного засобу контролю та покладенням на нього обов`язків, строком до 15 жовтня 2023 року.

Ухвалою судді Роменського міськрайонного суду від 14 листопада 2023 року, відносно ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, з покладенням обов`язків, строком до 14 січня 2024 року. В подальшому застосований відносно ОСОБА_3 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання не продовжувався, тому суд вважає його таким, що припинив свою дію, а отже на теперішній час будь-які запобіжні заходи відносно обвинуваченого не застосовані.

Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст. ст. 349, 369-371, 374, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді 5 ( п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробовуванням, встановивши йому іспитовий строк у 3 ( три) роки, якщо протягом указаного строку він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_3 такі обов`язки:

1)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з

питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну

місця проживання, роботи або навчання;

Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області, в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскарженню не підлягає. В іншій частині, може бути оскаржено учасниками процесу, протягом 30-ти днів з моменту його проголошення, до Сумського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги до Роменського міськрайонного суду Сумської області.

Вирок суду набирає законної чинності після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО

МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_8