Справа №591/1062/26 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/240/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 16 лютого 2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

установив:

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 16 лютого 2026 року клопотання слідчого задоволено та до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 14 квітня 2026 року без визначення розміру застави.

Своє рішення слідчий суддя умотивував тим, що повідомлена ОСОБА_7 підозра є обґрунтованою, існують ризики, на які вказував слідчий у клопотанні, запобігти яким можливо лише шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді в частині застосування запобіжного заходу та постановити в цій частині нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, зокрема, з можливістю внесення застави, а в частині початку строку тримання під вартою ухвалу слідчого судді залишити без змін, оскільки висновки слідчого судді про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри за ч. 2, 3 ст. 307 КК не підтверджуються наданими матеріалами, відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 307 КК України до ЄРДР внесені безпідставно, ще до закінчення обшуку та вилучення заборонених речовин, правова кваліфікація дій ОСОБА_7 не відповідає обставинам, наведеним в повідомленні про підозру, зазначені в клопотанні слідчого ризики є голослівними та не підтверджуються доказами. Окрім цього звертає увагу на те, що її підзахисний має постійне місце проживання та реєстрацію, не судимий, розлучений, колишня дружина має можливість внести за нього заставу. Вважає також необгрунтованими висновки слідчого судді щодо не визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

4 грудня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000763 внесені відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України.

14 лютого 2026 року ОСОБА_7 було затримано в порядку ст. 208 КПК України та 15 лютого 2026 року повідомлено про підозру за ч. 2, 3 ст. 307 КК України, згідно якої він за попередньою змовою у групі з іншою особою двічі вчинив збут особливо небезпечної психотропної речовини PVP у великих розмірах, а також незаконно повторно придбав та зберігав з метою збуту особливо небезпечну психотропну речовину PVP в особливо великих розмірах.

Згідно ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний/обвинувачений може: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Перевіряючи питання пов`язані із наявністю обґрунтованої підозри, апеляційний суд виходить з того, що на цій стадії провадження не вимагається доведення вини особи поза розумним сумнівом, а достатньо наявності фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити інкриміноване кримінальне правопорушення.

Матеріали клопотання містять сукупність даних, які на цьому етапі є достатніми для висновку про причетність ОСОБА_7 до інкримінованих діянь, а саме: результати негласних слідчих (розшукових) дій щодо фактів збуту психотропної речовини, зафіксовані контакти між підозрюваними з приводу її реалізації, висновки експертиз щодо вилученої психотропної речовини, а також протокол обшуку, під час якого у квартирі ОСОБА_7 виявлено значну кількість розфасованої психотропної речовини, грошові кошти та електронні носії інформації.

Доводи апеляційної скарги про відсутність кваліфікуючої ознаки - особливо великого розміру є передчасними та не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Зокрема, із протоколу обшуку у квартирі ОСОБА_7 вбачається вилучення значного обсягу кристалічної речовини, маса якої за попередніми даними суттєво перевищує межі, визначені для особливо великого розміру. На стадії обрання запобіжного заходу достатнім є встановлення наявності об`єктивних даних, що вказують на можливість такої кваліфікації, тоді як остаточна правова оцінка обсягу та розміру вилученої речовини є предметом дослідження під час досудового розслідування та розгляду справи по суті.

У сукупності наведені обставини свідчать про наявність обґрунтованої підозри у розумінні ст. 177 КПК України.

Не є слушними і доводи апеляційної скарги захисника про те, що відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань ще до закінчення обшуку та вилучення заборонених речовин, оскільки положення ст. 214 КПК України не забороняють внесення відомостей до ЄРДР у ході проведення слідчої (розшукової) дії за наявності достатніх даних, що можуть свідчити про вчинення іншого кримінального правопорушення або його кваліфікуючих ознак. Тому сам по собі факт внесення відповідних відомостей до завершення обшуку не свідчить про їх безпідставність.

Щодо доводів про порушення вимог ст. 278 КПК України у зв`язку з врученням повідомлення про підозру після спливу 24 годин з моменту затримання, апеляційний суд зазначає, що таке порушення, навіть у разі його наявності, саме по собі не свідчить автоматично про відсутність обґрунтованої підозри та не є безумовною підставою для відмови у застосуванні запобіжного заходу.

Водночас таке порушення може мати значення для оцінки законності затримання особи. Однак у даному випадку на момент розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу ОСОБА_7 мав статус підозрюваного, а слідчим суддею встановлено наявність обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що саме по собі не ставиться у залежність від дотримання 24-годинного строку повідомлення про підозру.

Апеляційний суд також відзначає, що слідчий суддя правильно дійшов висновку про доведеність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

ОСОБА_7 підозрюється, серед іншого, у вчиненні особливо тяжкого злочину за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років.

Ризик втечі є високим, оскільки ОСОБА_7 може переховуватись від слідства і суду, зважаючи на тяжкість майбутнього покарання, яке загрожує в разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень. Особливої ваги цей ризик набуває у сукупності з характером інкримінованої діяльності, її організованістю, конспіративністю, використанням телеграм-каналу та значними обсягами вилученої психотропної речовини.

З огляду на те, що частина доказів здобута шляхом проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а коло осіб, причетних до протиправної діяльності, остаточно не встановлено, перебування підозрюваного на волі створює реальну можливість узгодження позицій та впливу на інших учасників.

Також, апеляційний суд враховує, що досудове розслідування триває, а обсяг вилученої психотропної речовини, спосіб вчинення інкримінованих дій, свідчать про системний характер протиправної діяльності та з урахуванням використання електронних засобів комунікації (телеграм-каналу Kenzo Shop), наявності електронних носіїв інформації, криптогаманців існує обґрунтований ризик того, що у разі перебування на волі підозрюваний ОСОБА_7 зможе знищити або змінити інформацію, що має доказове значення, зокрема електронні листування, облікові записи, доступи до акаунтів та інші цифрові сліди злочинної діяльності.

Підтверджується матеріалами клопотання і наявність ризику вчинення ОСОБА_7 повторних злочинів, оскільки інкриміновані йому дії мають повторний характер, пов`язані з незаконним обігом особливо небезпечної психотропної речовини PVP у великих та особливо великих розмірах, що саме по собі свідчить про неодноразовість протиправної діяльності. Збут здійснювався із використанням Інтернет-ресурсів та налагодженого механізму реалізації, що вказує на сформовану злочинну схему. Тому ризик продовження злочинної діяльності є реальним.

Доводи захисника про те, що її підзахисний має постійне місце проживання та реєстрації, не судимий, правильність висновків слідчого судді не спростовують та не зменшують встановлених ризиків.

Відомостей щодо протипоказань для перебування підозрюваного в умовах слідчого ізолятора захисником надано не було.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи щодо відсутності даних про наявність ризиків не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку, що інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України, і тримання ОСОБА_7 під вартою, враховуючи початкову стадію досудового розслідування, в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується запобіжний захід, передбачений вказаною нормою закону.

Підстав для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу апеляційний суд не вбачає з огляду на вищевикладені мотиви.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів. Отже, законодавець, надаючи слідчому судді право не визначати розмір застави у вказаній категорії проваджень, вказав на підвищений рівень суспільної небезпечності таких злочинів.

З урахуванням встановлених ризиків, значного обсягу вилученої психотропної речовини та системності інкримінованої діяльності, визначення застави не забезпечило б належної процесуальної поведінки підозрюваного.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без зміни.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України, суд, -

постановив:

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 16 лютого 2026 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_8 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Час проголошення повного тексту ухвали 8 год. 10 хв. 18 березня 2026 року.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3