УХВАЛА

2 березня 2026 року

м. Київ

справа № 196/1452/18

провадження № 51-4463 ск 24

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

перевіривши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвали Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2025 року та Дніпровського апеляційного суду від 19 листопада 2025 року,

установила:

У касаційній скарзі порушується питання про перегляд указаних судових рішень у касаційному порядку.

Перевіривши подану касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що при зверненні не було додержано приписів пунктів 4, 5 ч. 2, частин 3, 6 цієї статті.

Згідно з положеннями закону в касаційній скарзі належить зазначити правове обґрунтування заявленої вимоги, котра повинна узгоджуватися зі ст. 436 КПК, адже суд касаційної інстанції є судом права; у силу ст. 433 цього Кодексу не досліджує доказів, не ревізує висновків щодо фактичних обставин, при вирішенні справи виходить із установлених судами попередніх інстанцій та уповноважений скасувати чи змінити оспорювані рішення виключно на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК. Тому, заперечуючи законність судових рішень скаржниця має обґрунтувати допущення в конкретній справі саме істотних порушень норм права, які відповідно до ст. 438 цього Кодексу є підставами для скасування ухвал.

Окресленого не було враховано при зверненні до Верховного Суду.

Так, у касаційній скарзі захисник просить скасувати ухвали судів попередніх інстанцій і призначити новий розгляд в апеляційному суді. Однак, заявлена вимога суперечить приписам ст. 436 КПК (повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду скарги), адже процесуально неможливо призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, скасувавши заразом із ухвалою цього суду й рішення місцевого.

Водночас попри те, що рішення суду першої інстанції переглядалась в апеляційному порядку, авторка скарги не наводить в аспекті ч. 7 ст. 284, статей 370, 404, 405, 412 КПК доводів, котрі би свідчили про допущення апеляційним судом під час здійснення провадження саме істотних порушень норм процесуального права, які на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу зумовлюють обов`язкове скасування постановленої 19 листопада 2025 року ухвали.

Згідно з ч. 3 ст. 427 КПК, якщо особа не бажає брати участі в касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Проте подана касаційна скарга не містить жодних застережень щодо цієї обставини.

Усупереч ч. 6 ст. 427 КПК до скарги не додано її копій для надіслання іншим учасникам провадження.

Отже, приписів ст. 427 вказаного Кодексу належно не виконано, що стає на заваді відкриттю касаційного провадження.

Оскільки касаційна скарга не відповідає положенням згаданої норми процесуального права, колегія суддів уважає необхідним на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала цю скаргу.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, колегія суддів

постановила:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвали Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2025 року та Дніпровського апеляційного суду від 19 листопада 2025 року залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків упродовж п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3