ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/3688/17 Провадження 1-кс/636/364/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2026 місто Чугуїв

Слідчий суддя Чугуївського міського суду Харківської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора Чугуївської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

слідчого СВ Чугуївського РУП ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Чугуєві клопотання слідчого СВ Чугуївського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_5 , погоджене з прокурором Чугуївської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Чугуєва, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України,

у кримінальному провадженні №00000027 від 21.11.2012,

ВСТАНОВИЛА:

13.03.2026 до Чугуївського міського суду Харківської області надійшло вказане клопотання, яке обґрунтовано наступним.

Встановлено, що в середині вересня 2012 року приблизно о 16 годині 30 хвилин неповнолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи на другому поверсі двоповерхової недобудованої будівлі дитячого садку, розташованого поблизу буд. АДРЕСА_2 , маючи злочинний умисел, спрямований на задоволення статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства, вчинене повторно щодо малолітнього, зняв з себе брюки та нижню білизну, тим самим оголив свій половий статевий орган, після чого почав виражатись на адресу потерпілого нецензурною лайкою і наніс декілька ударів кулаками обох рук в обличчя та різні частини тіла малолітнього потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зламавши опір останнього, після чого взяв його руками за волосся на голові, чим завдав фізичного болю, в результаті чого обмежив його особисту волю. Після цього ОСОБА_6 насильно всунув свій половий статевий орган в ротовий отвір малолітнього ОСОБА_7 , тим самим задовольнив свою статеву пристрасть неприродним способом на протязі приблизно 5 хвилин.

На підставі вищевикладеного ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України.

Крім того, в середині жовтня 2012 року в другій половині дня неповнолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи разом із неповнолітнім ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (відносно якого матеріали досудового розслідування виділено в окреме кримінальне провадження № 0000734 від 07.05.2018) в покинутому приміщенні гаражу, розташованому по АДРЕСА_1 , маючи злочинний умисел, спрямований на задоволення статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства, вчинене повторно групою осіб щодо малолітнього, наніс декілька ударів долонями обох рук в обличчя та коліном ноги по куприку малолітнього потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зламавши опір останнього, після чого зняв з себе брюки та нижню білизну. Далі, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 взяв ОСОБА_7 руками за волосся на голові, чим завдав йому фізичного болю, в результаті чого обмежив його особисту волю та насильно всунув свій половий статевий орган в ротовий отвір малолітнього ОСОБА_7 , тим самим задовольнив свою статеву пристрасть неприродним способом на протязі приблизно 2-3 хвилин.

Далі, неповнолітній ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуваючи разом із ОСОБА_6 , маючи злочинний умисел, спрямований на задоволення статевої пристрасті неприродним способом, підійшов до малолітнього ОСОБА_7 , якого ОСОБА_6 тримав за волосся на голові, зняв з себе брюки і нижню білизну та, реалізуючи свій злочинний умисел, користуючись зламаним опором та обмеженням особистої волі малолітнього ОСОБА_7 , насильно всунув свій статевий орган в ротовий отвір малолітнього ОСОБА_7 , тим самим задовольнив свою статеву пристрасть неприродним способом.

На підставі вищевикладеного ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України.

Крім того, 17.10.2012 в другій половині дня неповнолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи разом із ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (відносно якого виділені матеріали досудового розслідування в окреме кримінальне провадження № 0000734 від 07.05.2018), між гаражними приміщеннями, розташованими поблизу буд. АДРЕСА_3 , маючи злочинний умисел, спрямований на задоволення статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства, вчинене повторно групою осіб щодо малолітнього, наніс декілька ударів кулаками обох рук в обличчя та різні частини тіла малолітнього потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зламавши опір останнього, після чого зняв з себе брюки та нижню білизну. Далі, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 взяв ОСОБА_7 руками за волосся на голові, чим завдав йому фізичного болю, в результаті чого обмежив його особисту волю та насильно всунув свій статевий орган в ротовий отвір малолітнього ОСОБА_7 , тим самим задовольнив свою статеву пристрасть неприродним способом на протязі приблизно 5-10 хвилин.

Далі, неповнолітній ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуваючи разом із ОСОБА_6 , маючи злочинний умисел, спрямований на задоволення статевої пристрасті неприродним способом, вчинене повторно групою осіб щодо малолітнього, підійшов до малолітнього ОСОБА_7 , якого ОСОБА_6 тримав за волосся на голові, зняв з себе брюки і нижню білизну та, реалізуючи свій злочинний умисел, користуючись зламаним опором та обмеженням особистої волі малолітнього ОСОБА_7 , насильно всунув свій половий статевий орган в ротовий отвір малолітнього ОСОБА_7 , тим самим задовольнив свою статеву пристрасть неприродним способом.

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на задоволення статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства, вчинене повторно групою осіб, щодо малолітнього, ОСОБА_6 підняв з землі дерев`яну гілку, підійшов до потерпілого ОСОБА_7 , якого за допомогою фізичного насильства ОСОБА_8 тримав у зогнутому вперед положенні, зняв з останнього брюки та нижню білизну і встромив вищезазначену гілку в задній анальний отвір малолітнього ОСОБА_7 . Після закінчення задоволення своєї статевої пристрасті неприродним способом ОСОБА_6 дістав гілку з анального отвору малолітнього потерпілого ОСОБА_7 та викинув її, а ОСОБА_8 відпустив його.

На підставі вищевикладеного ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України.

У вчиненні вказаних кримінальних правопорушень підозрюється ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уроджень м. Чугуїв Харківської області, громадянин України, з середньою освітою, не працюючий, не одружений, раніше не судимий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 .

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих йому кримінальних правопорушень повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: показаннями потерпілого ОСОБА_7 , показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , актом судовомедичного дослідження № 537-Ч/12, додатковим актом судово-медичного дослідження № 537-Ч/12, висновком судово-медичної експертизи речових доказів № 717-Ц/2013, протоколами огляду місця події тощо.

24.10.2017 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень.

ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні 3 особливо тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Метою та підставами застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу вигляді тримання під вартою згідно ст. 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), враховуючи тяжкість злочинів та невідворотність покарання, а саме те, що вказані злочини відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії особливо тяжких злочинів, за що передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Крім того, постановою слідчого від 04.05.2017 у зв`язку з переховуванням підозрюваного від органу досудового розслідування від суду оголошено розшук останнього, а досудове розслідування зупинено;

2) незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), оскільки ОСОБА_6 має інформацію щодо їх фактичного місця мешкання та місця перебування, що дає можливість останньому застосувати відносно них фізичний та психологічний вплив з метою зміни показань у подальшому на свою користь. Не зважаючи на те, що в ході досудового розслідування свідки вже були допитані, однак суд відповідно до ст. ст. 23, 95 КПК України сприймає докази безпосередньо;

3) вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), оскільки хоча підозрюваний раніше не судимий, однак на даний час підозрюється у вчиненні 3 кримінальних правопорушень.

У зв`язку з існуванням вищезазначених ризиків, з метою виконання підозрюваним ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків, враховуючи, що останній вчинив злочини, що відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, обрання більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить досягнення мети кримінального провадження, а також запобігання зазначеним вище ризикам.

Крім цього, Європейською конвенцією про видачу правопорушників 1957 року, яка є основною міжнародною угодою України з іншими державами з питань екстрадиції, передбачено, що Договірні сторони зобов`язуються видавати одна одній, з урахуванням положень та умов, викладених в Конвенції, всіх осіб, які переслідуються компетентними органами запитуючої Сторони за вчинення правопорушення або які розшукуються зазначеними органами з метою виконання вироку або постанови про утримання під вартою.

Відповідно до ст. 12 Європейської конвенції про видачу правопорушників запит запитуючої Сторони супроводжується оригіналом або завіреною копією обвинувального вироку та постанови суду або постанови про негайне затримання чи ордера на арешт або іншого розпорядження, яке має таку ж силу і видане відповідно до процедури, передбаченої законодавством запитуючої Сторони.

Згідно із ст. 25 вказаної вище Конвенції для цілей цієї Конвенції термін «постанова про утримання під вартою» означає будь-яке розпорядження, яке передбачає позбавлення волі і яке було проголошено кримінальним судом на додаток до вироку про ув`язнення або замість нього.

З урахуванням того, що підозрюваний ОСОБА_6 перебуває за межами України, то у випадку встановлення його місцезнаходження чи затримання на території іноземної держави, до нього будуть застосовані правові процедури, передбачені міжнародно-правовими договорами України, ратифіковані Верховною Радою, в тому числі зазначеною вище Конвенцією, а також Європейською конвенцією з прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ).

Так, відповідно до ст. 5 ч. 1 п. f) ЄКПЛ нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, а саме - законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» у випадку, якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Тобто, вказані норми міжнародних договорів вказують на те, що у разі застосування правових норм, передбачених цими договорами у процесі екстрадиції особи необхідний відповідний документ про тримання під вартою без будь-яких альтернатив.

Необхідність обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлена в тому числі тим, що останній о 14.24 год 24.10.2017 перетнув державний кордон в контрольованому пункті пропуску «Гоптівка» в напрямку російської федерації і більше на територію України не повертався, тобто може перебувати на території іноземних держав (в тому числі на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором), і в разі його затримання чи встановлення місцезнаходження на території іноземної держави, до нього буде застосована процедура екстрадиції.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 575 КПК України до клопотання про видачу особу в України додається засвідчена копія ухвали слідчого судді або суду про тримання особи під вартою, якщо видача запитується для притягнення до кримінальної відповідальності.

Тобто, виходячи з аналізу міжнародно-правових норм та національного кримінально-процесуального законодавства щодо застосування правових норм, передбачених у процесі екстрадиції особи, необхідний відповідний документ про тримання особи під вартою, без визначення будь-яких інших альтернатив чи зобов`язань.

Крім того, відповідно до Інструкції про порядок використання правоохоронними органами України інформаційної системи Міжнародної організації кримінальної поліції - Інтерпол, затверджена спільним наказом МВС України, Офісом Генерального прокурора, НАБУ, СБУ, ДБР, Міністерством фінансів України та Міністерством юстиції України від 17.08.2020 №613/380/93/228/414/510/2801/5 (далі Інструкція), для публікації Генеральним секретаріатом Інтерполу Червоного оповіщення (арешту з метою подальшої екстрадиції) необхідно додати копію чинної ухвали суду про тримання особи під вартою).

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

У зв`язку з чим просять обрати стосовно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримав, просив його задовольнити, зазначивши, що залучити до уцчасті у справі законних представників неповнолітнього підозрюваного не було можливості, оскільки жодні слідчі дії за його участі не проводились, а його мати виїхала за межі України та також перебуває на території рф.

Захисник адвокат ОСОБА_4 проти задоволення клопотання слідчого заперечував, вказував, що підозрюваний не повідомлений про час та місце розгляду клопотання, він не мав можливості огодити із своїм підзахисним позицію, відомості про перетин кордону не є актуальними. Просив у задоволенні клопотання слідчого відмовити.

Слідчий суддя розглянувши клопотання, дослідивши надані докази встановила такі обставини.

21.11.2012 до ЄРДР за №000027 внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України за 3 фактами сексуального насильства, вчиненого групою осіб та сексуального насильства щодо неповнолітньої особи, вчинених неповнолітнім ОСОБА_6 .

В рамках досудового розслідування опитано ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , проведено огляд місця події, проведено медичну експертизу, допитано свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , .

24.10.2017 стосовно ОСОБА_6 складено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 153 КУпАП, який направлено 24.10.2017 на адресу ОСОБА_14 (сестри ОСОБА_6 ) поштовим зв`язком. Наявні на копії повідомлення про підозру ознаки підпису адвоката ОСОБА_15 (який представляв інтереси ОСОБА_6 на підставі договору про надання правової допомоги від 24.10.2017).

Згідно відомостей про осіб, які перетинали державний кордон, у т.ч. іноземців та їх паспортні документи, що зареєстровані в пунктах пропуску через державний кордон ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 24.10.2017 о 14:24 год. виїхав через ПП «Гоптівка» з території України; ОСОБА_17 (мати ОСОБА_6 ) виїхала з території України через ПП «Гоптівка» 22.09.2021.

Згідно службової телеграми від 16.07.2018 в централізованих обліках МВС росії відомості стовоно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутні, перевірка на предмет переміщення останнього показала, що на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , придбавалися проїзні документи на автобус сполученням «Білгород Москва»

Постановою т.в.о. начальника 2 відділення СВ Чугуївського ВП від 25.10.2017 ОСОБА_6 оголошено у розшук.

Постановою т.в.о. начальника 2 відділення СВ Чугуївського ВП від 25.10.2017 зупинено досудове розслідування у КП №00000027 від 21.11.2012.

Встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Чугуєва, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем навчання характеризувався негативно, станом на 2012 на обліку лікаря-нарколога на обліку не перебував.

Ухвалою слідчого судді Чугуївського міського суду Харківської області від 10.03.2024 надано дозвіл на затримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою приводу для вирішення питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи, на судовий розгляд упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

Відповідно до ст. 186 КПК України клопотання про застосування або зміну запобіжного заходу розглядається слідчим суддею, судом невідкладно, але не пізніше сімдесяти двох годин з моменту фактичного затримання підозрюваного, обвинуваченого або з моменту надходження до суду клопотання, якщо підозрюваний, обвинувачений перебуває на свободі, чи з моменту подання підозрюваним, обвинуваченим, його захисником до суду відповідного клопотання.

Відповідно до ст. 193 КПК України Слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

В матеріалах справи наявні докази перетинання ОСОБА_6 державного кордону України в напрямку «виїзд» через КПП «Гоптівка» до рф, та докази переміщення останнього по території рф в напрямку «Москва».

Постановою Верховної ради України «Про Заяву Верховної Ради України щодо визнання російського режиму терористичним, нелегітимності перебування російської федерації в Організації Об`єднаних Націй і її реформування, відповідальності членів російських політичних партій, що підтримують агресію» від 01.12.2022 № 2787-IX свалено Заяву Верховної Ради України щодо визнання російського режиму терористичним, нелегітимності перебування російської федерації в Організації Об`єднаних Націй і її реформування, відповідальності членів російських політичних партій, що підтримують агресію, якою рф визнано державою-агресором.

Таким чином слідчий суддя розглядає клопотання слідчого за відсутності підозрюваного ОСОБА_6 .

Згідно зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

При розгляді клопотання слідчим суддею враховуються відомості про особу підозрюваного та приймається до уваги, що підозрюваний має постійне місце реєстрації, раніше не судимий, проте зазначені обставини не зменшують існування ризиків, передбачених, ч.1 ст.177 КПК України, оскільки вони існували і на час вчинення інкримінованих підозрюваному протиправних дій, а тому вони не утворюють жодних моральних запобіжників, які суттєво впливають на обрання підозрюваним моделі поведінки, а відтак не здатні перешкодити вчинити йому дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Так, ЄСПЛ в своїх рішеннях «Панченко проти Росії» та «Бекчиєв проти Молдови» неодноразово зазначав, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Ризик переховування обумовлений, серед іншого, і можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання, оскільки злочини, у вчиненні яких обґрунтовано підозрюється ОСОБА_6 , передбачає призначення покарання, в тому числі у виді реального позбавлення волі на строк до 7 років. Зазначені обставини самі по собі можуть спонукати підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема позицією, викладеною у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року, в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Відтак, сама по собі тяжкість злочину хоча і не є єдиною визначальною умовою при встановленні ризику, проте разом з іншими обставинами повинна враховуватись слідчим суддею під час розгляду клопотання про обрання особі запобіжного заходу.

Матеріалами досудового розслідування, наданими слідчому судді, підтверджується, що ОСОБА_6 переховується від органу досудового розслідування, останнього оголошено у розшук, що свідчить про намагання підозрюваного уникнути покарання за вчинені діяння.

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілого/свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими/свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст.23, ст.224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

Таким чином, ризик впливу на потерпілого/свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зважаючи на вагомість доказів та обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 7 років, доведеність факту ухилення підозрюваного від органів досудового розслідування / суду, а також враховуючи відомості про особу підозрюваного, враховуючи суспільний інтерес, який в даному випадку превалює над приватним, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, слідчий суддя дійшла до висновку про необхідність задовольнити клопотання слідчого.

Слідчий суддя вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України: ризиків незаконного впливу на потерпілого/свідків у провадженні, переховування від органів досудового розслідування, суду; продовження кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється чи вчинення підозрюваним інших кримінальних правопорушень.

Всі інші питання, фактичні обставини кримінального провадження, питання винуватості чи не винуватості в скоєнні кримінального правопорушення, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.

Даних щодо неможливості обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я чи з інших підстав слідчому судді не надано.

Відповідно до вимог ст. 182 КПК України, з урахуванням викладених обставин кримінального правопорушення, переховування підозрюваного від органів досудового розслідування / суду, наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає за недоцільне застосовувати до підозрюваного заставу.

З урахуванням вищезазначеного, слідчий суддя приходить до висновку, що застосування до ОСОБА_6 інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів, ніж тримання під вартою без визначенням розміру застави, не зможе забезпечити виконання підозрюваним його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливатиме на дотримання розумних строків судового розгляду.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 206, 211, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання слідчого задовольнити та обрати підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Після затримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , впродовж сорока восьми годин з часу його затримання забезпечити прибуття останнього до суду для розгляду питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а ОСОБА_6 в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1