КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №757/8212/26Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/2686/2026 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні № 0001405 від 01.08.2025- прокурора Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 лютого 2026 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горлівка, Донецької області, українки, громадянки України, з вищою освітою, не заміжньої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

яка є підозрюваною у кримінальному провадженні № 0001405, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3ст. 332 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваної ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 лютого 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого слідчого відділу Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та застосовано до підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , у певний період доби, а саме з 00 год. до 05 год.,із покладенням на неї наступних обов`язків:

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначено строк дії ухвали суду та покладених судом обов`язків до 04.04.2026 року включно.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування кримінального провадження, а саме до 05.04.2026 року включно із можливістю внесення застави.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою.

Апелянт вказуєте на те, що слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі не надано оцінки доказам сторони обвинувачення при прийнятті рішення про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, підставою для відмови у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу до підозрюваної послугувало те, що на думку суду першої інстанції, підозрювана має місце проживання у місті Києві, що свідчить про доцільність застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Проте, суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що підозрювана вчинила кримінальне правопорушення, пов`язане з незаконним переправленням осіб через державний кордон, з корисливих мотивів, що є недопустимим у державі, в якій введено воєнний стан.

Також, судом першої інстанції при прийнятті рішення про відмову в обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_10 не враховано шкідливість неправомірної поведінки останньої для суспільства, яка в першу чергу свідчать про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Всі вказані вище обставини доводять наявність, передбачених ст. 177, 178 КПК України, мети, підстав і ризиків застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та обставин, що враховуються при обранні запобіжного заходу.

Таким чином, апелянт вважає, що слідчий суддя в порушення вимог ст. ст. 177, 178, 181, 194 КПК України не надав оцінки доказам сторони обвинувачення при розгляді клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_10 .

В зв`язку з цим, вказані порушення вимог кримінально-процесуального закону є істотними і такими порушеннями вимог КПК України, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Захисником ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_10 , подано письмові заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких він просить відмовити у її задоволенні.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив скасувати ухвалу слідчого судді, застосувати щодо підозрюваної запобіжний захід у виді тримання під вартою, доводи підозрюваної та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, письмові заперечення сторони захисту, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, що СВПечерського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001405 від 01.08.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлений досудовим розслідуванням час та у невстановленому досудовим розслідуванням місці у ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за участі залучених ним до протиправної діяльності ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виник злочинний умисел, спрямований на організацію незаконного переправлення іноземців через державний кордон України у напрямку «в`їзд» з метою подальшої їх легалізації на території України, керівництво такими діями та сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, шляхом організації та реалізації злочинної схеми.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються Законом.

Пунктом 3 Указу Президента визначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Згідно з повідомленням Державної прикордонної служби України від 24.02.2022, розміщеному на сайті Урядового порталу, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, тимчасово, обмежено виїзд з України окремої категорії громадян. Зокрема, заборонено виїзд за межі України громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років. Така норма діятиме на період правового режиму воєнного стану. Однак, виїзд за межі України громадянам України чоловічої статі віком від 18 до 60 років дозволено на період воєнного стану, якщо вони виключені з військового обліку.

Відповідно до п. 2-6 «Правил перетинання державного кордону України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995, разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також пункті 2-14 цих Правил.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, визнані відповідно до висновку військово-лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на термін до шести місяців (з наступним проходженням військово-лікарської комісії); інші військовозобов`язані або окремі категорії громадян у передбачених Законом випадках.

Відповідно до п 3 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки підлягають громадяни України, які визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, ОСОБА_11 , будучи засновником ТОВ «Лігалакт» (код ЄДРПОУ - 44468746, зареєстровано за адресою: м. Київ, площа Спортивна, буд. 1-А, вежа «А», ТРЦ «Guliver»), почав оформлювати громадянам іноземних держав фіктивне працевлаштування, шляхом реєстрації на них ТОВ, де останні будуть визначені як директори, після чого, на підставі запрошення від такої ТОВ іноземець отримує візу та можливість в`їзду в Україну та подальшої легалізації їх постійного перебування.

За оформлення пакету документів щодо оформлення працевлаштування на території України іноземцям шляхом реєстрації на них ТОВ, ОСОБА_11 просив грошову винагороду в розмірі від 2000 до 2500 доларів СІЛА за кожну особу. Вказаний пакет документів є підставою для перетину державного кордону України іноземцем та подальшої його легалізації на території України шляхом отримання посвідки на тимчасове проживання на підставі волонтерства.

Так, встановлено, що 03.09.2025 близько 15 год. 16 хв. ОСОБА_13 зустрівся з ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , за адресою: АДРЕСА_3 , де ОСОБА_12 та ОСОБА_15 повідомили ОСОБА_16 чіткі поради та вказівки, які спрямовані на незаконне переправлення громадянина Узбекистану через державний кордон України та подальшої його легалізації на території України на підставі реєстрації на останнього ТОВ із виготовленням запрошення на працю від такої ТОВ, за що ОСОБА_17 передав ОСОБА_18 4 000 (чотири тисячі) гривень, як оплату за консультаційні послуги, які не були оформлені жодним договором.

Після чого, 03.11.2025 близько 15 год. 05 хв. ОСОБА_13 за попередньою домовленістю зустрівшись з ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , за адресою: АДРЕСА_3 , передав ОСОБА_12 38 000 (тридцять вісім тисяч) гривень, як частину з загальної суми, за організацію виготовлення волонтерських документів на ім`я громадянина ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , при цьому обумовивши що це дає можливість останньому безперешкодно здійснювати в`їзд та виїзд на територію України в якості волонтера без здійснення фактичної волонтерської діяльності, тим самим легалізуватись на території України шляхом отримання посвідки на тимчасове проживання на підставі волонтерства.

В подальшому ОСОБА_11 повідомив ОСОБА_17 , що пакет фіктивних документів на ім`я громадянина Узбекистану ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , готовий.

Так, 04.12.2025 року близько 12 год. 31 хв., ОСОБА_13 , за попередньою домовленістю зустрівшись з ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , за адресою: АДРЕСА_3 , передав грошові кошти ОСОБА_12 та ОСОБА_18 42 000 (сорок дві тисячі) гривень, як другу частину загальної суми, за організацію виготовлення волонтерських документів на ім`я громадянина ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з подальшою подачею пакету документів в органи ДМС для отримання посвідки на тимчасове проживання останнього на території України.

Після чого, 05.12.2025 ОСОБА_21 , прибув, за попередньою домовленістю, до відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 10, у супроводі президента Благодійної організації «БЛАГОДІЙНИЙ ФОНД» «ПЕРЕМОЖНС МАЙБУТНЄ», (СДРПОУ - 44855633) ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , де останній, замість ОСОБА_23 , здійснив подачу документів для отримання посвідки на тимчасове проживання в Україні.

Так, 24.12.2025 у супроводі ОСОБА_22 , ОСОБА_21 отримав посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_1 на власне ім`я на підставі волонтерства за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 10, у відділі ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області.

У подальшому, 26.12.2026 об 14 год. 55 хв. ОСОБА_24 було перерахованого грошові кошти в сумі 12 000 (дванадцять тисяч) гривень на банківський рахунок емітований в AT «ПриватБанк» НОМЕР_2 , котрий належить ОСОБА_12 , як частину із загальної суми за організацію виготовлення волонтерських документів на ім`я громадянина ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та подальшу подачу пакету документів в органи ДМС для отримання посвідки на тимчасове проживання останнього на території України.

15.01.2026 об 11 год. 46 хв. ОСОБА_21 перетнув державний кордон України у пішому порядку у напрямку «виїзд з України» у пункті пропуску «Могилів-Подільський» (Вінницької області) на підставі дійсного паспортного документу та дійсної посвідки на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 , яку отримав за сприяння ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за участі залучених ним до протиправної діяльності ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та 15.01.2026 о 12 год. 57 хв. останній перетнув державний кордон України у пішому порядку у напрямку «в`їзд в Україну» у пункті пропуску «Могилів-Подільський» (Вінницької області) на підставі дійсного паспортного документу та дійсної посвідки на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 .

Таким чином, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюється в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України та сприянні їх вчиненню порадами, вказівками та наданням засобів, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

05.02.2026 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Згідно зі ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 332 КК України - є тяжким злочином, передбачає покарання у виді позбавлення волі від 7 до 9 років із конфіскацією майна.

10.02.2026 слідчий СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На обґрунтування вимог даного клопотання слідчий, з урахуванням вище викладеного також послався на те, що підстави підозрювати ОСОБА_25 у вчиненні кримінального правопорушення є зібрані в кримінальному провадженні докази зокрема, протоколами допитів свідка ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , протоколами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, протоколами оглядів речей та документів, протоколом проведеного обшуку від 05.02.2026, а також іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Також слідчий зазначив, що ОСОБА_15 може переховуватись від органів досудового розслідування та або суду, оскільки вона підозрюється у вчиненні злочину за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до дев`яти років з конфіскацією майна. Таким чином, вказана обставина свідчить про необхідність запобігання ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Окрім того, підозрювана може знищити, сховати та спотворити речі або документи, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (відеозаписи з місця події, переписку з іншими учасниками та третіми особами, тощо). Таким чином, вказана обставина свідчить про необхідність запобігання ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, перебуваючи на волі, підозрювана може незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у вказаному кримінальному провадженні, оскільки володіє інформацією про їх повні анкетні відомості та місця перебування. А також використати свої зв`язки у органах ДМС для впливу на свідків. Таким чином, вказана обставина свідчить про необхідність запобігання ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, враховуючи вищевказані ризики, а також обставини, на підставі яких слідчий, прокурор дійшли висновку про наявність таких ризиків, застосування будь-якого іншого більш м`якого запобіжного заходу унеможливить забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків.

11.02.2026 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва відмовлено у задоволенні вказаного клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та застосовано до підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ,у певний період доби, а саме з 00 год. до 05 год., із покладенням на неї наступних обов`язків:

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначено строк дії ухвали суду та покладених судом обов`язків до 04.04.2026 року включно.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених в статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі і ті, які зазначені в ч. 1 ст. 178 КПК України.

З ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись при розгляді клопотання. При цьому була допитана підозрювана, вислухана думка прокурора та захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав застосування саме такого запобіжного заходу, передбаченого статтею 183 КПК України.

Як правильно вказав в ухвалі слідчий суддя, що встановивши наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого їй кримінального правопорушення, перевіривши наявність достатніх підстав вважати, чи існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України та оцінивши окрім наданих органом досудового розслідування матеріалів, документи та відомості, які надані стороною захисту, які свідчать про відсутність обґрунтованих доказів наявності ризиків. Наявність у ОСОБА_7 позитивної характеристики.

Колегія суддів враховує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваної, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Вказуючи на наявність ризиків прокурор послався на можливість вчинення ОСОБА_7 дій щодо переховування від органу досудового розслідування, суду, незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, однак слідчий суддя дійшов вірного висновку, що документи та відомості, які надані стороною захисту, свідчать про відсутність обґрунтованих доказів наявності ризиків.

На переконання колегії суддів, очікування можливого суворого покарання саме по собі може бути реальним мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який зазначав, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (п. 80 рішення у справі «Ілійков проти Болгарії»).

Разом з тим, сама лише тяжкість кримінального правопорушення та суворість можливого покарання без врахування інших факторів не є достатньою підставою для висновку про наявність такого ризику.

З огляду на викладене, доводи клопотання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на наявність яких міститься посилання в клопотанні, не підтвердженні належними та об`єктивними даними і прокурором в судовому засіданні не доведені.

Разом з цим, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, принципів публічності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, слідчий суддя, з метою забезпечення виконання підозрюваною, покладених на неї процесуальних обов`язків, у зв`язку з тим, що під час розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри та наявність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, прийшов до висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби, строком на два місяці.

Такий запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваної та тяжкості пред`явленої їй підозри, може забезпечити виконання підозрюваною процесуальних обов`язків та унеможливить продовження вчинення злочинів.

За вказаних обставин, проаналізувавши всі докази, надані сторонами, та дані про особу підозрюваної ОСОБА_7 та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, слідчий суддя не знайшов підстав для задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_7 .

Колегія суддів погоджується із твердженням слідчого судді про те, що застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту повністю узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам ч. 2 ст. 181 КПК України.

За висновками слідчого судді, в даному провадженні існують підстави для застосування до підозрюваної більш м`якого, окрім виняткового, запобіжного заходу, враховуючи дані про особу ОСОБА_7 в їх сукупності, а застосування до підозрюваної такого запобіжного заходу, як домашній арешт в певний період доби, зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

З урахуванням положень ст.ст. 177, 178 КПК України, п. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, слідчому судді належало з`ясувати чи тримання підозрюваної під вартою є тим запобіжним заходом, який забезпечив би її належну процесуальну поведінку та виконання нею процесуальних обов`язків, та чи не було можливості обмежитися в даному випадку застосуванням менш суворого запобіжного заходу, що і було зроблено слідчим суддею, з обгрунтуванням прийнятого рішення.

Що стосується посилань прокурора на те, що під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, то вони не спростовують можливості запобігання їм шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу суду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

За таких обставин, апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді, якою застосовано відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби - без змін.

Істотних порушень норм КПК України, які б тягнули за собою скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено, а тому підстав для скасування ухвали слідчого судді, як про це просить прокурор, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 196, 197, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -

постановила:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 лютого 2026 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4