УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2026 р. с-ще Тиврів 145/356/26

1-кс/145/90/2026

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого слідчого відділення відділення поліції № 2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартоювідносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Черемошне Тиврівського району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, відомості про яке внесено до ЄРДР 07.01.2026 за № 0000145,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ ВП №2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 звернувся до суду із клопотанням у якому зазначає, що досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 82 від 22.03.2025, військовослужбовець військової служби по мобілізації військової частини НОМЕР_2 сержант ОСОБА_6 , був облікованим як тимчасово прикомандированим до військової частини НОМЕР_1 .

Сержант ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, окрім іншого, зобов`язаний свято та непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно та чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, удосконалювати свою виучку та майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватись вимог Статутів Збройних Сил України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України в цілому.

Згідно зі ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, окрім іншого, військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог Статутів Збройних Сил України, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватись Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги Статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Так, 24.02.2022 Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» № 65/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової й мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань оголошено проведення загальної мобілізації на території України.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в Україні уведено воєнний стан із 05:30 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався та триває по теперішній час.

Водночас, у порушення зазначених вище норм законодавства України сержант ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 28.03.2025 сержант ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, із особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 в населеному пункті АДРЕСА_2 та проводив час на власний розсуд за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 сержант військової служби за мобілізацією ОСОБА_6 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами указаної військової частини правоохоронні органи або органи військового управління про свою належність до військової служби, а також учинене ним самовільне залишення військової частини, не повідомляв та проводив час на власний розсуд.

04.03.2026 о 08:50 год ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 615 КПК України, у зв`язку наявністю обґрунтованих підстав, що останній може втекти з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Сержанту ОСОБА_6 04.03.2026 повідомлено про підозру у вчинені ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_4 підтримали дане клопотання і просили його задоволити.

Захисник ОСОБА_5 та підозрюваний ОСОБА_6 не заперечували щодо обрання запобіжного заходу, однак не пов`язаного з триманням під вартою.

Крім того, підозрюваний повідомив, що мешкає один з матір`ю, якій 70 років та яка потребує догляду, однак жодних підтверджуючих документів слідчому судді не надав.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі, відповідно до ст. 178 КПК України.

Під час вирішення питання про наявність підстав для задоволення клопотання, суд приймає до уваги, що згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, взяття під варту є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд звертає увагу, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.

Слідчий суддя при вирішенні питання про наявність підстав для задоволення клопотання враховує у своїй сукупності доведеність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість та підвищену суспільну небезпеку інкримінованого злочину, тяжкість можливого покарання, наявність ризиків на які вказує прокурор.

Так, перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя виходить з того, що «обґрунтована підозра» означає наявність фактів чи інформації, які могли б переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин (справа «Нечипорук і Йонкало проти України»).

У ході розгляду клопотання, яке відповідає вимогам ст. 184 КПК України, встановлено, що 04.03.2026 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України (а.с.52-57).

Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини у справах "Фокс Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства" від 30.08.1990, "Мюрей проти Об`єднаного Королівства" від 28.10.1994, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Обґрунтованість підозри підтверджується долученими до клопотання про обрання запобіжного заходу доказами: матеріалами службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 сержантом ОСОБА_6 (а.с.13-28): протоколами допитів свідків ОСОБА_8 (а.с.32-35), ОСОБА_9 (а.с.36-39), які в своїх показах вказали, що дійсно ОСОБА_6 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 ; протоколами допитів свідків ОСОБА_10 (а.с.40-41), ОСОБА_11 (а.с.42-43), які в своїх показах вказали, що ОСОБА_6 після залишення розташування військової частини НОМЕР_1 перебував за адресою місця проживання; іншими матеріалами справи у їх сукупності.

Без застосування найсуворішого запобіжного заходу ОСОБА_6 може: переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Усвідомивши невідворотність покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий строк підозрюваний ОСОБА_6 при застосуванні менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, може зникнути та переховуватись від слідчого, прокурора та суду (ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Суд вважає, що суворість покарання сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного ОСОБА_6 переховуватися від суду у співставленні до особи обвинуваченого та інших обставин справи.

Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду шляхом усного допиту особи в судовому засіданні. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Разом з цим, станом на теперішній час проводиться досудове розслідування кримінального провадження, отож достатня вірогідність того, що ОСОБА_6 , не будучи обмеженим у вільному спілкуванні зі свідками, може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі (ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

ОСОБА_6 є діючим військовослужбовцем Збройних сил України, при цьому підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, який вчинений в умовах воєнного стану, а також іншого кримінального правопорушення, отже, може мати необхідні та достатні знання, що стосуються проведення досудового розслідування у кримінальних провадженнях, тактикою проведення слідчих дій, може перешкоджати встановленню істини у провадженні, узгоджувати свої показання з показаннями інших осіб, які є свідками, надавати цим особам поради з врахуванням відомих йому обставин кримінального провадження, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування, з метою створення собі алібі щодо його непричетності до вчинення інкримінованих йому правопорушень, тим самим перешкоджаючи кримінальному провадженню (ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Також, ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення (ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Так, у ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 може бути причетний до вчинення ще одного аналогічного кримінального правопорушення, за яким 30.04.2024 Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Миколаєві) територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Так, у справі «Мацнеттер проти Австрії» (1969, § 9) Європейський суд з прав людини наголосив, що можливість вчинення нових злочинів може враховуватись судами як підстава для тримання під вартою лише за умови, що цей ризик підтверджується конкретними індивідуальними обставинами, зокрема попередніми судимостями та способом життя.

У даному випадку сукупність встановлених обставин ухилення від прибуття до військової частини, тривале переховування та факт оголошення про підозру у скоєнні аналогічного злочину підтверджують реальний, а не абстрактний ризик продовження підозрюваним протиправної поведінки.

Приймаючи рішення, слідчий суддя виходить з того, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, санкція якого передбачає покарання на строк від п`яти до десяти років позбавлення волі.

Прокурор у ході розгляду клопотання довів наявність ризиків, зазначених у клопотанні.

При вирішенні даного клопотання відповідно до приписів ст. 178 КПК України, слідчий суддя установив, що ОСОБА_6 військовослужбовець, одружений, на утриманні неповнолітніх та малолітніх дітей не має, при цьому вказав, що мешкає з матір`ю, у нього відсутні стійкі соціальні зв`язки та фактори стримуючого характеру, які на нього могли б впливати та запобігати вчиненню протиправних дій у подальшому.

Вирішуючи питання щодо застосування інших більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваного суд вважає, що наразі, такі підстави відсутні, отож з урахуванням особи підозрюваного, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, стадії кримінального провадження, незважаючи на існування презумпції невинуватості, суд зазначає, що інший більш м`який запобіжний захід не спроможний запобігти вказаним вище ризикам, існування яких доведено та забезпечити виконання підозрюваним належної процесуальної поведінки.

Будь-яких медичних документів, які б підтверджували наявність хронічних захворювань у підозрюваного суду не надано, як і не надано документів, які б свідчили про неможливість його тримання під вартою.

Отже, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Водночас, суд враховує ч. 8 ст. 176 КПК України, відповідно до якої під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Крім того, згідно з п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Відповідно до абз. 2 п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Отже, слідчий суддя звертає увагу, що визначення розміру застави в цьому випадку є правом слідчого судді, а не обов`язком.

Задовольняючи клопотання про обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи наведені вище обставини, слідчий суддя відповідно до ст. 183 КПК України, не визначає підозрюваному розмір застави.

Керуючись ст. 176-178, 182-184, 186, 187, 193-194, 196,197 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Черемошне Тиврівського району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів, тобто до 02 травня 2026 року (включно).

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним ОСОБА_6 - з моменту вручення копії ухвали.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1