Справа №303/2575/26
Провадження №1-кп/303/226/26
Вирок

Іменем України

27 березня 2025 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючої ОСОБА_1

секретар ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мукачеві кримінальне провадження №0000020 стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Лавочне, Сколівського району, Львівської області, мешканця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, пенсіонера, розлученого, раніше не судимого, громадянина України,

обвинуваченого за частиною 1 статті 122 КК України,-

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_3 14 січня 2026 року близько 20 години 30 хвилин, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, пов`язаних з домашнім насильством, а саме фізичного насильства, вчинив сварку з колишньою дружиною ОСОБА_5 ,

Під час сварки ОСОБА_3 наніс декілька ударів руками стиснутими в кулак по пальцях правої руки потерпілої ОСОБА_5 спричинивши їй тілесні ушкодження у виді лінійного позасуглобового продольного перелому середньої фаланги 4 пальця без зміщення, що підтверджується даними рентгенограми №39940, та з приводу чого було накладено гіпсову лонгету.

Вказані вище тілесні ушкодження відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, згідно п.2.2.2."Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", як такі, що потягли за собою розлад здоров`я на строк понад 21 день. Виникли тілесні ушкодження внаслідок дії тупого твердого предмету по ударному механізму спричинення, чим могли бути кисті рук стиснуті в кулак сторонньої людини, та не є характерними внаслідок падіння з висоти власного зросту.

Такі дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за частиною 1 статті 122 КК України - умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, у вчиненому щиросердно розкаявся, підтвердив викладені вище факти та обставини вчинення кримінального правопорушення. Пояснив, що 14 січня 2026 року за місцем проживання по АДРЕСА_3 , вчинив сварку із своєю колишньою дружиною ОСОБА_5 в результаті якої наніс їй декілька ударів рукою стиснутою в кулак по пальцях її правої руки. Наразі шкодує про вчинене, з потерпілою вони примирилися.

Також, суд враховує позицію потерпілої, яка не зверталася до суду з цивільним позовом про стягнення моральної та матеріальної шкоди, міру покарання, яку необхідно обрати обвинуваченому, за вчинене кримінальне правопорушення залишила на розсуд суду.

Слід зазначити, що обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті.

На підставі частини 3 статті 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

За згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій не має, а також роз`яснює їм, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Статтею 6 Європейської конвенції з прав людини, визначено що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом встановленим законом.

Відповідно до частини 2 статті 22 КПК України сторони мають рівні права на збирання та подання до суду доказів. У судовому засіданні обвинувачений не оспорював фактичні обставини справи, при яких спричинено потерпілій тілесне ушкодження.

Таким чином, суд вважає що органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані вірно, його вина доведена у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого - частиною 1 статті 122 КК України - умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Наданими суду доказами, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджується, що останній раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку в центрі зайнятості, лікаря нарколога, психіатра та фтизіатра не перебуває.

Позиції учасників судового розгляду.

Прокурор, вважаючи доведеною вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, пропонував суду призначити йому покарання у виді позбавлення волі із застосуванням статей 75,76,91-1 КК України.

Обвинувачений, визнаючи вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, не заперечив проти запропонованої прокурором міри покарання, просив суворо не карати.

Потерпіла просила призначити мінімальне покарання, визначене даною статтею.

Мотиви призначення покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченій суд керується статтями 65-67 КК України.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого згідно статті 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого згідно статті 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо колишнього подружжя.

Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами покарання» при призначенні покарання в кожному випадку мають суворо додержувати вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Пунктом 3 зазначеної вище Постанови визначено, що ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (стаття 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує данні про особу, характер та ступінь суспільної небезпеки ним вчиненого, а також те, що він скоїв кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КК України, яке в силу статті 12 КК України є умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В якості ознак, що характеризують особу обвинуваченого суд враховує, що обвинувачений за місцем проживання характеризується посередньо. Згідно з довідкою від 19 січня 2026 року обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягався, проте, 20 березня 2026 року стосовно нього Мукачівським міськрайонним судом ухвалено вирок, яким його засуджено за частиною 1 статті 125 КК України до покарання у виді штрафу.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, визнання вини, щире каяття, суд вважає за можливе у даному випадку призначити йому мінімальне за видом та розміром покарання, передбачене санкцією частини 1 статті 122 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим.

Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який сприяв розкриттю злочину, примирився з потерпілою, відшкодував заподіяну шкоду, суд вважає, що необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання скоєнню нових злочинів призначити йому покарання в межах санкції статті у виді позбавлення волі.

При викладеному, з урахування всіх обставин справи та мотиву вчинення кримінального правопорушення , за який обвинуваченому слід обрати покарання пов`язане з обмеженням волі, але враховуючи, наведене вище, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 без відбування покарання, приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробування в порядку статей 75,76 КК України.

Відповідно до частини 1 статті 91-1 КК України, в інтересах потерпілого від кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені відповідні обов`язки.

Суд вважає, що такий обмежувальний захід із покладенням обов`язку проходження програми для кривдників буде сприяти виправленню обвинуваченого, покращенню психологічного здоров`я потерпілої, а призначене судом покарання та обмежувальні заходи у своїй сукупності будуть необхідними та достатніми для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів й цілком відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався. Процесуальні витрати, речові докази відсутні. Цивільний позов у провадженні не заявлено.

Керуючись статтями 374,376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КК України.

ОСОБА_3 призначити за частиною 1 статті 122 КК України покарання у виді 01 (одного) року позбавлення волі.

На підставі статті 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 01 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до частини 1 статті 76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі пункту 5 частини 1 статті 91-1 КК України застосувати стосовно ОСОБА_3 обмежувальні заходи пройти програму для кривдників протягом 01 (одного) року.

Вирок може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Відповідно до частини 6 статті 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуюча ОСОБА_6