ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеси кримінальне провадження внесене до ЄРДР № 0000767 від 12.06.2024 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, Одеської області, громадянина України, українця за національністю, РНОКПП: НОМЕР_1 , не одруженого, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, без місця реєстрації, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 22.07.2022 Малиновським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 06.06.2024, у не встановлений час, але не пізніше 16 годин 50 хвилин, у період дії воєнного стану, який відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ХІ від 24.02.2022, на території України з 24.02.2022 введено строком на 30 діб, та який неодноразово продовжувався, а на час вчинення кримінального правопорушення, Указом Президента України № 271/2024 від 06.05.2024, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 3684-ІХ від 08.05.2024, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 14 травня 2024 року строком на 90 діб, проходив біля будівлі, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Радісна буд. 2/4, де побачив дві дерев`яні ламіновані стільниці білого кольору розмірами 260x180 см кожна, які стояли біля стіни вказаної будівлі, та тимчасово були залишені потерпілою ОСОБА_5 без нагляду. В цей час, у ОСОБА_4 раптово виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення вищевказаного майна.

В подальшому, ОСОБА_4 , перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, об`єктивно розуміючи, що йому потрібна допомога сторонніх осіб, для того щоб викрасти вищевказане майно, зателефонував своєму знайомому ОСОБА_6 , не повідомивши останньому про свій дійсний злочинний намір на викрадення чужого майна, та попрохав його допомогти вивезти дві дерев`яні ламіновані стільниці на власному транспортному засобі.

Надалі, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, таємно, протиправно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення, будучи впевненим, що його дії залишаться непоміченими як для власника майна так і для оточуючих, шляхом вільного доступ; дочекавшись, коли за вищевказаною адресою, приїде ОСОБА_6 на своєму власному автомобілі, ОСОБА_4 взяв до рук дві дерев`яні ламіновані стільниці білого кольору, розмірами 260x180 см, які належать на праві власності ОСОБА_5 , та погрузив їх на дах автомобілю марки «Opel Astra» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 . Надалі, ОСОБА_4 з місця скоєння злочину зник, отримавши реальну можливість розпорядитись викраденим майном, а саме двома дерев`яними ламінованими стільницями білого кольору, розмірами 260x180 см кожна, на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_5 матеріальний збиток на загальну суму 4680,00 грн.

Допитаний в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, щиро розкаявся, та повністю підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини. Пояснив, що події відбувалися по вул. Радісній в м. Одеса. Вказані стільниці були потрібні для власних потреб, для обшивки (утеплення) гаражу. Охоронець сказав, що вони не потрібні. Після чого він зателефонував своєму товарищу ОСОБА_7 , щоб той приїхав на авто для погрузки. Розуміє, що це крадіжка, проте не хотів цього робити, не знав, що це майно комусь належить.

Власник майна ОСОБА_5 до судового засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Окрім повного визнання своєї вини, вина обвинуваченого ОСОБА_4 в інкримінованого йому кримінальному правопорушенні повністю доказана і підтверджується зібраними в порядку ст. ст. 84-86, 91-93 КПК України доказами, дослідження яких відповідно до ст. 349 КПК України за згодою учасників кримінального провадження судом визнано недоцільним щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються і обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого та обтяжують чи пом`якшують покарання.

При цьому судом з`ясовано правильність розуміння обвинуваченим обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність його позиції, та роз`яснено положення ч. 3 ст. 349 КПК України.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у скоєному кримінальному правопорушенні повністю доведена та кваліфікує його дії за ч.4 185 КК України за кваліфікуючими ознаками таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Призначаючи покарання обвинуваченому у відповідності до вимог ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, відомості про обвинуваченого, обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 має середню освіту, раніше судимий, на обліку лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Обставинами які пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття, повне визнання своєї вини у скоєному правопорушенні.

Обставиною справи, що обтяжує покарання, в ході судового розгляду суд визнає рецидив кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, а саме: принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесено до не тяжкого злочину, його конкретні обставини та наслідки, особу винного, наявність обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття та повне визнання вини, та які обтяжують покарання.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, у вигляді позбавлення волі, в межах санкції статті. Саме таке покарання у вигляді позбавлення волі, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, що відповідає меті покарання.

Підстав для застосування ст. 69,75 КК України судом не встановлено.

Суд також враховує, що 22.07.2022 вироком Малиновським районним судом м. Одеси ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.

Станом на 09.03.2026 року покарання не відбуто.

Враховуючи, що дане правопорушення ОСОБА_4 вчинив після проголошення вироку Малиновського районного суду м. Одеси від 22.07.2022 року, остаточне покарання підлягає призначенню відповідно до ч.1 ст.71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком до покарання, яке призначене за даним вироком.

Долю речових доказів суд вважає за необхідне вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Вирішуючи питання, які відповідно до положень пп.2 п.4 ст. 374 КПК України повинен вирішити суд при ухваленні вироку, в тому числі щодо заходів забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься і питання запобіжного заходу, встановивши можливість вчинення обвинуваченим дій, передбачених ст. 177 КПК України, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого до набрання вироком законної сили, суд вважає за необхідне обрати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст.368, 370, 374, 381, 382 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України і призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного цим вироком, у виді 5 років позбавлення волі, частково приєднати не відбуте покарання, призначене за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 22.07.2022 року та остаточно ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

Застосувати до ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У строк призначеного покарання ОСОБА_4 зарахувати строк попереднього ув`язнення відповідно до вимог ст.72 КК України із розрахунку день за день з 09.03.2026 року до набрання вироком законної сили.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 17.06.2024 року скасувати.

Речові докази по справі:

- оптичний DVD-R диск марки «My-Media» зберігати в матеріалах справи;

- дві дерев`яні ламіновані стільниці білого кольору розмірами 260x180 см кожна повернути власнику ОСОБА_5 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подачі апеляційної скарги, яка може бути подана до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, що перебуває під вартою, - з дня отримання його копії.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 3 ст. 349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1