УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року

м. Київ

справа № 523/17727/17

провадження № 51-489 ск 26

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

перевіривши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 21 березня 2025 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 06 листопада 2025 року,

установив:

Суворовський районний суд м. Одеси вироком від 21 березня 2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хомутовка Глухівського району Сумської області, жителя АДРЕСА_1 , в силу статті 89 Кримінального кодексу України (далі - КК) не судимого, засудив за частиною першою статті 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Постановив запобіжний захід стосовно ОСОБА_5 залишити тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Також постановив строк покарання рахувати з 28 жовтня 2024 року.

Зарахував ОСОБА_5 в строк покарання перебування під вартою з 22 жовтня 2017 року по 17 березня 2020 року у співвідношенні відповідності одного дня попереднього ув`язнення одному дню позбавлення волі.

Постановив речові докази, а саме: ніж; спортивні штани із плямами бурого кольору, мобільний телефон із сім-картою, зарядний пристрій до телефону, куртку, светр, джинси, кросівки - знищити.

Згідно з вироком ОСОБА_5 засуджено за те, що він 21 жовтня 2017 року приблизно о 21:30, знаходячись навпроти паркану, що огороджує будинок АДРЕСА_2 , після розпивання алкогольних напоїв, а саме горілки, на ґрунті раптово виниклих між ним та ОСОБА_6 неприязних стосунків, умисно, з метою спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень та завдання шкоди його здоров`ю, завдав потерпілому два удари ножем в область грудної клітки справа, чим спричинив тяжкі тілесні ушкодження.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 06 листопада 2025 року апеляційні скарги захисника ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_5 залишив без задоволення, апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 задовольнив частково. Вирок Пересипського районного суду м. Одеси (раніше Суворовський районний суд м. Одеси) від 21 березня 2025 року в рамках кримінального провадження №0001790 стосовно ОСОБА_5 змінив у частині вирішення долі речових доказів. Скасував арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2017 року (справа № 523/14731/17, провадження №1- кс/523/2573/17). Постановив речові докази: ніж, спортивні штани із плямами бурого кольору - знищити; джинси, кросівки, куртку, светр, мобільний телефон із сім- картою, зарядний пристрій до телефону - повернути законному володільцю ОСОБА_8 .

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ставить вимогу про скасування вказаних судових рішень та закриття кримінального провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), а саме у зв`язку з тим, що невстановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати. Посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вважає, що суд першої інстанції зробив помилкові висновки про те, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, яке слід кваліфікувати за частиною першою статті 121 КК, як «умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень», оскільки у судовому засіданні встановлені обставини, які не відповідають обставинам викладеним в обвинувальному акті. Водночас посилається на показання засудженого, надані в суді першої інстанції. При цьому, захисник вказує, що в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 допитаний не був, оскільки помер, жодних свідків також допитано не було. Крім того, захисник вважає, що місцевий суд не надав оцінки щодо наявності у ОСОБА_5 тілесних ушкоджень відповідно до висновку експерта. Звертає увагу на те, що експертом не встановлено остаточно відповідність крові ОСОБА_6 з кров`ю людини на ножі. Вказує, що не було досліджено наявність відбитків пальців ОСОБА_5 на ножі.

На думку захисника, будь-яких письмових доказів або речових доказів, які б викривали ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 КК, немає, а районний суд визнав останнього винуватим у вказаному кримінальному правопорушенні в порушення вимог статті 91 КПК.

Мотиви Суду

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі захисника, та надані до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно зі статтею 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Статтею 438 КПК передбачено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

У касаційній скарзі захисник, серед іншого, не погоджується з установленими у вироку фактичними обставинами кримінального провадження, що згідно зі статями 433, 438 КПК не є предметом перевірки в касаційному порядку. А тому суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами.

Що стосується доводів захисника про невстановлення доказів для доведення винуватості ОСОБА_5 за частиною першою статті 121 КК, то Суд вважає за необхідне вказати таке.

Як убачаєтьсяз копій оскаржуваних судових рішень, цими рішеннями встановлено, що висновок суду про доведеність у діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 КК, при обставинах, встановлених судом, підтверджений дослідженими та детально викладеними у вироку доказами. Так, при постановленні вироку судом було враховано, зокрема: дані витягу, відповідно до якого, ОСОБА_6 повідомив про обставини вчинення щодо нього кримінального правопорушення, а саме: 21 жовтня 2017 року, приблизно о 21:30 чоловік на ім`я ОСОБА_9 , перебуваючи біля паркана будинку АДРЕСА_2 , у ході конфлікту завдав йому тілесні ушкодження у вигляді ножового поранення грудної клітки; протокол огляду місця події та фотоілюстрацією до нього від 22 жовтня 2017 року, відповідно до якого, об`єктом огляду є дільниця місцевості за адресою: АДРЕСА_2 , у ході якого, був виявлений предмет, схожий на ніж; висновок експерта № 2822 від 04 грудня 2017 року; висновок експерта № 1056 від 08 грудня 2017 року; висновок експерта № 1057 від 07 грудня 2017 року; протокол проведення слідчого експерименту від 07 грудня 2017 року за участю потерпілого ОСОБА_6 , відповідно до якого останній у присутності понятих відтворив дії та обставини завдання ОСОБА_10 тілесних ушкоджень ножем.

Місцевий суд оцінив також показання самого засудженого, який у судовому засіданні вину не визнав та повідомив, що в день події не вживав будь-яких алкогольних напоїв та відповідно не перебував у стані алкогольного сп`яніння, а події, про які зазначено у обвинувальному акті, відбувались не у дворі будинку, а у кімнаті гуртожитку, де він проживав разом із потерпілим ОСОБА_6 . Зазначив, що, повернувшись додому (до вищевказаної кімнати), побачив, як потерпілий та інші хлопці вживають спиртні напої. Надалі ОСОБА_5 , направившись до свого ліжка, виявив відсутність коштів, які були у тумбочці, а на його зауваження «де гроші», потерпілий почав реагувати агресивно та підійшовши до нього, завдав удар пляшкою по голові, внаслідок чого, він отримав пошкодження голови та втратив свідомість. Після чого, ОСОБА_5 стали завдавати удари по тулубу та голові інші присутні хлопці. Щодо нанесення удару ножем потерпілому, то засуджений пояснив, що не пам`ятає про ці обставини, оскільки втратив свідомість.

Суд першої інстанції дослідив висновок експерта № 2822 від 04 грудня 2017 року відповідно до якого у ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження: два колото- різаних поранення грудної клітки справа, проникаючі у плевральну порожнину, які супроводжувалися потраплянням повітря та крововиливом у плевральну порожнину, вказані ушкодження утворились від дії клинка ножа. Зазначені ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя і могли бути заподіяні 21 жовтня 2017 року.

Місцевий суд оцінив висновок експерта № 1056 від 08 грудня 2017 року, відповідно до якого на ножі, вилученому під час огляду ділянки місцевості (протокол огляду місця події від 22 жовтня 2017 року), виявлено кров людини, що не виключає ймовірності її походження від ОСОБА_6 .

Також цей суд зважив на висновок експерта № 1057 від 07 грудня 2017 року, відповідно до якого на парі кросівок, що були вилучені у ході проведення особистого обшуку ОСОБА_10 , виявлена кров ОСОБА_6 .

При цьому суд першої інстанції зазначив у своєму рішенні, що невизнання засудженим своєї вини розцінюється як лінія захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності, та яка спростовується вищезазначеними дослідженими в судовому засіданні доказами.

Зокрема, суд прийняв до уваги ті обставини, що ініціатором сварки, яка переросла потім на завдання засудженим ножових поранень потерпілому, був саме ОСОБА_5 , оскільки це підтверджувалось дослідженими доказами та дослідженим висновком експерта № 2822 від 04 грудня 2017 року, відповідно до якого у ОСОБА_6 виявлені два колото-різаних поранення грудної клітки справа.

Водночас районний суд вважав неприйнятними твердження захисника про необхідність виправдання засудженого, оскільки встановлено достатньо доказів для доведення винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції, перевіряючи правильність кваліфікацій дій ОСОБА_5 , виходив з того, що характер та послідовність дій останнього, спосіб завдання тілесних ушкоджень, які супроводжувалися нанесенням ударів ножем по тулубу потерпілого, заподіяння ударів в область життєво важливих органів, що спричинило ОСОБА_6 тяжкі тілесні ушкодження, поза розумним сумнівом свідчать про наявність умислу у ОСОБА_5 , направленого саме на заподіяння умисних тяжких тілесних ушкоджень.

Таким чином, оцінивши в сукупності зібрані та перевірені в судовому засіданні докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 КК.

Апеляційний суд, переглядаючи вирок районного суду, вважав, що доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті121 КК, за наведених у вироку суду обставин, доводиться доказами, які узгоджуються між собою та відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Водночас суд апеляційної інстанції наголосив у своєму рішенні на тій обставині, що дана подія злочину мала місце в умовах неочевидності, жодних безпосередніх свідків події не було, єдиним очевидцем події, що стала підставою обвинувачення, є потерпілий ОСОБА_6 , який помер під час судового розгляду вказаного кримінального провадження, внаслідок чого його показання не могли безпосередньо сприйматися у судовому засіданні.

Разом з тим, апеляційний суд встановив, що місцевий суд у вироку послався на показання потерпілого ОСОБА_6 , отримані під час слідчого експерименту, при цьому інші докази, покладені в основу обвинувального вироку, судом досліджувались безпосередньо та з дотриманням норм процесуального закону.

Також суд апеляційної інстанції акцентував увагу на тому, що отримання від потерпілого відомостей під час проведення слідчого експерименту (з дотриманням установленого законом порядку) є складовою належної правової процедури цієї процесуальної дії, що разом з іншими її сутнісними компонентами дозволяє досягнути її мети і вирішити поставлені завдання.

Цей суд встановив, що, як випливає з дослідженого судом першої інстанції та покладеного в основу обвинувального вироку відеозапису слідчого експерименту, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_6 , останній на місці події розповів про обставини спричинення йому тілесних ушкоджень і показав місце, де і як це відбулося.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що неможливість для суду безпосередньо сприймати показання потерпілого через його смерть не спричиняє порушення принципу безпосередності дослідження доказів.

При цьому суд апеляційної інстанції акцентував увагу на тому, що потерпілим ОСОБА_6 відразу повідомлялись деталі вчинення щодо нього неправомірних дій (місце, час, ім`я та спосіб нанесення тілесних ушкоджень), з огляду на фабулу, яка зазначена у витягу з ЄРДР, який датований 23 жовтня 2017 року, за заявою потерпілого. Характер та локалізація тілесного ушкодження, нанесеного потерпілому, підтверджується висновком експерта № 2822 від 04 грудня 2017 року. Даними цього висновку підтверджується та обставина, що тілесне ушкодження було завдано саме тим ножем, який був вилучений на місці вчинення злочину.

Апеляційний суд зважив на те, що під час допиту у судовому засіданні засуджений підтвердив факт конфлікту з потерпілим, який стався 21 жовтня 2017 року. Крім того, на парі кросівок, вилучених під час особистого обшуку ОСОБА_5 , була виявлена кров ОСОБА_6 (висновок експерта № 1057 від 07 грудня 2017 року). Водночас суд апеляційної інстанції вказав, що засуджений не надав логічного та послідовного пояснення цьому факту.

У цьому контексті апеляційний суд зауважив на непослідовності версії ОСОБА_5 , висунутої ним на свій захист.

Так, цей суд вказав, що під час допиту у судовому засіданні ОСОБА_5 зазначив, що конфлікт між ним і потерпілим стався не у дворі будинку, а в кімнаті гуртожитку, де вони разом проживали. За його словами, потерпілий першим ударив його пляшкою по голові, внаслідок чого він отримав ушкодження та втратив свідомість. Після цього, як стверджував ОСОБА_5 , інші присутні хлопці почали наносити йому удари по тулубу та голові.

Разом із тим, суд апеляційної інстанції акцентував увагу на тому, що зазначені ОСОБА_5 обставини були предметом досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0001810 від 24 жовтня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК, яке було ініційоване останнім. При цьому, суд вказав, що у заяві ОСОБА_5 зазначив, що приблизно о 22:30 невстановлена особа, знаходячись за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Воробйова 1, нанесла йому тілесні ушкодження.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що дійсно згідно з висновком експерта № 3219 від 09 січня 2018 року у ОСОБА_5 виявлені наступні тілесні ушкодження: рани лівої вушної раковини та області лівої надбрівної дуги, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Вказані ушкодження утворилися від ударної дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості яких у властивостях ушкоджень не відобразились. Такими тупими предметами могли бути скляна пляшка, руки, ноги. Ушкодження виникли незадовго до звернення за медичною допомогою, тобто могли бути спричинені 21 жовтня 2017 року.

Водночас цей суд вбачав із дослідницької частини зазначеного висновку, що під час огляду ОСОБА_5 повідомив експерту, що 21 жовтня 2017 року, приблизно о 20:00, біля будинку № 1 по вул. Акад. Воробйова невідомий чоловік ударив його скляною пляшкою в ділянку лівого вуха, після чого почав завдавати удари руками та ногами по голові, тулубу та кінцівках, збивши з ніг. Надалі цей чоловік разом із ще двома особами продовжували наносити йому численні удари, при цьому свідомості він не втрачав.

Так, суд апеляційної інстанції, зіставляючи показання ОСОБА_5 , надані у судовому засіданні, із доказами у кримінальному провадженні, дійшов висновку про наявність істотних суперечностей у його позиції, що зменшує достовірність його версії, а саме:

розбіжність у місці події - у суді ОСОБА_5 стверджував, що конфлікт стався у кімнаті гуртожитку, де він проживав разом із потерпілим. Проте під час звернення до поліції у межах кримінального провадження № 0001810 він вказав, що тілесних ушкоджень йому було завдано біля будинку АДРЕСА_2 , тобто на вулиці, а не в гуртожитку;

непослідовність в описі перебігу подій - у суді ОСОБА_5 повідомляв, що першим на нього напав потерпілий ОСОБА_6 і що він втратив свідомість від удару пляшкою. Натомість під час огляду він заявив експерту, що напад на нього здійснив невідомий чоловік, а також зазначив, що свідомості не втрачав;

характер тілесних ушкоджень - висновок експерта підтверджує наявність легких тілесних ушкоджень, які за механізмом утворення теоретично могли бути спричинені як пляшкою, так і ударами руками чи ногами. Проте характер та локалізація ушкоджень не підтверджують настільки інтенсивного та тривалого побиття трьома особами, як описує ОСОБА_5 .

Підсумовуючи зазначене, апеляційний суд вважав, що такі розбіжності свідчать про непослідовність та недостовірність пояснень ОСОБА_5 , розцінивши це як спосіб захисту. Отже, цей суд дійшов висновку, що об`єктивні дані, зокрема висновок експерта та заяви ОСОБА_5 , не підтверджують події у тому вигляді, як було викладено ним під час судового розгляду.

Разом з тим, суд наголосив, що кримінальне провадження № 0001810 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК, було закрито постановою слідчого від 28 грудня 2017 року у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, яка не була оскаржена ОСОБА_5 .

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції не вбачав відсутності в діях ОСОБА_5 складу інкримінованого кримінального правопорушення.

Такі висновки судів першої та апеляційної інстанцій у Суду сумніву не викликають, оскільки вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 КК, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, яким суди надали належну оцінку.

При цьому Суд звертає увагу на те, що доводи касаційної скарги захисника по суті зводяться до невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що, як вже зазначалося, згідно зі статтею 438 КПК не є предметом перевірки у касаційному порядку

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статті 419 КПК, а висновки про залишення апеляційної скарги захисника без задоволення належним чином мотивовані. Вважати ці висновки необґрунтованими чи сумнівними підстав немає.

Отже, зі змісту касаційної скарги захисника не вбачається таких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути безумовними підставами для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірити їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги і наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись пунктом 2 частини другої статті 428 Кримінального процесуального Кодексу України, Верховний Суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 21 березня 2025 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 06 листопада 2025 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3