У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань №№0003533 від 26.02.2025, відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,-

за участю учасників судового провадження прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_3 , так як продовжують існувати ризики, які є підставою вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, а також вчинити інші кримінальні правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_5 , кожен окремо, заперечували проти задоволення клопотання прокурора. Вказали, що обвинувачений має хворобливий стан здоров`я, а доказів його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення немає.

Натомість обвинувачений подав клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , яке підтримав в судовому засіданні.

Вислухавши доводи прокурора, думку обвинуваченого та його захисника, суд дійшов висновку про необхідність продовження терміну тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою строком на шістдесят днів, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ч.1, п. 4 ч.2 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При вирішенні клопотання про продовження запобіжного заходу суд враховує, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого військового кримінального правопорушення в умовах воєнного стану, за яке законом передбачено покарання від п`яти до десяти років, і хоча зазначена обставина сама по собі не може бути підставою для існування ризику, що обвинувачений може переховуватись від суду, однак суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування підозрюваного від органу досудового розслідування чи суду.

Суд вважає, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений ОСОБА_3 , може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, які судом не допитані, знаходячись на волі може вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити свою злочинну діяльність, оскільки раніше притягався до кримінальної відповідальності.

З урахуванням вищевикладеного, а також того, що ОСОБА_3 обвинувачується у вичинені тяжкого злочину, є всі підстави вважати, що останній може продовжити злочинну діяльність, тому, більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Слід також врахувати, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом враховані посилання обвинуваченого та його захисника про наявність у ОСОБА_3 постійного місця проживання, соціальних зв`язків, певних захворювань, однак вони не спростовують наявності ризиків за встановлених вище обставин.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав та доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_3 строку тримання під вартою на 60 днів та відмовити у задоволенні клопотання обвинуваченого щодо зміни запобіжного заходу на домашній арешт.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 197, 331, 370, 372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У клопотанні обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт - відмовити.

Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраного обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на шістдесят днів, тобто до 12 квітня 2026 року.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семиденного строку із дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1