Справа № 141/39/26
Провадження №11-кп/801/382/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника

у режимі відеоконференції ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000003 від 19.01.2026 за апеляційною скаргою зі змінами прокурора у кримінальному провадженні прокурора Липовецького відділу Немирівської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_8 на вирок Оратівського районного суду Вінницької області від 30.01.2026, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Острівець Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, раніше судимого:

?востаннє 21.10.2025 вироком Оратівського районного суду Вінницької області за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк двісті годин,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та на підставі ст. 71 КК України, ч. 1 ст. 72 КК України призначено йому остаточне покарання у виді 2 (двох) років 11 (одинадцяти) днів обмеження волі.

В С Т А Н О В И В:

Вироком Оратівського районного суду Вінницької області від 30.01.2026 ОСОБА_9 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, за наступних обставин.

ОСОБА_9 21.10.2025 засуджений Оратівським районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк двісті годин. 21.11.2025 вирок суду набрав законної сили.

05.12.2025 ОСОБА_9 поставлено на облік у Вінницькому районному секторі № 4 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області та цього ж дня його під підпис ознайомлено з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, а також попереджено про кримінальну відповідальність за ч. 2 ст. 389 КК України у разі ухилення від відбування призначеного судом покарання.

Однак, ОСОБА_9 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, маючи можливість виконувати призначене судом покарання, не відбув його у повному обсязі.

Так, 05.12.2025 засудженому ОСОБА_9 видано направлення до КП «Оратівкомунсервіс» Оратівської селищної ради для відбування призначеного покарання у виді 200 годин громадських робіт, де вказано, що необхідно приступити до відбування покарання з 15.12.2025.

Наказом директора КП «Оратівкомунсервіс» Оратівської селищної ради від 12.12.2025 № 4 засудженого ОСОБА_9 прийнято на відпрацювання громадських робіт згідно графіку відбування покарання з 15.12.2025 на визначені селищною радою об`єкти по 4 години на день, без оплати праці, по благоустрою узбіччя дороги вулиці Київська в с. Якимівка, що знаходиться на території Новоживотівського старостинського округу Оратівської селищної ради.

Відповідно до повідомлення КП «Оратівкомунсервіс», а також табелю виходу на роботу засудженого до громадських робіт за грудень 2025 року, ОСОБА_9 не з`явився для відпрацювання громадських робіт згідно графіку у період з 15.12.2025 по 19.12.2025, не повідомивши про причини неявки.

22.12.2025 на підставі ч. 1 ст. 40 КВК України до ОСОБА_9 за порушення порядку та умов відбування покарання у виді громадських робіт Вінницьким районним сектором № 4 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області застосовано застереження у вигляді письмового попередження про притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України у разі продовження порушення порядку та умов відбування покарання.

Однак, засуджений ОСОБА_9 , не зважаючи на повторне попередження, згідно повідомлень КП «Оратівкомунсервіс», допустив порушення умов та порядку відбування покарання, а саме без поважних причин згідно табелю виходу на роботу за грудень 2025 року, не з`явився для відбування покарання у виді громадських робіт з 01.01.2026 по 23.01.2026.

Таким чином, ОСОБА_9 , достовірно знаючи про необхідність відбування покарання, призначеного вироком Оратівського районного суду Вінницької області від 21.10.2025 у виді громадських робіт на строк двісті годин, станом на 24.01.2026 не відпрацював 88 (вісімдесят вісім) годин громадських робіт, тобто ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт.

Судом першої інстанції дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч. 2 ст. 389 КК України, як ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Прокурор Липовецького відділу Немирівської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу зі змінами, у якій просить змінити вирок у частині призначення покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, та призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у виді 2 років обмеження волі, на підставі ст.ст. 71, 72 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Оратівського районного суду Вінницької області від 21.10.2025 та призначити ОСОБА_9 остаточне покарання у виді 2 (двох) років 10 (десяти) днів обмеження волі.

Апеляційну скаргу зі змінами мотивує тим, що, не оспорюючи висновків суду щодо винуватості засудженого ОСОБА_9 та кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 389 КК України, прокурор вважає вирок Оратівського районного суду Вінницької області від 30.01.2026 незаконним та таким, що підлягає зміні в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тоді як згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому, посилаючись на положення ст. 413 КПК України, прокурор вказує, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність є, зокрема, незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, неправильне тлумачення закону, а також призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор звертає увагу на те, що ОСОБА_9 був засуджений вироком Оратівського районного суду Вінницької області від 21.10.2025 за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт строком 200 годин, а вирок набрав законної сили 21.11.2025.

Прокурор звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання, вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Також зазначає, що згідно з ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків поглинення одного покарання іншим, має бути більшим як від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком, а наведені приписи закону є імперативними та підлягають обов`язковому застосуванню.

Посилаючись на п. п. 25, 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», прокурор зазначає, що при застосуванні правил ст. 71 КК України суд має враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків повинно бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, а також більшим, ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

У зв`язку з наведеним прокурор вважає, що суд першої інстанції, застосовуючи принцип часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Оратівського районного суду Вінницької області від 21.10.2025, неправильно застосував положення ч. 1 ст. 71 КК України, оскільки при невідбутому покаранні у виді 88 годин громадських робіт, що у перерахунку становить 11 днів обмеження волі, призначення остаточного покарання у виді 2 років 11 днів обмеження волі фактично свідчить про застосування принципу повного приєднання невідбутої частини покарання.

На переконання прокурора, у випадку застосування саме принципу часткового приєднання невідбутої частини покарання остаточне покарання могло бути визначене лише у виді 2 років 10 днів обмеження волі, тоді як призначення покарання у виді 2 років 11 днів обмеження волі є можливим виключно шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання, який судом першої інстанції фактично застосований не був.

Узагальнюючи наведене, прокурор вважає, що суд першої інстанції, неправильно застосувавши закон України про кримінальну відповідальність, ухвалив незаконне та необґрунтоване судове рішення, яке підлягає зміні в частині призначеного покарання.

Обвинувачений ОСОБА_9 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином.

У судовому засіданні брав участь його захисник адвокат ОСОБА_7 .

Разом із тим, згідно з відповіддю на запит № 90415-2026 (1209126), встановлено, що ОСОБА_9 призваний на військову службу за мобілізацією та проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 401 КПК України обов`язкова участь обвинуваченого в суді апеляційної інстанції забезпечується у випадках, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає його участь обов`язковою.

Оскільки в апеляційній скарзі прокурора зі змінами питання про погіршення становища обвинуваченого не ставиться, а також з урахуванням того, що інтереси ОСОБА_9 у судовому засіданні представляв захисник, колегія суддів, керуючись положеннями ст. 405 КПК України, дійшла висновку про можливість проведення апеляційного розгляду за відсутності обвинуваченого.

При цьому апеляційний суд враховує, що відкладення розгляду кримінального провадження за наведених обставин не відповідатиме завданням кримінального провадження, визначеним ст. 2 КПК України, зокрема щодо забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду у розумні строки.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ прокурора, який підтримав апеляційну скаргу зі змінами та просив її задовільнити, позицію захисника, який не заперечував щодо задоволення апеляційної скарги прокурора зі змінами, перевіривши доводи апеляційної скарги зі змінами та матеріали апеляційного провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам вирок суду не відповідає.

Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що під час призначення ОСОБА_9 остаточного покарання суд першої інстанції неправильно застосував положення ст. 71 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Зміст наведеної норми свідчить про те, що правила призначення покарання за сукупністю вироків застосовуються за наявності трьох обов`язкових умов: щодо особи вже постановлено обвинувальний вирок; призначене цим вироком покарання не відбуте повністю; до повного відбуття такого покарання особа вчиняє нове кримінальне правопорушення.

Саме така правова ситуація мала місце у цьому кримінальному провадженні, оскільки вироком Оратівського районного суду Вінницької області від 21.10.2025 ОСОБА_9 було засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт. Надалі, до повного відбуття вказаного покарання, він вчинив нове кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 389 КК України, яке полягало в ухиленні від відбування покарання у виді громадських робіт.

При цьому судом першої інстанції встановлено, що на момент ухвалення вироку від 30.01.2026 невідбутою залишалася частина покарання за попереднім вироком у виді 88 годин громадських робіт. Відповідно до правил перерахунку, передбачених ст. 72 КК України, 88 годин громадських робіт становлять 11 днів обмеження волі.

Отже, при призначенні остаточного покарання суд першої інстанції був зобов`язаний не лише формально послатися на ст. 71 КК України, а й правильно визначити спосіб приєднання невідбутої частини покарання повністю або частково.

Згідно з ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим як від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Таким чином, закон встановлює обов`язкову вимогу: остаточне покарання за сукупністю вироків повинно перевищувати як покарання, призначене за новим вироком, так і невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Водночас розмір такого перевищення залежить від того, який саме принцип застосовує суд повного чи часткового приєднання.

Якщо суд застосовує повне приєднання, до покарання за новим вироком додається вся невідбута частина покарання за попереднім вироком. У цьому випадку, за наявності призначеного за новим вироком покарання у виді 2 років обмеження волі та невідбутої частини покарання у виді 11 днів обмеження волі, остаточне покарання могло б становити 2 роки 11 днів обмеження волі.

Натомість якщо суд застосовує часткове приєднання, до покарання за новим вироком приєднується лише частина невідбутого покарання, а не весь його обсяг. Тому за умови застосування саме часткового приєднання остаточне покарання не може дорівнювати результату повного складання покарання за новим вироком і всієї невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

У цьому провадженні суд першої інстанції зазначив, що застосовує принцип часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, однак фактично приєднав до 2 років обмеження волі всю невідбуту частину покарання, яка становила 11 днів обмеження волі, та визначив остаточне покарання у виді 2 років 11 днів обмеження волі.

Така суперечність між мотивами судового рішення та фактичним результатом призначення покарання свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки суд, декларуючи часткове приєднання, фактично застосував повне приєднання невідбутої частини покарання.

Колегія суддів звертає увагу, що правила ст. 71 КК України мають імперативний характер, а тому суд не вправі довільно поєднувати різні способи призначення остаточного покарання за сукупністю вироків. Вирішуючи питання про остаточне покарання, суд повинен чітко визначити, який саме спосіб приєднання застосовується, та призначити покарання, яке відповідатиме обраному способу.

З огляду на викладене, оскільки суд першої інстанції обрав саме принцип часткового приєднання невідбутої частини покарання, остаточне покарання ОСОБА_9 повинно бути визначене шляхом приєднання не всієї невідбутої частини покарання, а лише її частини.

Тому правильним є призначення ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 389 КК України покарання у виді 2 років обмеження волі, а на підставі ст. ст. 71, 72 КК України часткове приєднання невідбутої частини покарання за вироком Оратівського районного суду Вінницької області від 21.10.2025 із визначенням остаточного покарання у виді 2 років 10 днів обмеження волі.

Отже, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання підлягає зміні, оскільки неправильне застосування положень ст. 71 КК України призвело до визначення остаточного покарання, яке не відповідає фактично обраному судом принципу часткового приєднання невідбутої частини покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: 1) неповнота судового розгляду; 2) невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; 3) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 4) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Статтею 413 КПК України визначено, що неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: 1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; 2) застосування закону, який не підлягає застосуванню; 3) неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; 4) призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

За таких обставин апеляційна скарга прокурора зі змінами підлягає задоволенню, а вирок Оратівського районного суду Вінницької області від 30.01.2026 щодо ОСОБА_9 зміні в частині призначеного покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу зі змінами прокурора у кримінальному провадженні прокурора Липовецького відділу Немирівської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Оратівського районного суду Вінницької області від 30.01.2026, яким ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України змінити.

Призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ст. ст. 71, 72 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Оратівського районного суду Вінницької області від 21.10.2025 та призначити ОСОБА_9 остаточне покарання у виді 2 років 10 днів обмеження волі.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4