У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 вересня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000105, за апеляційною скаргою заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 5 травня 2025 року відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. ч. 1, 4 ст. 358 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 5 травня 2025 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. ч. 1, 4 ст. 358 КК України, та йому призначено покарання: за ч. 1 ст. 358 КК України - у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік; за ч. 4 ст. 358 КК України - у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Ухвалено, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік.

Ухвалено, скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 21.04.2025 р.

Ухвалено, стягнути із ОСОБА_6 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта в сумі 3 565,60 грн.

Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 1 ст. 358 КК України, до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК України, звільнити ОСОБА_6 від вказаного покарання на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 4 ст. 358 КК України, до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Виключити з резолютивної частини вироку посилання на застосування ч. 1 ст. 70 КК України.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи кваліфікацію дій та доведеність вини обвинуваченого, вважає вирок незаконним в частині призначення покарання та таким, що підлягає зміні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

На думку апелянта, Заводським районним судом м. Миколаєва безпідставно не застосовано положення ст. ст. 49, 74 КК України.

Так, кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 358 КК України, ОСОБА_8 вчинено влітку 2018 року. Строк давності не переривався та не зупинявся. У період з літа 2018 року до 16.04.2025 р., тобто до моменту скоєння інкримінованого кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_8 інших злочинів не вчиняв, від органів досудового розслідування та суду не ухилявся, у розшук не оголошувався.

Відтак, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 358 КК України закінчився влітку 2021 року.

За таких обставин Заводський районний суд м. Миколаєва повинен був звільнити обвинуваченого від відбування покарання, призначеного за ч. 1 ст. 358 КК України, на підставі ч. 5 ст. 74 КК України, не застосовуючи при цьому положення ч. 1 ст. 70 КК України й не призначаючи покарання за сукупністю злочинів, передбачених ч. 1 ст. 358 КК України та ч. 4 ст. 358 КК України.

У зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що виразилось у незастосування закону, який підлягав застосуванню, вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.05.2025 р. стосовно ОСОБА_8 підлягає зміні.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

Влітку 2018 року (точної дату, час та місця досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_6 знайшов пенсійне посвідчення серії НОМЕР_1 від 09.03.2017 р., видане Пенсійним фондом України на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке, згідно з приміткою до ст. 358 КК України, є офіційним документом, та почав з того часу зберігати його за місцем свого мешкання. В подальшому, з метою особистого використання пенсійного посвідчення під час проїзду в громадському транспорті та отримання пільг на безоплатний проїзд, перебуваючи за місцем фактичного мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , керуючись прямим умислом на підроблення офіційного документу, а саме пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 , яке видане 09.03.2017 р. Пенсійним фондом України на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вніс зміни до первинного змісту пенсійного посвідчення, шляхом переклеювання фотокартки, підробивши таким чином офіційний документ, з метою подальшого його використання.

Крім того, 16.04.2025 р., приблизно о 03.16 год., ОСОБА_6 , знаходячись за місцем свого мешкання в АДРЕСА_1 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, керуючись прямим умислом на використання завідомо підробленого офіційного документа, достовірно знаючи та усвідомлюючи, що пенсійне посвідчення НОМЕР_1 , видане 09.03.2017 р. Пенсійним фондом України на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є підробленим та містить завідомо недостовірні відомості, пред`явив вказане пенсійне посвідчення працівникам Управління патрульної поліції в Миколаївській області для засвідчення своєї особи.

Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковано за ч. ч. 1, 4 ст. 385 КК України, як підроблення офіційного документа з метою використання його підроблювачем та використання завідомо підробленого офіційного документа.

При призначенні покарання ОСОБА_6 суд врахував обставини вчинених ним кримінальних проступків, їх наслідки, які не є тяжкими, особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставини, що обтяжують покарання.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

За приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації його дій за ч. ч. 1, 4 ст. 358 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Надаючи оцінку доводам прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що виразилось у незастосуванні закону, який підлягав застосуванню в частині звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 358 КК України, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 358 КК України, ОСОБА_6 вчинив влітку 2018 року.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 358 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до кримінальних проступків.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до набрання вироком законної сили минули три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до ч. 8 ст. 284 КПК України, закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує.

За положеннями ч. 5 ст. 74 КК України, особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

На час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , а саме 05.05.2025 р., передбачений ст. 49 КК України, диференційований строк притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинений кримінальний проступок за ч. 1 ст. 358 КК України, а саме 3 роки, минув.

Однак, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що на час ухвалення вироку обвинувачений ОСОБА_6 міг бути звільненим від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 358 КК України на підставі ст. 49 КК України, та в порушення вимог ч. 3 ст. 285 КПК України, не вжив заходів до роз`яснення вказаної підстави для звільнення від кримінальної відповідальності і права заперечувати проти закриття кримінального провадження на цій підставі.

Відтак, враховуючи, що з часу вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення влітку 2018 року, сплинув строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, визначений у п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, а також те, що під час розгляду провадження обвинувачений ОСОБА_6 , чиї інтереси представляв захисник ОСОБА_10 , не заявляв жодних клопотань про звільнення від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених ст. 49 КК України, апеляційний суд доходить висновку про необхідність зміни оскаржуваного вироку в частині призначення покарання, звільнивши ОСОБА_6 від покарання за ч. 1 ст. 358 КК України, на підставі положень п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

При цьому, звільнення ОСОБА_6 від покарання в частині обвинувачення за ч. 1 ст. 358 КК України обумовлює необхідність виключення з мотивувальної та резолютивної частини вироку призначення ОСОБА_6 остаточного покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК.

Керуючись ст. ст. 49, 74 КК України, ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 задовольнити.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 5 травня 2025 року відносно ОСОБА_6 , змінити.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 1 ст. 358 КК України з призначенням покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК України, звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання за ч. 1 ст. 358 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 4 ст. 358 КК України із призначенням покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Виключити з вироку суду посилання на застосування до ОСОБА_6 положень ч. 1 ст. 70 КК України.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3