Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/97/26
У Х В А Л А

09.01.2026 року м.Виноградів

Слідчий суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі - ОСОБА_2 , за участю прокурора - ОСОБА_3 , слідчого - ОСОБА_4 , захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_5 , підозрюваного - ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів клопотання слідчого СВ відділення поліції №1 Берегівського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 , погодженого прокурором Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000012, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.01.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді із вказаним клопотанням.

Клопотання мотивоване тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року за № 64/2022 затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ в Україні введено воєнний стан, строк дії якого продовжено з 05 години 30 хвилин 05 листопада 2025 року строком на 90 діб тобто до 03 лютого 2026 року, оголошено загальну мобілізацію, у зв`язку з чим в Україні діють обмеження на виїзд за кордон чоловіків віком від 23до 60 років, вчинив сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України, шляхом надання вказівок, засобів, усунення перешкод, щодо кількох осіб, за попередньо змовою групою осіб з невстановленими досудовим розслідування особами, з корисливих мотивів за наступних обставинах.

Так, ОСОБА_6 , проживаючи на території с.Гетиня Берегівського району Закарпатської області, що в безпосередній близькості до державного кордону України, та будучи обізнаним про місце розташування державного кордону України, знаючи про існування явища нелегальної міграції в умовах воєнного стану, чітко усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи наслідки, які можуть настати після їх вчинення, діючи умисно, з корисливих мотивів, досяг у невстановлений досудовим розслідуванням час злочинної домовленості з невстановленими досудовим розслідуванням особами, щодо сприяння за грошову винагороду в невстановленому досудовим розслідуванням розмірі, у незаконному переправленні громадян України через державний кордон поза пунктами пропуску, а саме - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_3 , які достовірно знаючи про Указ Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 про введення воєнного стану в Україні та про загальну мобілізацію, а також про заборону виїзду за кордон громадян України чоловічої статі віком від 23 до 60 років, окрім виключень вказаних у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мали намір незаконно потрапити через кордон України до країн Європейського Союзу, зокрема до Угорщини.

Відповідно до заздалегідь розробленого невстановленою досудовим розслідуванням особою плану до обов`язків ОСОБА_6 входило забезпечення транспорту, прихована доставка вищевказаних громадянин через прикордонні пости та безпечний їх супровід з села Мала Копаня Берегівського району до околиці села Теково Берегівського району Закарпатської області, що знаходиться в безпосередній близькості до державного кордону України, з метою вичікування слушного моменту для незаконного переправлення останніх через державний кордон України.

Так, 21 листопада 2025 року близько 20 години 16 хвилин ОСОБА_6 з метою виконання заздалегідь розробленого невстановленою досудовим розслідуванням особою плану, за кермом вантажного тентового автомобіля марки «Renault», реєстраційний номер НОМЕР_1 , прибув до місцевого кладовища в с. Мала Копаня Берегівського району, куди ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на автомобілі марки «Volkswagen Sharan», реєстраційний номер НОМЕР_2 , було доставлено ОСОБА_7 та невстановленою досудовим розслідуванням особою на невстановленому транспортному засобі доставлено ОСОБА_8 . Після чого ОСОБА_6 надав ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вказівку розміститися в тентовому кузові вантажного автомобіля марки «Renault», реєстраційний номер НОМЕР_1 , де сховатися за коробками ближче до кабіни водія, надав останнім чіткі інструкції, що під час зупинки керованого ним автомобіля, вони повинні поводити себе тихо та не рухатися, оскільки проїжджатимуть контрольні прикордонні пости та можуть бути виявлені працівниками прикордонної служби. Після розміщення вказаних осіб у кузові автомобіля ОСОБА_6 для приховування своєї протиправної діяльності, здійснив опломбування тентового кузову вказаного вище автомобіля.

Надалі, на виконання вказівки невстановленої досудовим розслідуванням особи, після успішного проїзду через контрольований пост державної прикордонної служби на околиці с. Теково Берегівського району, ОСОБА_6 доставив ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до с. Тисобикень Берегівського району, де передав останніх для завершення виконання заздалегідь розробленого плану іншій невстановленій досудовим розслідуванням особі.

В свою чергу, ОСОБА_6 , виконавши всі дії, які йому були відведені для успішного завершення даного злочинного задуму, щодо сприяння в незаконному переправленні осіб через державний кордон України, на автомобілі марки «Renault», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вирушив у невідомому напрямку.

В свою чергу, 21.11.2025 о 20 годині 30 хвилин невстановлена досудовим розслідуванням особа доправила громадян ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до лінії державного кордону України з метою сприяння їм у незаконному перетині кордону України поза пунктом пропуску, однак, на відстані 50 метрів до лінії державного кордону України, у напрямку 73 прикордонного знаку, вказані ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були виявлені військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_5 та затримані за спробу його незаконного перетину поза пунктом пропуску.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 332 КК України, тобто у сприянні незаконному переправленню осіб через державний кордон України наданням засобів, вказівками та усуненням перешкод, вчинене щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

07 січня 2026 року слідчим СВ відділення поліції №1 Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, майором поліції ОСОБА_4 , повідомлено про підозру за ч. 3 ст. 332 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з вищою освітою, одруженого, тимчасово не працюючого, раніше не судимого.

Вина ОСОБА_6 , підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами: протоколом огляду місця події, протоколами допитів свідків, протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, протоколом допиту підозрюваного, протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідків та іншими зібраними в ході досудового розслідування доказами.

Стаття 176 КПК України визначає, що до підозрюваних осіб можна застосувати один з таких видів запобіжних заходів з метою сприяння не ухиленню підозрюваного від слідства та суду, та невчиненням ним інших кримінальних правопорушень, а саме: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_6 , вчинив умисний злочин, передбачений ч. З ст. 332 КК України, який, відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам незаконно впливати на свідка, або іншим чином перешкоджати досудовому розслідуванню.

Відповідно до ст. 177 КПК України з метою застосування підозрюваному ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також наявність ризиків щодо запобігання спробам:

1. Переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Злочин, який інкримінується ОСОБА_6 , є тяжким і передбачає можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також той факт, що Закарпатська область межує з чотирма країнами (Польща, Румунія, Словаччина та Угорщина) дають підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення тяжкого злочину може переховуватись від органів досудового розслідування і суду та має реальні можливості покинути територію України з цією метою, поза межами пункту пропуску державного кордону України.

2. Незаконно впливати на свідків та інших учасників у кримінальному провадженні.

Підозрюваний ОСОБА_6 , з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження може вступати у поза процесуальні відносини із свідками та понятими, схиляти їх до зміни даних слідству показів і це створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показів або відмови від надання таких.

3. Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Знаходячись на волі підозрюваний ОСОБА_6 , зможе використовуючи свої зв`язки координувати дії засобами, які мають можливість впливати на викривлення зазначених даних для кримінального провадження шляхом погрози та тиску на учасників/сторін кримінального провадження, з метою уникнення підозрюваним кримінальної відповідальності, що є способом перешкоджанням досудового розслідування.

Крім того, ОСОБА_6 , може перешкоджати кримінальному провадженню іншим способом, зокрема, підшукуючи осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 173 КК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого погодженого з прокурором.

Підставою застосування підозрюваному ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний матиме можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Отже, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, дає підстави для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Стороною захисту подано заперечення щодо клопотання прокурора, доводи якого зводяться до того, що 08 січня 2026 року, слідчим відділення поліції №1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 вручено ОСОБА_10 , клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Також до клопотання додано копії документів, які нібито підтверджують обґрунтованість підозри та ризики які визначені ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України - підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Тобто, підставами для застосування запобіжного заходу в тому числі тримання під вартою щодо підозрюваного є тоді коли є обґрунтована підозра, а також наявні ризики визначені ч.1 ст.177 КПК України.

Як встановлено відповідно до клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що 07 січня 2026 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Повідомлення про підозру базується нібито на показах свідків на підставі яких в подальшому проведено впізнання та складено протоколи пред`явлення предмета та особи для впізнання. Разом із тим матеріали протоколу допиту та інші документи не містять даних про те, що по яких ознаках ОСОБА_6 , впізнали свідки як особу яка нібито перевозила їх із с. М.Копаня у с. Теково.

Протоколи слідчих експертиментів зовсім не підтверджують оголошену підозру.

Сторона захисту вважає, що повідомлення про підозру є необгрунтована.

Чинний КПК України оперує поняттям «обґрунтована підозра», однак не надає його визначення.

Зважаючи на те, що кримінальне процесуальне законодавство України та принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 5 ст. 9, ч. 2 ст. 8 КПК України), у питанні визначення що являє собою обґрунтована підозра варто звертатися саме до неї. Враховуючи, що відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Соловей і Зозуля проти України» останній зазначив, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Також, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справах «Мюррей проти Об`єднаного Королівства», «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства»). Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Також, відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 3 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

2. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

3. Слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

4. Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя повинен впевнитись про наявність у діях підозрюваного ризиків визначений ч. 1 ст. 177 КПК України.

2. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Тобто, підставами для застосування запобіжного заходу в тому числі домашнього арешту щодо підозрюваного є тоді коли є обґрунтована підозра, а також наявні ризики визначені ч.І ст.177 КПК України.

Більше того, згідно вимог ч.ч. 1, 2, 3 4 ст.194 КПК України - 1. Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

2. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

3. Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Разом із тим, повідомлення про підозру є необгрунтованим, а заявлені ризики стороною обвинувачення відсутні.

Ознайомившись із повідомленням про підозру від 07 січня 2026 року, яка оголошена ОСОБА_6 , за ч. З ст. 332 КК України вважає її необгрунтованою оскільки доводи наведені у ній, містять дані які не ґрунтуються на вимогах законів та підзаконних актів, а також не підтверджуються документами, які долучені до матеріалів клопотання.

Протоколи допитів свідків є формальними, не підтверджують причетність ОСОБА_6 , до вчинення правопорушення. У протоколах допиту свідків не вказано по яким ознаках свідок може впізнати ОСОБА_6 , або автомобіль нібито на якому перевозив свідків ОСОБА_6 . Також не підтверджують до вчинення правопорушення протоколи пред`явлення особи до впізнання., однак у протоколах впізнання нібито чітко вказує на особу ОСОБА_6 .

Сторона захисту також вважає, що у ході досудового розслідування стороною обвинувачення не встановлено і ризики які описані у клопотанні, а зазначені ризики та обґрунтування є надуманими і такими які не підтверджуються матеріалами провадження.

Зокрема на думку сторони захисту стороною обвинувачення необгрунтовано зазначено, що у діях ОСОБА_6 є ризик визначений п.1 ч.І ст. 177 КПК України «Переховуватися від органу досудового розслідування та суду». Тяжкість злочину, зокрема і міра покарання яка описана у санкції статті 332 ч. 3 КК України зовсім не доводить про наявність наведеного ризику також не доводить і той факт, що ОСОБА_6 проживає у прикордонних районах і це є підставою для наявності описаного ризику.

Тяжкість злочину жодним чином не вказує про наявність ризику «переховуватись від органу досудового слідства».

Обґрунтування наявності ризиків лише тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення, є неправомірним.

Про це, зокрема, зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (надалі за текстом - «ЄСПЛ») за скаргою № 12369 по справі «Латальє проти Франції», п. 51, за скаргою № 5522/04 по справі «Прокопенко проти України», за скаргою № 38717/04 по справі «Хайредінов проти України», п. 29, 41, за скаргою № 37466/04 по справі «Москаленко проти України». В пункті 36 останнього зазначено, що «...органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався... Однак Суд неодноразово встановлював, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тримання під вартою...»

Відсутній також у діях ОСОБА_6 і ризик «Незаконно впливати на свідків та інших учасників у кримінальному провадженні», а описані стороною обвинувачення носять характер припущення, є надуманими і не гуртуються на матеріалах клопотання.

Зокрема жодним документом долученим до клопотання не підтверджується той факт, що ОСОБА_6 впливав, або буде впливати на свідків у провадженні спеціалісті та експертів. Описані припущення які наведені у клопотанні залишаються тільки припущеннями, які не мають під собою жодного підґрунтя.

Щодо описаного ризику у клопотанні «Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином», повідомляю наступне, що у клопотанні сторона обвинувачує вказує на наявність вказаного ризику ті обставини, що нібито ОСОБА_6 «використовуючи свої зв`язки зможе координувати дії засобами, які мають можливість впливати на викривлення зазначених даних для кримінального провадження шляхом погрози та тиску на учасників/сторін кримінального провадження, з метою уникнення підозрюваним кримінальної відповідальності, що є способом перешкоджанням досудового розслідування.» разом із цим описаний ризик є виключно припущенням сторони обвинувачення, оскільки він тобто даний ризик не узгоджується і не підтверджується жодними доказами та матеріалами справи чи матеріалами, які долучені до клопотання.

Про відсутність ризику у діях ОСОБА_6 «Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином» повідомляю наступне, що сторона обвинувачення в обґрунтування згаданого ризику наводить тільки обставину факту оголошення повідомлення про підозру.

Описані доводи є виключно припущеннями сторони обвинувачення. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Зокрема доказами на обґрунтування ризику можуть бути зокрема фактичні знищення, ховання або спотворення будь-якої з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; показання свідків, про намір підозрюваного вчинити дії особи, спрямовані на знищення, схов або спотворення важливих для слідства речей чи документів, спроба підозрюваної особи вчинити дії направлені на знищення доказів - підтверджені документально; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні - підтверджені документально; документи, підтверджуючі, що підозрюваний вчиняв подібні дії у минулому, показання свідків, дані про особу, підтверджуючі його протиправну поведінку; інформація про притягнення особи до кримінальної відповідальності або до адміністративної відповідальності, інформація про кримінальні зв`язки особи; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином - підтверджене документально; необхідні докази того, що особа вчиняє якісь конкретні дії, направлені на створення перешкод правосуддю; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується; документами, довідками про те, що особа вже притягалась до кримінальної відповідальності, була засуджена, має не зняту чи не погашену судимість, схильна до протиправної поведінки, притягалась до адміністративної відповідальності, інформація про те, що не будучи раніше судимою, особа вчинила декілька злочинів.

Щодо відсутності обставини, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК не може запобігти заявленим під час розгляду клопотання ризикам.

Незважаючи на ту обставину, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом у Клопотанні не наводяться будь-які мотиви неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Щодо обставин, передбачених ст. 178 КПК України - просимо врахувати наступні обставини, які вказують на відсутність ризиків вчинення дій, передбачених ст. 177 КПК:

- наявні докази свідчать про низький ступінь обґрунтованості підозри;

- наявність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків;

- неповнолітніх утриманців;

- відсутність відомостей, які б негативно характеризували підозрювану,

однак ОСОБА_6 як за місцем проживання так за місцем колишньої роботи

характеризується виключно із позитивної сторони;

- відсутність судимостей;

- одружений має 2 малолітніх дітей.

- також має онкологічне захворювання.

ОСОБА_6 вперше притягається до кримінальної відповідальності, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, також перебуває на обліку у лікаря онколога та лікаря кардіолога, щоденно потребує медичних маніпуляцій і лікувань. Стан здоров`я не дозволяє йому утримуватись під вартою.

Крім того, повідомляю, що 01 грудня 2025 року щодо ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із визначенням обов`язків.

Даний запобіжний захід починаючи із 01 грудня 2025 року по теперішній час ОСОБА_6 жодного разу не порушив, добросовісно виконує поставлені на нього обов`язки слідчим суддею. На всі виклики як до слідчого так і до прокурора приходить по кожному виклику.

У судовому засіданні прокурор підтримав доводи клопотання.

Захисник та підозрюваний щодо клопотання заперечили з підстав, викладених у запереченні. Просили застосувати домашній арешт.

Заслухавши доводи учасників процесу, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 173 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого погодженого з прокурором.

У відповідності до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, зокрема:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно п. 3 абз. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" від 25.04.2003 року N 4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки.

Разом з тим, в п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 25 квітня 2003 року "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" розглядаючи подання, суддя з`ясовує, чи є підозра у вчиненні особою злочину або обвинувачення останньої обґрунтованими, тобто чи є в розпорядженні органу дізнання, слідчого встановлені у визначеному законом порядку достатні дані, що свідчать про наявність ознак злочину, вчиненого саме цією особою (ними можуть бути заяви й повідомлення про злочин, явка з повинною, документи, складені за результатами оперативно-розшукової діяльності, протоколи слідчих дій, висновки експертиз тощо).

У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року N 14-рп/2003 тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а тільки враховується поряд з іншими обставинами, передбаченими відповідними статтями КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Прокурором доведено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого, санкція за вчинення якого передбачає позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Однак, згідно статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. У разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи його перепинити уповноважені на те законом органи можуть застосувати тримання особи під вартою як тимчасовий запобіжний захід, обґрунтованість якого протягом сімдесяти двох годин має бути перевірена судом.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний, обвинувачений може ухилитися від слідства або суду, знищити речові докази, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність. При цьому суд повинен врахувати обставини, які вказані в ст. 178 КПК України.

Крім того, не допускається застосування найбільш суворого запобіжного заходу лише з мотиву тяжкості вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення.

Доказів того, що обвинувачений якимось чином впливатиме на свідків, переховуватиметься від слідства чи суду або вчинятиме інші злочини - не має.

Не допускається застосування найбільш суворого запобіжного заходу лише з мотиву тяжкості вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення.

Крім того, підозрюваний проживає за місцем реєстрації в АДРЕСА_1 , по місцю проживання характеризується позитивно. Одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, що свідчить про наявність соціальних зв`язків. Хворіє на важку хворобу. Раніше не судимий.

Крім того слід взяти до уваги, що ОСОБА_6 в порядку ст.208 КПК України не затримувався, у судове засідання з`явився за викликом. Жодних доказів того, що він вчинив чи принаймі намагався вчинити будь-які дії, на які вказується у клопотанні (переховуватися від суду, тиснути на свідків, іншим чином перешкоджати слідству) не надано.

Приймаючи до уваги, що підозрюваний має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, на час розгляду справи несудимий, а також те, що прокурор не довів, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою статті 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, слідчий суддя приходить до висновку, що в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід відмовити та постановити ухвалу про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту та покладанням на нього обов`язків відповідно до вимог ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 182, 183, 194 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 - відмовити.

Обрати щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без засобів електронного контролю, строком на 60 (шістдесят) днів, починаючи з 09.01.2026 року по 09.03.2026 року включно.

Заборонити ОСОБА_6 залишати житло за адресою АДРЕСА_1 цілодобово.

Покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою;

2) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

3) утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні.

Попередити ОСОБА_6 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Ухвалу передати для виконання до ВП №1 Берегівського РВП Головного управління Національної поліції в Закарпатській області для негайного поставлення на облік ОСОБА_6 , до якого застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Працівники поліції з метою контролю за поведінкою мають право з`являтися в житло, в якому проживає ОСОБА_6 , вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора ОСОБА_3 .

Копію ухвали суду вручити підозрюваному, прокурору та захиснику.

На ухвалу слідчого судді відповідно до п.2 ч.1, п.3 ч.2 ст.395 КПК України може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддяОСОБА_1