Справа № 177/858/23
Провадження № 1-кп/177/11/26
У Х В А Л А

Іменем України

27 січня 2026 року м. Кривий Ріг

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

судді - ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5

представника цивільного позивача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001643 від 10.12.2022 за ч. 1 ст. 286-1 КК України щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-

В С Т А Н О В И В:

До Криворізького районного суду Дніпропетровської області 17.01.2024, на новий судовий розгляд, надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.1 ст. 286-1 КК України.

Ухвалою суду від 22.01.2024 призначено підготовче засідання в даному кримінальному провадженні. Тривалий час підготовче провадження провести не вдавалося з ряду об`єктивних причин, зокрема через неявки до суду учасників, оголошення в розшук обвинуваченого.

27 січня 2026 року учасники провадження вважали за можливе здійснювати розгляд кримінального провадження за відсутності потерпілого, який був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, систематично не з`являється у судові засідання, чим перешкоджав розгляду справи.

Беручи до уваги те, що потерпілий ОСОБА_7 належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 223 т.1, а.с. 19 т.4), в судове засідання вчергове не з`явився, причини неявки суду не повідомив, суд вважав за необхідне продовжувати розгляд справи за відсутності потерпілого, оскільки він тривалий час ігнорує судові виклики, до суду не з`являється, чим унеможливлює розгляд справи в розумний строк, забезпечення якого є завданням суду.

Після надходження обвинувального акта на новий розгляд, матеріали справи містили угоду про примирення від 11 липня 2023 року (укладена після ухвалення вироку суду від 26.06.2023), укладену між потерпілим ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_4 , в якому сторони погодили призначення обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 286 КК України, з застосуванням положень ч.1 ст. 69, 69-1 КК України, у виді 240 годин громадських робіт з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. При цьому, сторони погодили відсутність обтяжуючих покарання обставин та наявність пом`якшуючих обставин: щире каяття, добровільне повне відшкодування завданих збитків, правовий статус обвинуваченого як учасника бойових дій, військовослужбовця, його сімейний стан (а.с. 83-84 т.1).

Відповідно до ч.3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: 1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди; 2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 5-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу; 3) повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідають вимогам цього Кодексу; 4) направити обвинувальний акт до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; 5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта; 6) доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь.

Прокурор вважав за необхідне призначити обвинувальний акт до судового розгляду. Вказував про неможливість затвердження угоди про примирення, за відсутності потерпілого ОСОБА_7 , позиція якого щодо укладеної угоди наразі могла змінитися.

Обвинувачений та його захисник вважали за необхідне затвердити угоду про примирення та призначити покарання визначене сторонами в угоді. При цьому, обвинувачений підтвердив той факт, що інкриміноване правопорушення мало місце в період перебування його на військовій службі, яку він в подальшому залишав самовільно, а нині повернувся до несення військової служби. Також підтвердив той факт, що в період перебування даної справи в провадженні суду був засуджений за ст. 125 КК України, щодо нього є інше кримінальне провадження на розгляді суду. Шкода, про відшкодування якої заявлено в позові ОСОБА_8 , ним не відшкодована, заходів до її відшкодування він не вживав.

Представник цивільного позивача ОСОБА_6 просив суд призначити справу до судового розгляду та прийняти цивільний позов ОСОБА_8 до розгляду в рамках даного кримінального провадження. Вказав, що шкода завдана ОСОБА_8 даним кримінальним правопорушенням, обвинуваченим не відшкодована.

Суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність, дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 468, 469 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим. Угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого. В угоді про примирення, згідно ст. 471 КПК України, зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, строк її відшкодування чи перелік дій, не пов`язаних з відшкодуванням шкоди, які підозрюваний чи обвинувачений зобов`язані вчинити на користь потерпілого, строк їх вчинення, узгоджене покарання та згода сторін на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

Згідно ч. 3, 7 ст. 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди. Суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам КПК та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

У разі відмови суду в затвердженні угоди, укладення якої ініційовано на стадії судового провадження, останнє продовжується у загальному порядку.

Відповідно до ч.2 ст. 474 КПК України, розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження. Відсутність інших учасників судового провадження не є перешкодою для розгляду.

Суд вживав всіх можливих заходів для виклику потерпілого ОСОБА_7 в судове засідання, належним чином повідомляв його про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується сукупністю судових повісток, довідок про їх доставку потерпілому (а.с. 209, 223, 231, 236, 250 т.1, 18, 98, 126, 142, 174, 183, 185, 194, 246 т.2, а.с. 18, 33, 45, 66, 78, 88, 123, 134, 222, 229 т.3, 8, 19 т.4 ), але останній систематично ігнорує явки до суду, чим унеможливлював розгляд справи в розумний строк. У зв`язку з чим, суд вживав заходів процесуального примусу застосовував грошове стягнення до потерпілого (а.с. 154-155, 188-189 т.2, 119-120, 141, 162, 165, 171, 179, 188, 199, 207 т.3), а також надавав доручення про вручення повістки потерпілому з вказівкою про обов`язковість його явки до суду (а.с. 64, 81, 84, 110 т.3). ОСОБА_7 склав заяву, в якій зобов`язався з`явитися за першим викликом суду (а.с. 110 т.3). Однак, попри це, потерпілий не з`являється до суду, чим порушує положення ст. 57 КПК України щодо обов`язку потерпілого прибувати за викликом до суду, а в разі неможливості своєчасного прибуття завчасно повідомляти про це, а також про причини неможливості прибуття.

Відповідно до ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення судового провадження у розумні строки забезпечує суд. Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження, серед інших, є поведінка учасників кримінального провадження.

Згідно з ч.5 ст. 28 КПК України, кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Отже, поведінка потерпілого у даному кримінальному провадженні є свідченням свідомого перешкоджання здійсненню судочинства у розумний строк, що порушує права обвинуваченого та цивільного позивача, на розгляд справи в розумний строк, а тому суд вважає за необхідне, за даних обставин, здійснити проведення підготовчого засідання та розгляд угоди про примирення від 11 липня 2023, за відсутності потерпілого, який свою позицію по справі зафіксував в угоді про примирення, даних про зміну своєї позиції суду не повідомив.

Як зазначено в формулюванні обвинувачення, викладеному в обвинувальному акті та яке в угоді про примирення визнається ОСОБА_4 у повному обсязі, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, який проходив військову службу за призовом під час мобілізації в/ч НОМЕР_1 , 09.12.2022 приблизно о 14:40, керуючи технічно справним автомобілем «MERCEDES-BENZ C180», реєстраційний номер НОМЕР_2 (Литовська реєстрація), не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, в світлий час доби, рухався по мокрому дорожньому покриттю проїзної частини автошляху Н11 (Кривий Ріг - Дніпро) з боку м. Кривий Ріг в напрямку м. Дніпро, неподалік АЗС «ОККО» у с. Широке Криворізького району Дніпропетровської області, перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, чим заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, порушив п. 2.9 а ПДР України. В цей час попереду, в попутному напрямку з ним, після виконання маневру розвороту, рухався автомобіль «FIAT DOBLO» ДНЗ НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_9 , що рухався у крайній правій смузі, з увімкненим показником правого пороту, з метою заїзду до АЗС «ОККО», що розташована в с. Широке Криворізького району Дніпропетровської області, в автомобілі якого на передньому пасажирському сидінні перебував пасажир ОСОБА_7 . Водій ОСОБА_4 керуючи автомобілем MERCEDES-BENZ C180», реєстраційний номер НОМЕР_2 (Литовська реєстрація) не дотримуючись безпечної дистанції та безпечного інтервалу в момент виявлення ним автомобіля «FIAT DOBLO» ДНЗ НОМЕР_3 , який рухався попереду нього, повинен був діяти відповідно до п.п. 1.5, 2.3 (б), 13.1 ПДР України. Однак, ОСОБА_4 , діючи з кримінальною протиправною недбалістю, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, шляхом несвоєчасного застосування ним гальмування, чим порушив вимоги п. 1.5, 2.3 (б), 12.3 ПДР України. В результаті порушення вказаних правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, водій ОСОБА_4 допустив зіткнення передньою частиною керованого ним автомобілю MERCEDES-BENZ C180», реєстраційний номер НОМЕР_2 з задньою частиною автомобілю «FIAT DOBLO» ДНЗ НОМЕР_3 , що рухався попереду нього в попутному напрямку. Внаслідок ДТП пасажир автомобілю «FIAT DOBLO» ДНЗ НОМЕР_3 ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у виді: перелому сідничної кістки зі зміщенням, осадження м`яких тканин лівої гомілки, що відносяться до середнього ступеня тяжкості за ознаками тривалого розладу здоров`я, понад три тижні (21 доби), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України, за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Тобто, дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.1 ст. 286-1 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років.

Разом з тим, зі змісту угоди про примирення від 11 липня 2023 року слідує, що сторони угоди погоджуючи покарання обвинуваченому виходили з санкції ч.1 ст. 286 КК України, замість ч.1 ст. 286-1 КК України. Крім цього, сторони угоди вказали в ній одночасне посилання на ст. 69 та ст. 69-1 КК України, що не узгоджується між собою. Згідно зі ст. 69-1 КК України, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу. Тобто, за положеннями даної статі не передбачено перехід до іншого, не визначеного в санкції інкримінованої статті покарання, а передбачено право призначити покарання, що не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, тобто в даному випадку покарання не більше 2 років позбавлення волі, той час як сторони погодили в угоді альтернативне покарання громадські роботи.

Згідно зі ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Посилаючись на ст. 69 КК України, сторони угоди про примирення вказали на існування таких пом`якшуючих обставин, як щире каяття, добровільне повне відшкодування завданих збитків, дані про особу обвинуваченого.

Однак, суд звертає увагу на те, що така обставина як добровільне повне відшкодування завданих збитків не знайшла свого підтвердження. На стадії досудового розслідування ОСОБА_8 , як власник автомобілю «FIAT DOBLO» ДНЗ НОМЕР_3 , пошкодженого в ДТП, реалізував право на подання цивільного позову (а.с. 11 т.1), інформація про який містилася в обвинувальному акті (а.с. 6 т.1). ОСОБА_8 , в силу ч.2 ст. 61 ЦПК України, набув права та обов`язки цивільного позивача з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування.

Як вказав представник цивільного позивача та підтвердив обвинувачений ОСОБА_4 , шкода завдана цивільному позивачу ОСОБА_8 не відшкодована. Відповідно така пом`якшуюча обставина як добровільне повне відшкодування шкоди, не знайшла свого підтвердження.

Така пом`якшуюча обставина як щире каяття, наразі перед судом не доведена. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. Подібних висновків дійшов ВС у справі № 199/6365/19. Наразі, обвинувачений, впродовж перебування справи в провадженні суду (вже понад три роки), не вжив жодних заходів для відшкодування шкоди цивільному позивачу, ухилявся від явки до суду, у зв`язку з чим оголошувався у розшук, що на переконання суду не свідчить про щирість каяття.

Обставини що характеризують обвинуваченого, як то перебування на утриманні дитини, несення військової служби (при тому, що на час укладення угоди про примирення ОСОБА_4 самовільно залишив військову службу з 23.02.2023, знятий з усіх видів забезпечення з 23.02.2023 (а.с. 215, 235-237 т.3, а.с. 4 т.4), не є пом`якшуючими обставинами в розумінні ст. 69 КК України, що надавали б підстави для пом`якшення покарання та не свідчать про істотне зниження ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Такі обставини можуть бути враховані при призначенні покарання судом.

Угода не є обов`язковою для суду. Суд вправі не затвердити угоду, якщо має обґрунтовані сумніви щодо відповідності угоди вимогам закону, фактичним обставинам справи або сумніви стосовно справедливості запропонованої в угоді міри покарання чи юридичній кваліфікації діяння.

При цьому суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 (скарга № 6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweer v. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Беручи до уваги викладене, зокрема невідповідність вимогам кримінального закону покарання погодженого сторонами угоди про примирення від 11 липня 2023 року, не підтвердження обставин, які сторони угоди вважали підставою для застосування ст.ст. 69, 69-1 КК України, а також помилки в зазначені статті за якою обвинувачується ОСОБА_4 , суд приходить до висновку про необхідність відмови у затвердженні угоди про примирення. Відсутність в судовому засіданні потерпілого, не впливає на вказані висновки.

Учасники провадження, після відмови в затвердженні угоди, не позбавлені права на повторне укладення угоди, в силу абз. 2 ч.8 ст. 474 КПК України, за наявності до того підстав.

За відсутності клопотань про закриття кримінального провадження, повернення обвинувального акта прокурору, направлення справи для визначення підсудності, суд приходить до висновку про необхідність призначення справи до судового розгляду, у відкритому судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Оскільки ОСОБА_8 реалізував право на подання цивільного позову в рамках даного кримінального провадження ще на стадії досудового розслідування, відповідно в силу ч.2 ст. 61 ЦПК України, набув права та обов`язки цивільного позивача з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування, наполягає на розгляді даного позову в рамках кримінального провадження, суд вважає за необхідне прийняти його позов до спільного розгляду з кримінальним провадженням, визнавши ОСОБА_8 цивільним позивачем, а обвинуваченого ОСОБА_4 - цивільним відповідачем. ОСОБА_8 05.02.2024 надав суду уточнений позов, в якому збільшив свої позовні вимоги та ставить питання про стягнення з ОСОБА_4 198152,41 грн матеріальної шкоди, 65000 грн неотриманого доходу, 10000 грн моральної шкоди та 3000 грн вартості звіту (а.с. 149-151 т.1).

Доводи сторони захисту про невручення їм позову, не ознайомлення з його змістом, як перешкоди для прийняття даного позову до розгляду, суд розцінює критично, адже первісний позов було подано ще на стадії досудового розслідування, позов уточнено 05.02.2024 (а.с. 149 т.2), завантажено до системи «Електронний суд», відповідно сторона захисту мала більш ніж достатньо часу для ознайомлення зі змістом позову. Прийняття позову до розгляду, не перешкоджає стороні захисту надати свої заперечення щодо суті позову, за наявності таких.

Керуючись ст. ст. 314- 317, 476 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У затвердженні угоди про примирення від 11.07.2023, укладеної між потерпілим ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0001643 від 10.12.2022 за обвинуваченням ОСОБА_4 ч. 1 ст. 286-1 КК України відмовити.

Призначити судовий розгляд по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001643 від 10.12.2022 за обвинуваченням ОСОБА_4 ч. 1 ст. 286-1 КК України, у відкритому судовому засіданні.

У судове засідання викликати учасників кримінального провадження.

Прийняти до спільного розгляду з кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001643 від 10.12.2022 за обвинуваченням ОСОБА_4 ч. 1 ст. 286-1 КК України, цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди, недотриманих доходів та моральної шкоди, визнавши ОСОБА_8 цивільним позивачем, а обвинуваченого ОСОБА_4 - цивільним відповідачем.

Ухвала окремому апеляційному оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та оголошено о 11:30 год 30 січня 2026 року.

Суддя ОСОБА_1