Справа№ 642/8354/25
Провадження№1-кс/642/1920/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2025 року м.Харків

Слідчий суддя Холодногірського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Новобаварської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна, у кримінальному провадженні за №0000650 від 03.04.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України (в редакції до 11.08.2023), тобто шахрайства, вчиненого у великих розмірах, -

В С Т А Н О В И В:

До Холодногірського районного суду м. Харкова звернулася прокурор Новобаварської окружної прокуратури ОСОБА_3 із клопотанням про накладення арешту на майно.

В обґрунтування зазначила, що у провадженні слідчого відділення відділу поліції №2 Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000650 від 03.04.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 Кримінального кодексу України (в редакції до 11.08.2023), тобто заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайства), вчиненого у великих розмірах.

Встановлено, що в провадженні слідчого відділення ХРУП №3 ГУНП в Харківській області перебували матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002503 від 05.10.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 (в редакції до 11.08.2023) КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайства), вчиненого у великих розмірах.

10.10.2025 постановою першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 визначено підслідність за відділом поліції №2 Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області.

Протягом досудового розслідування вказаного кримінального провадження встановлено, що 04.10.2023 до ХРУП №3 ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення №70/1-17965 від 23.09.2023 з УСБУ в Харківській області про те, що невстановлені особи, діючи з метою реалізації злочинного умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном шляхом обману, використовуючи отриманий за невстановлених обставин завідомо підроблений договір дарування квартири АДРЕСА_1 , за змістом якого зазначено про його укладення між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , датований 29.09.2011 (з кодом 1- договір про відчуження нерухомого майна, крім зелених ділянок), викладений на підробленому нотаріальному бланку серії ВРМ № 943775, з неправдивими відомостями про посвідчення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 , заволоділи вказаною квартирою.

09.10.2023 до УСБУ в Харківській області надано доручення в порядку ст. 40 КПК України, за результатами якого 08.03.2024 надійшла відповідь про те, що проведеними оперативно-розшуковими заходами встановлено, що невстановлені особи, які причетні до шахрайських дій з квартирою АДРЕСА_1 також можуть бути причетні до шахрайських дій з квартирою АДРЕСА_2 , оскільки 01.11.2023 державний реєстратор Кегичівської селищної ради Красноградського район Харківської області ОСОБА_8 здійснив державну реєстрацію права власності на вказану квартиру на підставі договору дарування квартири датованого 29.09.2011 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 викладеного на нотаріальному бланку серії ВРМ №943775, який за результатами судової почеркознавчої експертизи є підробленим.

Тобто, державному реєстратору ОСОБА_8 був наданий той же самий нотаріальний бланк (ВРМ №943775), який надавався іншому державному реєстратору під час державної реєстрації квартири АДРЕСА_1 .

Згідно вказаного договору дарування квартири ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ) подарували свої частки квартири дружині свого сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . У подальшому, згідно інформації з реєстру прав на нерухоме майно, нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_13 , яка здійснює свою діяльність за адресою: АДРЕСА_3 , зареєструвала право власності на вищевказану квартиру від ОСОБА_12 до ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка в свою чергу продала квартиру ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . Даний правочин також зареєструвала нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_16 .

Примітно, що відповідно актового запису про розірвання шлюбу №165 від 04 березня 1987 року Комінтернівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_12 розлучилася з ОСОБА_11 ). Крім того, відповідно актового запису про смерть №2728 від 20 лютого 2007 року відділу державної реєстрації цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_9 . Також, відповідно актовому запису про смерть №14116 від 25 вересня 2008 року відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції донька ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_11 .

Наведене у сукупності вказує на вчинення невстановленими на теперішній час особами дій, спрямованих на заволодіння шляхом обману

(з використанням підробленого договору дарування квартири від 29.09.2011) квартирою АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 120).

24.12.2025 слідчим СВ ВП № 2 ХРУП № 3 ГУ НП в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_18 винесено постанову про визнання речовим доказом квартири АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 120), право власності зареєстровано за ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (РНОКПП НОМЕР_1 , номер відомостей про речове право: 53418418).

Прокурор вказує на те, що на даний час існують підстави для накладення арешту на вищевказану квартиру шляхом заборони ОСОБА_15 здійснювати її відчуження, оскільки право власності попередніх власників набуте шляхом використання підробленого договору дарування квартири від 29.09.2011.

Відповідна квартира є речовим доказом у кримінальному провадженні, а саме, предметом на який направлено скоєння злочину, у зв`язку з чим, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та на неї може бути накладений арешт згідно ч. 3 ст. 170, ч. 10 ст. 170 КПК України.

У зв`язку з цим необхідно виключити можливість протиправного розпорядження вказаним об`єктом нерухомості.

Так, арешт об`єкта нерухомого майна з відповідним реєстраційним номером забезпечить фіксацію наявних у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей, які мають доказове значення, та запобігатиме перереєстрації права власності на згаданий об`єкт на інших осіб та вчиненню його можливого подальшого перетворення (шляхом поділу, зміни адреси тощо).

Прокурор зазначає, що відсутність повідомлення про підозру у кримінальному правопорушенні не позбавляє права звернутися із клопотанням про арешт майна для забезпечення, зокрема, доказової бази в кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Прокурор просить розглянути вказане клопотання без повідомлення особи, за якою на даний час зареєстровано право власності на відповідну квартиру, оскільки наявні обґрунтовані підозри вважати, що в разі повідомлення про наміри накласти арешт на майно, вказана особа може перешкоджати таким діям, у тому числі шляхом подальшого відчуження нерухомого майна.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримала, підтвердила доводи, викладені у клопотанні на його обгрунтування, просила його задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Ураховуючи вказану норму закону та те, що повідомлення власника майна про розгляд судом клопотання про арешт майна може призвести до його відчуження, слідчий суддя розглянув клопотання без їх повідомлення.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими остання обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з наданих матеріалів, у провадженні слідчого відділення відділу поліції №2 Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000650 від 03.04.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 Кримінального кодексу України (в редакції до 11.08.2023), тобто заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайства), вчиненого у великих розмірах.

24.12.2025 слідчим СВ ВП № 2 ХРУП № 3 ГУ НП в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_18 винесено постанову про визнання речовим доказом квартири АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 120), право власності зареєстровано за ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (РНОКПП НОМЕР_1 , номер відомостей про речове право: 53418418).

Згідно з вимогами ч. 1ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Жушман проти України» № 13223/05 від 28.05.2009 р. зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Згідно положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94,132,173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів;2) спеціальної конфіскації;3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно з ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, яка його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до, зокрема, передачі майна.

На даний час існують підстави для накладення арешту на вищевказану квартиру шляхом заборони ОСОБА_15 здійснювати її відчуження, оскільки право власності попередніх власників набуте шляхом використання підробленого договору дарування квартири від 29.09.2011.

Відповідна квартира є речовим доказом у кримінальному провадженні, а саме, предметом на який направлено скоєння злочину, у зв`язку з чим, відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України та на неї може бути накладений арешт згідно ч.3 ст.170, ч.10 ст.170 КПК України.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982 р., будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві».

В обгрунтування клопотання сторона обвинувачення посилається на необхідність відповідно до вимог ч. 2 ст. 170 КПК України накласти арешт на майно з метою:

- забезпечення збереження речових доказів.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Стороною обвинувачення доведено, що нерухоме майно - квартира АДРЕСА_2 , право власності на яку на теперішній час зареєстроване за ОСОБА_15 , має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, вказаного в клопотанні сторони обвинувачення, враховує наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 131-132, 171-173, 376 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора Новобаварської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна, у кримінальному провадженні за №0000650 від 03.04.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України (в редакції до 11.08.2023), тобто шахрайства, вчиненого у великих розмірах- задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 120), загальною площею 46.5 кв. м, житловою площею 30.4 кв. м., право власності на яку на час звернення з клопотанням до суду зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (РНОКПП НОМЕР_1 , номер відомостей про речове право: 53418418), шляхом заборони відчуження вказаноїквартири.

Ухвала слідчого судді про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 02.01.2026.

Слідчий суддя ОСОБА_1