Номер справи 703/2483/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2025 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Сміла кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.01.2025 під №0000014

про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженець м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , військове звання - солдат, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , а проживає за адресою АДРЕСА_1 , засуджений 31.07.2024 Соснівським районним судом м. Черкаси за ч. 1 ст. 289 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений із іспитовим строком 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

у с т а н о в и в :

У провадженні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 121 КК України.

Прокурор звернувся з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки такий спливає 07.12.2025.

Клопотання обґрунтоване тим, що ризики, визначені під час обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовжують існувати, відтак просить продовжити обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів зі збереженням можливості внесення застави у розмірі, визначеному раніше. Вказує на ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України, що полягають в тому, що обвинувачений, усвідомлюючи суворість покарання, може ухилятися від суду. Вказане додатково підтверджується відсутністю в обвинуваченого постійного місця проживання, оскільки він зареєстрований та фактично проживає в різних населених пунктах, відсутність міцних соціальних зв`язків. У разі звільнення з-під варти обвинувачений матиме змогу спілкуватися зі свідками, які судом не допитані, очевидець події, свідок ОСОБА_6 перебуває з ним у фактичних шлюбних відносинах, а з іншими він підтримує приятельські відносини, а також потерпілим, з метою перешкодити наданню показань або ж спотворити їх зміст. ОСОБА_4 судимий, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення в період звільнення від відбування покарання із випробуванням. Вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам недостатньо.

Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_5 , позицію якого підтримав обвинувачений ОСОБА_4 , просив відмовити в задоволенні клопотання, посилаючись на недоведеність ризиків, які спростовуються процесуальною поведінкою обвинуваченого. ОСОБА_4 не мав та на даний час не має наміру переховуватися від суду, протиправно впливати на учасників кримінального провадження чи вчиняти інші правопорушення. ОСОБА_4 є діючим військовослужбовцем, має постійне місце проживання, перебуває у фактичних шлюбних відносинах та є батьком новонародженої дитини, яка потребує його догляду, піклування та утримання і це суттєво зміцнює його соціальні зв`язки та повністю виключає ризик переховування чи втечі. Вважали за доцільне застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Суд, заслухавши сторони кримінального провадження, приходить до наступного.

Ухвалою слідчого судді Смілянського міськрайонного суду від 11.04.2025 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою із можливістю внесення застави - 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 60360 (шістдесят тисяч триста шістдесят) гривень, який в подальшому продовжений.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Згідно зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Враховуючи практику ЄСПЛ та положення ч. 1 ст. 178 КПК України, при розгляді питання про доцільність продовження тримання особи під вартою, суд бере до уваги характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу, суд враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, усвідомлюючи суворість можливого покарання, може переховуватися від суду.

У розумінні прецедентної практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте відповідне обвинувачення, у сукупності з іншими обставинами, збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

З огляду на тяжкість пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення за ч. 1 ст. 121 КК України, небезпідставним є посилання сторони обвинувачення на існування ризику переховування його від суду.

Відповідний ризик посилюється також продовженням дії правового режиму воєнного стану та наявністю в обвинуваченого статусу військовослужбовця, який несе службу за контрактом.

Судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_4 має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання, але фактично до затримання проживав за іншою адресою, не встановлена наявність в нього права власності або користування житлом, в якому він, за власними доводами, зможе виконувати обов`язки щодо іншого запобіжного заходу у разі звільнення з-під варти. Відомості про наявність в обвинуваченого стійких сімейних зв`язків на даний час ґрунтуються виключно на його усному повідомленні. На даний час суду не надано жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що обвинувачений ОСОБА_4 є батьком малолітньої ОСОБА_7 .

У зв`язку із викладеним неможливо констатувати, що ризику втечі обвинуваченого ОСОБА_4 на даний час не існує або такий знизився.

Суд констатує, що ризик протиправного впливу ОСОБА_4 на потерпілого ОСОБА_8 по суті вичерпаний, оскільки останній був допитаний в судовому засіданні, також судом досліджені протоколи слідчих дій за його участю та додатки до них.

Водночас позиція сторони обвинувачення грунтується, серед іншого, на показаннях свідків, серед яких ОСОБА_6 , яка, за повідомленням ОСОБА_4 проживає з ним однією сім`єю та є матір`ю малолітньої ОСОБА_7 , а також особи, які перебувають з обвинуваченим у дружніх або приятельських відносинах.

Станом на час розгляду даного клопотання, жоден зі свідків судом не допитаний.

В разі звільнення ОСОБА_4 з-під варти, він матиме реальну змогу спілкуватися із вказаними особами, що може мати наслідком зміну або відмову їх від дачі показань в суді.

Обвинувачений ОСОБА_4 притягувався до кримінальної відповідальності, злочин, у вчиненні якого обвинувачується в даному кримінальному провадженні, є тяжким та пов`язаний із застосуванням насильства, мав місце під час іспитового строку, через відносно невеликий проміжок часу після звільнення від покарання з випробуванням. Враховуючи закриття щодо нього іншого кримінального провадження за нереабілітуючою підставою, суд вбачає стійку протиправну спрямованість його поведінки.

Під час розгляду клопотання у судовому засіданні достовірно встановлено, що ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані при обранні обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовжують існувати.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 6, 8 ст. 176 КПК України.

Виходячи з положень п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосовано, зокрема, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 притягувався до кримінальної відповідальності в минулому, що підтверджується вимогою про судимість.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, є тяжким злочином.

За місцем фактичного проживання обвинувачений характеризується посередньо, а з характеризуючих його особу даних, що наявні в матеріалах кримінального провадження, вбачаються численні факти вчинення адміністративних правопорушень, за які був у встановленому законом порядку притягнутий до відповідальності із застосуванням стягнень, неодноразове лікування у медичних закладах психіатричного спрямування.

Крім того, судом встановлено продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд дійшов висновку, що застосований щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою є обґрунтованим, повністю виключає можливості переховування його від суду, здійснення незаконного впливу на свідків, продовження протиправної діяльності, ризики чого на даний час є реальними та дійсними.

Враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, наявність в нього міцних соціальних зв`язків на даний час не доведено, з метою уникнення незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, для виключення можливості ухилитися від суду та продовжити вчинення правопорушень, вважаю, що більш м`якого запобіжного заходу на даний час недостатньо.

У зв`язку із викладеним клопотання сторони обвинувачення слід задовольнити.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів. При обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається. Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Враховуючи, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України відноситься до тяжких, обставини вчинення кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_4 , доведені стороною обвинувачення ризики, а також обставини, вказані в ст. 178 КК України, суд вважає за доцільне зберегти заставу у визначеному раніше розмірі, що передбачений п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України - 20 (двадцять) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 60360 (шістдесят тисяч триста шістдесят) гривень.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 314-316, 331, 336, 369-372, 284, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів - до 19.01.2026 включно.

Розмір застави залишити у межах 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 60560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) згідно наступних реквізитів: код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26261092, банк отримувача: ДКСУ, м. Київ, рахунок отримувача: UA0003652; код банку отримувача (МФО) 820172. В призначенні платіжного документу необхідно зазначати інформацію про ухвалу суду, який обрав заставу мірою запобіжного заходу та прізвище, ім`я, по батькові підозрюваного або обвинуваченого.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) прибувати за кожною вимогою до прокурора, слідчого судді, суду;

2) не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, без дозволу прокурора або суду;

3) повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання, роботи, несення служби;

4) утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим по кримінальному провадженню.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, визначити на строк 2 місяці з моменту внесення застави.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному в даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на вказаний депозитний рахунок коштів, має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово прокурора та суд. У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у виді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Роз`яснити, що учасники провадження не позбавлені права звернення до суду у встановленому законом порядку з клопотанням про зміну чи скасування запобіжного заходу впродовж дії запобіжного заходу, однак суд має право залишити без розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, якщо у ньому не зазначені нові обставини, які не розглядалися судом.

Ухвала підлягає негайному виконанню, проте може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строків на її оскарження, а в разі оскарження - після розгляду скарги апеляційним судом, якщо така не буде скасована.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та захиснику негайно після її проголошення та направити до ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» для виконання.

Повний текст ухвали складений 21.11.2025.

Суддя ОСОБА_1