справа № 631/51/26
провадження № 1-кп/631/100/26
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2026 року селище Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі судді ОСОБА_1 , яка здійснює кримінальне провадження одноособово, за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань приміщення суду в селищі Нова Водолага Харківського району Харківської області в порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження та відповідно до положень частини 4 статті 107 Кримінального процесуального кодексу України без фіксування судового провадження технічними засобами, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 жовтня 2025 року під № 0000058, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: село Караван Нововодолазького району Харківської області, громадянина України, (паспорт з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_1 , виданий 20 квітня 2022 року органом 4651), реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , який має повну середньою освіту, неодружений, неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків на утриманні не має, офіційно не працевлаштований, перебуває на пенсійному забезпеченні та отримує соціальну пенсію, як особа з інвалідністю ІІ групи з дитинства, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення проступку, передбаченого частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

До Нововодолазького районного суду Харківської області в порядку, передбаченому статтями 291, 293 та 302 Кримінального процесуального кодексу України, надійшов складений прокурором обвинувальний акт із доданими до нього документами разом із клопотанням про його розгляд в порядку спрощеного провадження та матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 жовтня 2025 року під № 0000058, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення проступку, передбаченого частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України за встановлених досудовим розслідуванням обставин.

Так, ОСОБА_3 маючи умисел на заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, вчинив кримінальний проступок, який відноситься до кримінальних правопорушень проти життя і здоров`я особи за таких обставин.

17 жовтня 2025 року близько 12 години 00 хвилин, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував біля приміщення будівлі відділення № 1 «Нової Пошти» за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Нова Водолага, вулиця Васильківського Сергія, будинок № 16, де у той же час перебував ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У вказаний час та у вказаному місці, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відбувся словесний конфлікт на ґрунті раніше виниклих неприязних стосунків по відношенню один до одного. В ході даного конфлікту у ОСОБА_3 виник раптовий протиправний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень невизначеного ступеню тяжкості.

Реалізуючи свій раптовий протиправний умисел, з мотивів виниклих неприязних стосунків, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його наслідки у вигляді спричинення невизначеної шкоди здоров`ю ОСОБА_4 та бажаючи їх настання, ОСОБА_3 з метою заподіяння тілесних ушкоджень, діючи умисно, протиправно, підійшов до ОСОБА_4 на відстань витягнутої руки та, взявши до своєї правої руки, зв`язані між собою шнурками черевики, які висіли у нього на лівому плечі, наніс ними один удар ОСОБА_4 в обличчя справа.

Відповідно до висновку експерта № 12-14/95-НВ/25 від 20 жовтня 2025 року, у ОСОБА_4 виявлено садно, травматичний набряк м`яких тканин у правій виличній ділянці, синець на повіках правого око, які виникли від травматичної, можливо одноразової, дії тупого твердого предмету з обмеженою шорохуватою контактною поверхнею, механізмом спричинення удар-ковзання, можливо способом та у період часу вказаних потерпілим. За ступенем тяжкості це легкі тілесні ушкодження, що мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше як шість днів (пункти 2.3.5, 2.3.2 «б» «Правил судово-медичного встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6). Між отриманими тілесними ушкодженнями та скороминущими наслідками, що настали у ОСОБА_4 мається причинний зв`язок. Дані тілесні ушкодження до небезпечних для життя не відносяться.

Відповідно до висновку експерта № 12-14/97-НВ/25/12-14/95-НВ/25 від 22 жовтня 2025 року локалізація, характер та механізм спричинення тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 відповідають тому способу, на який вказують він та свідок в ході проведення слідчих експериментів за їх участі.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_3 умисно наніс ОСОБА_4 легкі тілесні ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України.

При вирішенні питання щодо здійснення судового провадження у суді першої інстанції суд приймає до уваги, що обвинувальний акт у даному кримінальному проваджені надійшов до суду разом із клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

З цього приводу слід зазначити, що відповідно до положень частини 2 статті 12 Кримінального кодексу України кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 125 зазначеного кодифікованого закону України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 відноситься до проступків.

Частинами 2 та 3 статті 381 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

Прокурор, встановивши під час досудового розслідування, що підозрюваний беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, а потерпілий не заперечує проти такого розгляду, він до обвинувального акта з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні додає їх відповідні письмові заяви та матеріали досудового розслідування (частини 1 та 2 статті 302 Кримінального процесуального кодексу України).

Так, до обвинувального акту долучено письмову заяву підозрюваного ОСОБА_3 , складену 20 січня 2026 року в присутності захисника ОСОБА_5 , який діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги особі, у кримінальному провадженні стосовно якої відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України захисник залучається слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом для здійснення захисту за призначенням від 15 грудня 2025 року № 005-270009280, виданим Східним міжрегіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги, в якій ОСОБА_3 зазначає про беззаперечне визнання ним своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України та згодою із встановленими досудовим розслідуванням обставинами. Також, у вказаній заяві підозрюваний зазначив, що йому роз`яснено та зрозуміло зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також про його обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Крім того, у цій заяві захисником ОСОБА_5 підтверджено добровільність беззаперечного визнання винуватості підозрюваним, його згоду із встановленими в результаті досудового розслідування обставинами і згоду на розгляд обвинувального акта за його відсутності.

Із наданих матеріалів кримінального провадження, суд також переконався, що 20 січня 2026 року потерпілий ОСОБА_4 надав прокуророві Нововодолазького відділу Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_6 письмову заяву, відповідно до якої надав згоду на розгляд кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 жовтня 2025 року під № 0000058 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України, в порядку спрощеного провадження та повідомив про роз`яснення йому, у відповідності до частини 2 статті 302 Кримінального процесуального кодексу України, змісту встановлених у результаті досудового розслідування обставин та ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

За таких обставин, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 у заяві про визнання винуватості, в присутності захисника беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального проступку при обставинах, викладених в обвинувальному акті, беручи до уваги, що обвинуваченому роз`яснено зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорювання встановлених досудовим розслідуванням обставин, враховуючи, що обвинуваченим надана згода на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду у судовому засіданні, він правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, враховуючи заяву потерпілого ОСОБА_4 , який не заперечував проти такого розгляду, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та розглядає справу у відповідності до приписів частини 2 статті 382 Кримінального процесуального кодексу України.

Вивчивши зміст обвинувального акта разом із доданими до нього документами, перевіривши матеріали досудового розслідування у формі дізнання у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 жовтня 2025 року під № 0000058, проаналізувавши у сукупності надані прокурором докази, які узгоджуються між собою, всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясувавши всі обставини, встановлені під час досудового розслідування, які не оспорюються учасниками судового провадження, суд керуючись законом, дійшов висновку щодо доведеності вини ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку. Дії обвинуваченого відповідають складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України, і правильно кваліфіковані як умисне легке тілесне ушкодження, у зв`язку із чим обвинувачений підлягає кримінальному покаранню.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначив, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Так, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, суд виходить з класифікації кримінальних правопорушень, передбаченої статтею 12 Кримінального кодексу України та санкції частини 1 статті 125 Кримінального кодексу України, а також особливостей та обставин його вчинення, й приходить до висновку, що обвинуваченим вчинене кримінальне правопорушення, яке кримінальним законом вважається проступком.

Вивчаючи особу винного шляхом з`ясування стану його здоров`я, поведінки до вчинення кримінального правопорушення, складу родини, а також матеріального стану, судом встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у селі Караван Нововодолазького району Харківської області, має повну середню освіту, неодружений, даних щодо наявності на його утриманні неповнолітніх дітей або непрацездатних батьків матеріали справи не містять, офіційного працевлаштування не має, суб`єктом господарської діяльності не зареєстрований, з 18 листопада 1998 року перебуває на пенсійному обліку та отримує соціальну пенсію по інвалідності ІІ групи, як особа з інвалідністю з дитинства, призначену відповідно до Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», що підтверджується листом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 2000-0704-5/191045 від 09 грудня 2025 року та копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 , виданого 09 серпня 2023 року Пенсійним фондом України довічно.

За даними наявної документації ОСОБА_3 має задовільний стан здоров`я, є особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства, що підтверджується копією довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААБ № 709670, виданої 21 січня 2015 року безстроково. ОСОБА_3 на диспансерному обліку у лікаря-нарколога не перебуває, проте з 2002 року перебуває на диспансерному обліку у лікаря психіатра з діагнозом. Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 815, складеного 23 грудня 2025 року лікарями судово- психіатричними експертами Харківської філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» ОСОБА_7 та ОСОБА_8 установлено, що ОСОБА_3 страждає на хронічне психічне захворювання у формі легкої розумової відсталості з поведінковими порушеннями. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_3 перебував у стані вищевказаного психічного розладу. Не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_3 , відповідно до свого психічного стану, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Відповідно до повідомлення тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковника ОСОБА_9 від 22 жовтня 2025 року № 5814, ОСОБА_3 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 , військову службу (строкову чи контрактну) не проходив.

ОСОБА_3 має постійне місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за яким, відповідно до довідки-характеристики старости Караванського старостинського округу Старовірівської сільської ради Берестинського району Харківської області ОСОБА_10 від 21 жовтня 2025 року за № 1/6, характеризується задовільно, мешкає разом із матір`ю ОСОБА_11 , братом ОСОБА_12 та вітчимом ОСОБА_13 , ніде не навчається та не працює; за період проживання нарікань та скарг від сусідів та односельчан до старостинського округу на ОСОБА_3 не надходило.

Згідно довідки УІПА Головного управління Національної поліції в Харківській області та ДІ МВС України № 223-21102025/63061 станом на 21 жовтня 2025 року, ОСОБА_3 раніше не судимий; на даний час на обліку в Харківському районному секторі філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області (довідка № 570/24/26/1-25 від 27 жовтня 2025 року) та Берестинському районному відділі філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області (довідка № 1753/24/19/1-25 від 22 жовтня 2025 року) не перебуває.

Обставиною, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 66 Кримінального кодексу України, пом`якшує покарання ОСОБА_3 , є його щире каяття, про що останній вказав під його допиту та відображено у відповідному протоколі від 22 грудня 2025 року.

Обставин, що у відповідності пункту 6 частини 1 статті 67 Кримінального кодексу України, обтяжують покарання ОСОБА_3 є вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю, оскільки як убачається з копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_4 , серії НОМЕР_5 , виданого 13 вересня 2023 року Пенсійним фондом України, ОСОБА_4 отримує пенсію як особа з інвалідністю ІІ групи довічно.

З цього суд зазначає, що обставини, що обтяжують покарання, це вичерпно перелічені в законі та встановлені судом різного роду чинники об`єктивного або суб`єктивного характеру, що не є ознаками конкретного складу кримінального правопорушення і не впливають на його кваліфікацію, однак підвищують ступінь суспільної небезпечності винної особи і (або) вчиненого нею кримінального правопорушення і у зв`язку з цим є підставою для призначення більш суворого покарання.

За пунктом 4 частини 1 статті 91 Кримінального процесуального кодексу України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Обов`язок доказування перелічених обставин згідно зі статтею 92 Кримінального процесуального кодексу України покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках на потерпілого.

За приписами статті 337 Кримінального процесуального кодексу України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім як у випадках зміни судом правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Пунктом 6 частини 2 статті 291 Кримінального процесуального кодексу України регламентовано, що обвинувальний акт має містити, у тому числі, відомості щодо наявності або відсутності обставин, які обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченому.

Отже, в разі відсутності в обвинувальному акті у відповідності до пункту 6 частини 2 статті 291 Кримінального процесуального кодексу України обставин, які обтяжують покарання, визнання судами на підставі частини 1 статті 67 Кримінального кодексу України їх такими, що обтяжують покарання з подальшим їх врахуванням під час його призначення, не узгоджується з положеннями статті 337 Кримінального процесуального кодексу України.

Аналогічної правової позиції притримується й Верховний Суд у своїх постановах, зокрема від 11 червня 2024 року у справі № 175/2963/22 (провадження № 51-7756км23), від 08 травня 2024 року у справі № 507/1580/22 (провадження № 51-7515км23), від 29 травня 2024 року у справі № 201/137/21 (провадження № 51-7324км23).

При призначенні виду та міри покарання ОСОБА_3 суд виходить з положень частини 2 статті 61 Конституції України, яка визначає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив, що призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

У Рішенні від 15 червня 2022 року № 4-р(II)/2022 року Конституційний Суд України вказав, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди тощо.

Отже, принцип домірності зобов`язує суд у кожному конкретному випадку домірно застосовувати види покарання та (або) інші заходи кримінально-правового характеру з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та низку інших фактів і обставин (пункт 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2022 року № 1-р/2022).

Відповідно покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені частиною 1 статті 368 Кримінального процесуального кодексу України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства (постанова Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 161/7253/18).

Отже з урахуванням наведеного, при визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 з урахуванням приписів частини 2 статті 61 Конституції України, статті 65 Кримінального кодексу України, суд бере до уваги ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке в силу приписів статті 12 Кримінального кодексу України, відноситься до проступку, враховує фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, кількість, спосіб та характер завданих ушкоджень (один удар), дані про особу винного, який є особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства, страждає на хронічне психічне захворювання, проте на даний час застосування примусових заходів медичного характеру не потребує, раніше не судимий, не намагався уникнути притягнення до кримінальної відповідальності за дане кримінальне правопорушення, і усвідомив негативні наслідки своєї поведінки, щире розкаявся у вчиненому, сімейний стан та стан здоров`я, наявність у нього постійного місця реєстрації та проживання, де він характеризується задовільно, відсутність претензій майнового та морального характеру з боку потерпілого, а також наявність обставин, що пом`якшують покарання та обставин, що його обтяжують.

Виходячи з приписів статті 50 Кримінального кодексу України, згідно з яких метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 необхідно призначити покарання в межах, встановлених санкцією частини 1 статті 125 Кримінального кодексу України, у виді штрафу ближче до мінімального розміру. При цьому суд ураховує обставини скоєння ОСОБА_3 кримінального проступку та його наслідки, а також обрані учасниками судового провадження позиції, викладені у їх заявах.

Призначаючи саме такий вид покарання, суд приймає до уваги, що санкцією вказаної статті передбачено покарання у виді, в тому числі, громадських та виправних робіт, однак суд вважає неможливим призначити ОСОБА_3 не один із видів даних покарань, оскільки обвинувачений є особою з інвалідністю ІІ групи та офіційно не працевлаштований, тому з огляду на приписи статтей 56 та 57 Кримінального кодексу України наведені види покарань не можуть бути застосовані до обвинуваченого.

Отже, з урахуванням вищезазначених обставин, призначення ОСОБА_3 покарання у виді штрафу буде належною мірою відповідати особі обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На думку суду таке покарання відповідатиме гуманності й справедливості, та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Питання доцільності обрання запобіжного заходу суд не розглядає з огляду на відсутність з цього питання відповідного клопотання прокурора, та у світлі того, що відповідно до положень статтей 22 та 26 Кримінального процесуального кодексу України, суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Цивільний позов в рамках даного кримінального провадження не заявлявся, процесуальні витрати у справі відсутні.

Долю речових доказів по справі слід вирішити в порядку, визначеному пунктом 5 частини 9 статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 50, 53, 65 67 та частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України, а також статтями 31, 100, 118, 122, частиною 1 статті 126, статтями 291, 293, 302, 349, 368 371, 373 376, 381, 382, 392, 393, 395, 532 535 Кримінального процесуального кодексу України,

З А С У Д И В:

ОСОБА_3 визнати винним у пред`явленому йому обвинуваченні, передбаченому частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України, і призначити йому по даній нормі закону покарання у виді штрафу у розмірі тридцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 595 (п`ятсот дев`яносто п`ять) гривень 00 копійок.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком суду законної сили не обирати.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.

Речові докази у кримінальному провадженні: бувші у використанні бойові утеплені черевики виготовленні Товариством з обмеженою відповідальністю «Таланлегпром», марки «GORE.TEX», модель Х(dbr)/A4321(wf)/C1-2, 41 розміру довжиною стопи 262 мм, визнанні постановою дізнавача сектору дізнання відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_14 від 29 жовтня 2025 року та передані на відповідальне зберігання під розписку ОСОБА_3 залишити останньому за належністю як власнику.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вони мають право отримати в суді копію вироку.

На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав, передбачених статтею 394 Кримінального процесуального кодексу України, до Харківського апеляційного суду через Нововодолазький районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 Кримінального процесуального кодексу України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 Кримінального процесуального кодексу України, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1