УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 568/1969/25

Провадження № 1-кп/568/145/25

24 листопада 2025 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисників адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту у кримінальному провадженні №0000138 від 24.11.2021р. за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 286-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Радивилівського районного суду Рівненської області знаходиться обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000138,внесеного до ЄРДР 24.11.2021р. за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 286-1 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_4 .

Клопотання мотивує тим, що на теперішній час продовжують існувати достатні підстави вважати, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зникли та не зменшилися, а саме: ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, який полягає у можливості - переховуватись від суду, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочин, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, у разі визнання його винним; ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, який полягає у можливості незаконно впливати на потерпілого, свідків, експерта, спеціаліста, у цьому ж кримінальному провадженні. На даний час після відкриття матеріалів в порядку ч.6 ст. 290 КПК України ОСОБА_4 відомі анкетні дані свідків, експертів, які проводили експертизи та надали висновки у кримінальному провадженні, відомості про потерпілих, а тому незаконний вплив з боку обвинуваченого на учасників кримінального провадження може призвести до зміни їх показів та перешкодити кримінальному провадженні. Ризик, передбачений п.4 ч.1 ст.177 КПК України, полягає у тому, що обвинувачений може протиправно перешкоджати кримінальному провадженню, зокрема, може негативно впливати на хід судового розгляду, перешкоджати встановленню істини у справі, узгоджувати свої показання з показаннями інших осіб, не з`являтися до суду. Також зазначив, що більш м`які запобіжні заході до обвинуваченого не можуть бути застосовані та не забезпечать належну поведінку обвинуваченого, виконання ним процесуальних обов`язків.

Потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилися.

Захисники обвинуваченого в судовому засіданні просили застосувати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Суду пояснили, що обвинувачений ОСОБА_9 жодних процесуальних обов`язків за весь час досудового розслідування не порушив, має міцні соціальні зв`язки, одружений, має вагітну дружину, працює, матеріальну та моральну шкоду потерпілим відшкодував в повному обсязі, останні не мають жодних претензій, має постійне місце проживання. Ризики, зазначені прокурором та передбачені ч.1 ст. 177 КПК України відсутні.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку захисників в повному обсязі, просив застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Суд, вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, встановив наступне.

У відповідності до ст.331 КПК України під час судового розгляду суд, за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Пунктом 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім, зокрема, законного арешту або затримання особи для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом, і відповідно до процедури, встановленої законом.

У відповідності до ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Згідно ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також наявність ризиків, передбачених цим Кодексом.

Ч.2 ст.177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Як вбачається з п.1 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 p. N 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний пам`ятати, що критерії для обрання того чи іншого запобіжного заходу передбачені у ч.1 ст.194 КПК, а тому слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу, якщо за результатами розгляду клопотання встановить: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні; а також враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

Стаття 176 КПК України визначає, що запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі, наявність у нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи; репутацію підозрюваного, обвинуваченого його майновий стан; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором клопотання.

З досліджених доказів вбачається, що підставами для обрання запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту було наявність ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду, вчиняти інші кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілих, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню в інший спосіб.

Як вбачається із реєстру матеріалів досудового розслідування та доданих до клопотання матеріалів, 30.09.2025р. ухвалою слідчого судді ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період часу, а саме з 21 год. до 07 год. строком до 24.11.2025р. включно.

Судом встановлено, що за час перебування під домашнім арештом обвинувачений виконував покладені на нього судом обов`язки. Також суд враховує дані про обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, одружений, має вагітну дружину, працює, займається волонтерством, відшкодував шкоду потерпілим.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, санкція якого передбачає позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, у разі визнання його винним. Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду береться до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій. Разом із тим, ризик незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів в даному кримінальному провадженні, зазначений у клопотанні прокурора, суд вважає недоведеним і не бере до уваги, оскільки перебуваючи під домашнім арештом обвинувачений мав таку можливість, однак суду не надано доказів вчинення зазначених дій обвинуваченим.

Судовий розгляд по справі не розпочався, а тому існує ризик того, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню в інший спосіб, але даному ризику можливо запобігти шляхом обрання більш м`якого запобіжного заходу.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що в клопотанні прокурора слід відмовити та вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, поклавши на нього певні обов`язки, передбачені ст.194 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.ст.177,178,179,181,194,331 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Рівненської обласної прокуратури про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно ОСОБА_4 - відмовити.

Змінити запобіжний захід відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 286-1 КК України у вигляді домашнього арешту у певний період доби на особисте зобов`язання.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки:

- в період проведення судового провадження, прибувати за кожною вимогою до суду в провадженні якого знаходиться вказане кримінальне провадження;

- не відлучатися за межі Рівненської області без дозволу прокурора або суду;

- негайно повідомляти прокурора, суд про зміну свого місця проживання.

- утримуватися від будь-якого спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду з кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути покладене грошове стягнення у розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Строк дії ухвали складає 2 місяці з дня її проголошення, тобто, до 24.01.2026р.

Контроль за виконанням ухвали суду покласти на прокурора.

Ознайомити обвинуваченого ОСОБА_4 під підпис з ухвалою про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання та покладених обов`язків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 01 грудня 2025 року.

Суддя ОСОБА_1