Провадження № 1-в/761/13/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва клопотання

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Світильні Броварського району Київської області, громадянина України, який здобув середню спеціальну освіту, неодружений, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 (зі слів перебуває у відпустці), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, раніше неодноразово судимого, засудженого вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23.07.2024,

про звільнення від покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України,

за участю:

секретарів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

прокурорів - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

засудженого - ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ :

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання засудженого ОСОБА_2 про звільнення ОСОБА_2 від призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23.07.2024 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України.

Дане клопотання обґрунтовується тим, що 23.07.2024 ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Водночас, 09.08.2024 набув чинності Закон України №3886-ІХ щодо декриміналізації крадіжок, яким усувається кримінальна караність діянь, в яких сумах викраденого майна не перевищує 2 нмдг. Так, враховуючи, що станом на 1 січня 2024 року 2 нмдг, з якого діяння підлягає кваліфікації за ст. 185 КК України становить 3028 грн., однак вартість майна, яким мав намір заволодіти ОСОБА_10 в результаті вчинення кримінального правопорушення, є меншою за вказаний розмір, наявні підстави для звільнення ОСОБА_2 від покарання, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23.07.2024 на підставі ч. 2 ст. 74 КК України.

Засуджений ОСОБА_2 клопотання підтримав та просив задовольнити із зазначених у ньому підстав.

Прокурори ОСОБА_9 та ОСОБА_8 заперечували щодо задоволення клопотання засудженого ОСОБА_2 , вказуючи на відсутність підстав для такого звільнення, оскільки сума викраденого внаслідок вчинення кримінального правопорушення майна більший за встановлений законом показник розмежування адміністративної та кримінальної відповідальності за вчинення крадіжки.

Вислухавши доводи сторін провадження, ретельно дослідивши клопотання засудженого ОСОБА_2 , суд приходить до таких висновків.

Так, п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України визначено, що під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання, зокрема про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

У свою чергу, приписами п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України визначено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Таким чином, суд вважає за доцільне першочергово вирішити питання щодо підсудності поданого засудженим ОСОБА_2 клопотання про звільнення його від покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України Шевченківському районному суду м. Києва.

Із супровідного листа в.о. першого заступника начальника Державної установи «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_11 №З-5440 від 21.08.2024 вбачається, що засуджений ОСОБА_2 наразі утримується у вказаній установі, відтак можна дійти обґрунтованого висновку про те, що Державна установа «Київський слідчий ізолятор» є місцем виконання вироку, яким ОСОБА_2 засуджено до покарання у виді позбавлення волі, з моменту набрання ними законної сили.

У відповідності до положень ст. 532 КПК України вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Так, вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23.07.2024 ОСОБА_2 засуджено за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, ухвалою Київського апеляційного суду від 17.03.2025 вказаний вирок залишено без змін.

У відповідності до положень ст. 532 КПК України вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Враховуючи вищенаведене, вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 23.07.2024 набрав законної сили 17.03.2025 року.

Згідно з ч. 1 ст. 533 КПК України вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Таким чином, враховуючи, що остаточне рішення у справі №761/18199/24 набрало законної сили 17.03.2025, при цьому, за таким вироком ОСОБА_2 засуджено до покарання у виді позбавлення волі, місцем виконання якого є Державна установа «Київський слідчий ізолятор», що розташована за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 13, а відтак, територіально знаходиться у Шевченківському районі м. Києва, суд приходить до висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_2 про звільнення його від призначеного покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України підсудне Шевченківському районному суду м. Києва, та вважає за можливе розглянути його по суті.

Як встановлено у ході судового розгляду, вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23.07.2024 ОСОБА_2 засуджений за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, до покарання позбавлення волі на строк 5 років. Ухвалою Київського апеляційного суду від 17.03.2025 вказаний вирок залишено без змін.

Так, згідно з ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

За загальним правилом, закріпленим ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

У той же час, у відповідності до приписів ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

В силу ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Так, 09.08.2024 набрав чинності Закон України від 18 липня 2024 року №3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким внесені зміни у розмежування адміністративного та кримінального правопорушення проти власності.

Отже, з 09.08.2024 за крадіжку чужого майна, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян (у 2024 році - до 3028 грн.; у 2023 - до 2684 грн.; у 2022 - до 2481 грн.), настає відповідальність за статтею 51 КУпАП.

У свою чергу, положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону №3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону №3886-IX) встановлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу XX Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п. п. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

У свою чергу, зі змісту вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 23.07.2024 вбачається, що за епізодом 23.03.2024 сума викраденого ОСОБА_2 майна становить 3216 грн. 33 коп. Відтак, ОСОБА_2 скоїв закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднану з проникненням у інше приміщення, в умовах воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України.

Положеннями ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» визначено, що станом на 01 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 3028 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону №3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_2 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України у 2024 році становив 3028 коп. 00 коп.

Враховуючи те, що вартість таємно викраденого ОСОБА_2 майна станом на день вчинення кримінального правопорушення - 23.03.2024 становила 3216 грн. 66 коп., тобто ця сума є більшою за розмір, з якого відповідно до Закону №3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме більшою за 3028 грн. 00 коп., то суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_2 23.03.2024 вчинив саме кримінальне правопорушення, яке охоплюється диспозицією ст. 185 КК України, та відповідно до внесених у Законі змін не підпадає під декриміналізацію.

З огляду на наведене, клопотання засудженого ОСОБА_2 про звільнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23.07.2024, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, не підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 369-372, 377, 532-534, 537, 539 КПК України, ст. 1-5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. 58 Конституції України, Законом України від 18 липня 2024 року №3886-IX, суд

УХВАЛИВ :

Клопотання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23.07.2024 до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, про звільнення від покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення через Шевченківський районний суд м. Києва.

Ухвала набирає законної сили на наступний день після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали оголосити 29 квітня 2025 року о 10 год. 10 хв.

Суддя ОСОБА_1