Провадження № 1-кс/344/7201/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання представника Фермерського господарства «ЕКОАГРО-СЛК» про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0001114 від 08.04.2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

Представник Фермерського господарства «ЕКОАГРО-СЛК» звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0001114 від 08.04.2025 року, а саме: комбайна зернозбирального марки «John Deere» моделі 9770 STS 2011 р.в. заводський номер НОМЕР_1 із ключем до нього, машини для внесення добрив (розкидач мінеральних добрив) «ВІМ 1500», дискового агрегату навісного «ДАН-3,5» та агрегата ґрунтообробного дискового «СТЕП АГМ-5,9П».

В судовому засіданні представник Фермерського господарства «ЕКОАГРО-СЛК» клопотання підтримав, посилаючись на викладені в ньому обставини, та просив клопотання задовольнити.

В судовому засіданні прокурор заперечив проти поданого клопотання.

Заслухавши представника заявника, прокурора, дослідивши матеріали клопотання, вважаю наступне.

Відповідно до приписів статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частиною другою вказаної статті передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ч. 2 ст. 174 КПК України).

Так, відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 08.04.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001114 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364-1, ч. 5 ст. 191 КК України.

Постановою слідчого від 01.04.2025 комбайн зернозбиральний марки «John Deere» моделі 9770 STS 2011 р.в. заводський номер НОМЕР_1 , машину для внесення добрив (розкидач мінеральних добрив) «ВІМ 1500», дисковий агрегат навісний «ДАН-3,5» та агрегат ґрунтообробний дисковий «СТЕП АГМ-5,9П» у вказаному кримінальному провадженні визнано речовими доказами.

На підставі ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07.04.2025 року з метою забезпечення збереження майна, як речового доказу накладено арешт із забороною на користування, відчуження та розпорядження на майно, яке було вилучено під час проведення обшуку 01.04.2025р., а саме: комбайн зернозбиральний марки «John Deere» моделі 9770 STS 2011 р.в. заводський номер НОМЕР_1 із ключем до нього, машину для внесення добрив (розкидач мінеральних добрив) «ВІМ 1500», дисковий агрегат навісний «ДАН-3,5» та агрегат ґрунтообробний дисковий «СТЕП АГМ-5,9П», до його скасування у встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України порядку.

Ч. 1 ст. 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 1 ст.100 КПК України передбачено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із ст.ст. 171-174 цього Кодексу.

Правовою підставою для накладення арешту на зазначене майно було збереження речових доказів. Так, вказане представником заявника у клопотанні майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Оцінюючи доводи заявника щодо доцільності скасування арешту майна, враховую час з моменту вилучення майна, що з огляду на обставини кримінального провадження, обсягу слідчих та процесуальних дій у провадженні, не можна вважати «тривалим» або «надмірно тривалим».

У рішеннях Європейського суду з прав людини Суд неодноразово доходив до висновку, що зберігання майна в якості речових доказів у кримінальному провадженні може бути необхідним в інтересах належного відправлення судочинства, що є легітимною метою в «загальних інтересах» суспільства (рішення у справах Смірнов (Smirnov), п. 57, та «East West Alliance Limited», п. 188). При цьому, має існувати розумне пропорційне співвідношення між використаними засобами та метою, яку прагнуть досягти будь-якими заходами, що застосовуються державою, у тому числі тими, що призначені для здійснення контролю за користуванням майном особи. Ця вимога виражена у визначенні «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи (рішення у справі «Едвардс проти Мальти» (Edwards v. Malta), № 17647/04, п. 69, від 24 жовтня 2006 року, з подальшими посиланнями, та вищезгадане рішення у справі Смірнов (Smirnov).

Слідчий суддя, розглядаючи клопотання виходить з того, що втручання у право власності повинно не лише бути законним і переслідувати за фактами та у принципі «законну мету» «відповідно до загальних інтересів», але також має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між вжитими заходами та метою, яку прагнули досягти будь-якими заходами, застосованими державою, у тому числі заходами, спрямованими на здійснення контролю за користуванням майном фізичної особи. Ця вимога виражена у понятті «справедливий баланс», який має бути встановлений між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Подія яка розслідується, зокрема її наслідки, свідчать про те, що на даний час і на даному етапі досудового розслідування таке втручання у право власності особи є справедливим, правомірним та пропорційним.

Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, слідчий суддя не може прийняти до уваги посилання заявника про те, що під час досудового розслідування проведено усі необхідні слідчі дії, а тому відпала потреба у арешті майна, оскільки досудове розслідування триває та арешт майна застосований з метою збереження речових доказів.

Відтак, враховуючи вищенаведене, та те, що заявником не доведено обставин, що арешт накладено необґрунтовано та в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба, вважаю, що підстави для задоволення клопотання відсутні.

Керуючись ст.ст. 170, 174, 309 КПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання про скасування арешту майна відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1