УХВАЛА

Іменем України

16.09.2025 Справа №607/18921/25 Провадження №1-кс/607/5314/2025

м. Тернопіль

Слідча суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області клопотання старшого слідчого в ОВС відділу СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 ,погоджене прокурором відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000549 від 09.12.2024 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернополя, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працюючого, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України,

УСТАНОВИЛА:

12.09.2025 старший слідчий в ОВС відділу СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 звернувся до слідчої судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000549 від 09.12.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені № 0000549 від 09.12.2024 за підозрою ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України.

Згідно зі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Так, Верховною Радою України 24.02.2022 прийнятий Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-IX, яким затверджено Указ Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який неодноразово Указами Президента України продовжувався.

Відповідно до ч. 3 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводяться тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 (надалі Закон України).

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Частиною 8 «Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.20221 № 1455, перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

Як зазначено в ч. 4 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII, у воєнний час забороняється виїзд призовників, військовозобов`язаних та резервістів з місця проживання без дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України без дозволу відповідного керівника).

Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження правил перетину державного кордону України» № 57 від 27.01.1995 затверджений Порядок та умови перетинання громадянами України державного кордону у тому числі під час дії воєнного стану в України.

Так, під час проведення досудового розслідування установлено, що у ОСОБА_4 у невстановленому досудовим розслідуванням часі та місці виник злочинний умисел на заволодіння грошовими коштами шляхом обману, а саме під приводом сприяння у виїзді за межі території України.

Вкінці лютого 2025 року, точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 під час розмови із ОСОБА_7 (анкетні дані змінені) дізнався про те, що останній має намір виїхати за кордон, і в ОСОБА_4 виник злочинний намір, направлений на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_7 (анкетні дані змінені) шляхом обману, у великих розмірах, а саме у сумі 14000 доларів США, що відповідно до курсу Національного банку України станом на 25.02.2025 становило 583821 грн.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 25.02.2025 о 14 год. 30 хв. ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» за № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 (із подальшими змінами), в Україні введений воєнний стан, в ході особистої розмови із ОСОБА_7 (анкетні дані змінені) на території «Парку Здоров`я», що у м. Тернополі, з метою отримання грошових коштів від останнього повідомив завідомо неправдиві відомості, зокрема запропонував за грошову винагороду у розмірі 5000 доларів США, які ОСОБА_7 (анкетні дані змінені) повинен передати ОСОБА_4 як завдаток за сприяння у перетині державного кордону України, організувати ОСОБА_7 (анкетні дані змінені) перетин державного кордону України з Республікою Білорусь, не маючи на меті виконати взяті на себе зобов`язання.

Також ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_7 (анкетні дані змінені), що для успішної комунікації при перетині державного кордону України останньому необхідно мати два мобільні телефони з двома картками операторів зв`язку, один з яких залишити собі, інший передати ОСОБА_4 .

На дану пропозицію ОСОБА_7 (анкетні дані змінені) погодився.

08.03.2025 о 15 год. 08 хв. ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, перебуваючи неподалік алеї «Парку Здоров`я» та магазину «АТБ», на вул. С.Короля в м. Тернополі в автомобілі марки «BMW X5», залучивши до розмови ОСОБА_8 , який не мав наміру заволодівати коштами ОСОБА_7 (анкетні дані змінені), під час розмови з останнім повідомив завідомо неправдиві відомості, зокрема запропонував за грошову винагороду у розмірі 4000 доларів США, які ОСОБА_7 (анкетні дані змінені) повинен передати ОСОБА_4 як завдаток за сприяння у перетині державного кордону України, організувати ОСОБА_7 (анкетні дані змінені) перетин державного кордону України з Республікою Білорусь, не маючи на меті виконати взяті на себе зобов`язання.

19.03.2025 о 12 год. 50 хв., перебуваючи в м. Тернополі на вулиці Тернопільська, неподалік будинку 8Б, ОСОБА_4 під час особистої зустрічі з ОСОБА_7 (анкетні дані змінені) повідомив останньому завідомо неправдиві відомості стосовно можливості перетину державного кордону України та запевнив, що ОСОБА_7 (анкетні дані змінені) будуть надані усі засоби для перевезення його із м. Тернополя до державного кордону України для подальшого переправлення його на територію Європейського Союзу, для чого останній має передати попередньо обумовлену суму завдатку. ОСОБА_7 (анкетні дані змінені) повідомив, що має грошові кошти в сумі лише 2000 доларів США, що відповідно до курсу Національного банку України станом на 19.03.2025 становило 83131,60 грн, та передав їх ОСОБА_4 в якості частини завдатку за організацію його переправлення через державний кордон України, а також на вимогу ОСОБА_4 передав для комунікації при перетині державного кордону України два мобільні телефони із двома картками операторів зв`язку, для попереднього зберігання.

У подальшому ОСОБА_4 , не маючи на меті виконати взяті на себе зобов`язання, коштами у сумі 2000 доларів США, які він отримав від ОСОБА_7 (анкетні дані змінені), розпорядився на власний розсуд. Крім цього, 01.04.2025 ОСОБА_4 , не маючи на меті виконати взяті на себе зобов`язання, два мобільні телефони, які він отримав 19.03.2025 від ОСОБА_7 (анкетні дані змінені), заклав до ломбардного відділення ТОВ «Ломбард «Дім Мікрофінанс», що на вул. Мазепи, 4 у м. Тернополі.

07.04.2025 приблизно о 13 год. 31 хв. ОСОБА_4 з метою отримання від ОСОБА_7 (анкетні дані змінені) всієї суми 14000 доларів США під час телефонної розмови з останнім повідомив завідомо неправдиві відомості стосовно можливості перетину державного кордону України через інших невстановлених осіб та домовився про особисту зустріч о 16 год. 00 хв.

У цей же день ОСОБА_4 о 16 год. 30 хв., перебуваючи в кафе «Горня», що на вул. С.Короля, буд. 53, м. Тернопіль, залучивши до розмови ОСОБА_9 , який не мав наміру заволодівати коштами ОСОБА_7 (анкетні данні змінені), під час розмови з останнім повідомив завідомо неправдиві відомості, зокрема про те, що за грошову винагороду в загальній сумі 14000 доларів США, які ОСОБА_7 (анкетні данні змінені) повинен передати ОСОБА_4 для подальшої передачі невстановленим особам за сприяння у перетині державного кордону України, організує переправлення ОСОБА_7 (анкетні дані змінені) на територію Європейського Союзу, не маючи на меті виконати взяті на себе зобов`язання.

28.04.2025 о 15 год. 33 хв., перебуваючи поблизу будинку 53 на вул. Бережанська у м. Тернополі, ОСОБА_4 , залучивши до розмови ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які не мали на меті заволодівати коштами ОСОБА_7 (анкетні дані змінені), під час розмови з останнім повідомив завідомо неправдиві відомості, зокрема про те, що за грошову винагороду в загальній сумі 14000 доларів США, які ОСОБА_7 (анкетні данні змінені) повинен передати ОСОБА_4 для подальшої передачі невстановленим особам за сприяння у перетині державного кордону України, організує переправлення ОСОБА_7 (анкетні дані змінені) на територію Європейського Союзу

Після цієї розмови ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_7 (анкетні дані змінені), що йому необхідно передати ще 1000 доларів США у якості завдатку за сприяння у перетині державного кордону України, не маючи на меті виконати взяті на себе зобов`язання, на що ОСОБА_7 (анкетні данні змінені) відповів, що на даний час біля себе не має вказаних коштів і, можливо, передасть їх пізніше.

Однак ОСОБА_4 з причин, які не залежали від його волі, не виконав всі дії, які вважав необхідними для заволодіння коштами ОСОБА_7 (анкетні дані змінені), в загальній сумі 14000 доларів США, отримавши лише частину вказаної суми, а саме 2000 доларів США, оскільки його злочинні дії були припинені працівниками правоохоронних органів.

Слідчий зазначив, що у кримінальному провадженні № 0000549 від 09.12.2024 наявна обґрунтована підозра щодо вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

06.06.2025 у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 332 КК України.

11.06.2025 ухвалою слідчої судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області до ОСОБА_4 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 05.08.2025, із визначенням розміру застави 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242240 грн.

29.07.2025 ухвалою слідчої судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_4 продовжений строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 26.09.2025, а також визначено заставу у розмірі 121120 грн та у випадку внесення застави покладено на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

11.09.2025 у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України.

11.09.2025 в порядку ст. 290 КПК України сторонам кримінального провадження повідомлено про завершення досудового розслідування та наданий доступ до матеріалів досудового розслідування.

Слідчий вказав, що закінчити досудове розслідування та звернутися до суду з обвинувальним актом у строк дії попередньої ухвали про продовження ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу неможливо з підстав необхідності проведення належного ознайомлення сторін з матеріалами кримінального провадження в порядку ст. 290 КПК України та оформлення обвинувального акту для скерування його до суду. При цьому ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України та встановлені в ухвалі слідчої судді від 29.07.2025, продовжують існувати та не зменшились.

За таких підстав слідчий просить продовжити відносно ОСОБА_4 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив клопотання задовольнити. Додатково вказав, що під час продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою необхідно визначити заставу у тому ж розмірі, що була визначена попередньою ухвалою слідчої судді. Також зазначив, що на даний час ризики у межах даного кримінального провадження зменшились та на даний час існують ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання. Вказав, що зазначені у клопотанні ризики є формальними. При цьому у межах даного кримінального провадження до підозрюваного був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого у подальшому був продовжений, а тому вважає, що на даний час доцільним є застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту або застави. Разом з тим у випадку продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою просив визначити менший розмір застави, оскільки така застава є непомірною для ОСОБА_4 .

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши зміст клопотання та додані до нього матеріали, слідча суддя дійшла висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

За змістом ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Так, ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000549 від 09.12.2024за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України.

06.06.2025 у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 332 КК України.

11.06.2025 ухвалою слідчої судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області до ОСОБА_4 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 05.08.2025, із визначенням розміру застави 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242240 грн.

21.07.2025 ухвалою слідчої судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області продовжений строк досудового розслідування у кримінальному проваджені № 0000549 від 09.12.2024до чотирьох місяців, тобто до 06.10.2025.

11.09.2025 у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України.

11.09.2025 в порядку ст. 290 КПК України сторонам кримінального провадження повідомлено про завершення досудового розслідування та наданий доступ до матеріалів досудового розслідування.

29.07.2025 ухвалою слідчої судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_4 продовжений строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 26.09.2025, а також визначено заставу у розмірі 121120 грн та у випадку внесення застави покладено на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

При цьому слідча суддя вважала доведеними ризики того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Строк дії даної ухвали закінчується 26.09.2025.

Так, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом (ч. 3 ст. 197 КПК України).

При цьому клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч. 3 ст. 199 КПК України).

Так, про обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_4 , та його можливу причетність до вчиненого кримінального правопорушення свідчать долучені до клопотання матеріали кримінального провадження у їх сукупності, а саме: протоколи за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-, відеоконтролю особи від 26.02.2025, 08.04.2025, 14.04.2025, 29.04.2025; протокол допиту свідка ОСОБА_7 (анкетні дані змінені) від 01.04.2025; протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту від 20.03.2025; протокол допиту свідка ОСОБА_8 від 07.07.2025; лист ТОВ «Лобмард «Дім Мікрофінанс» від 04.08.2025; протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії спостереження за особою від 14.04.2025; протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіоконтроль особи від 16.05.2025; протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 02.05.2025; протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 11.07.2025.

Більше того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

При цьому слідча суддя зауважує, що обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, правильність кримінально-правової кваліфікації діяння потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні в ході судового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_4 , що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення № 14310/88 від 23.10.1994) суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Отже, з урахуванням змісту долучених до клопотання матеріалів кримінального провадження у їх сукупності, слідча суддя встановила, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на даному етапі розслідування достатньою сукупністю доказів.

Враховуючи, що слідча суддя на цьому етапі провадження лише зобов`язана на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні дані слідча суддя доходить висновку про обґрунтованість підозри та можливу причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Розглядаючи питання існування раніше встановлених ризиків та позицію захисту щодо їх недоведеності, слідча суддя зазначає таке.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. А як зазначено в п. 111-112 рішення ЄСПЛ «Белеветський проти Росії», обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Як вбачається зі змісту ухвали від 29.07.2025 при продовженні строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 слідча суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області вважала доведеними ризики того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Поряд з цим у судовому засіданні прокурор зазначив, що такі ризики зменшились, а саме ризик того, що підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин справи, на даний час відсутній, оскільки сторонам кримінального провадження відповідно до ст. 290 КПК України відкриті матеріали досудового розслідування.

Щодо інших ризиків слідча суддя зазначає таке.

Так, ризик того, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду підтверджується тим, що останній підозрюється, зокрема у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років. Слідча суддя вважає, що зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від суду. Таке твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, висловленою у справі «Ілійков проти Болгарії» (рішення від 26.07.2001), де Суд зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при о цінюванні ризиків переховування. Відтак слідча суддя вважає, що стороною обвинувачення доведено, що такий ризик і надалі продовжує існувати.

Щодо ризику впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, то ст. 23 КПК України встановлює принцип безпосередності дослідження показань, за змістом якого суд досліджує докази безпосередньо і показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Тобто доказове значення у кримінальному провадженні матимуть показання свідків, які будуть надані останніми безпосередньо під час судового розгляду у судовому засіданні, а не надані ними під час досудового розслідування. Указане доводить, що з метою зміни свідками своїх показань на користь підозрюваного, відмови від дачі показань останній може впливати на вказаних осіб у незаконний спосіб. При цьому підозрюваний обізнаний про особи свідків, місце їх проживання та знає суть показань, що останні надавали органу досудового розслідування.

Так само слідча суддя вважає, що ризик того, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, є доведеним стороною обвинувачення. Так, ОСОБА_4 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за тяжкі злочини, що свідчить про його схильність до протиправної поведінки. Крім цього, на даний час в Тернопільському міськрайонному судді Тернопільській області перебуває на розгляді два обвинувальних акти стосовно ОСОБА_4 за ч. 2, 3 ст. 190 КК України та за ч. 2 ст. 307 КК України, що свідчить про систематичність протиправної поведінки останнього.

Крім цього, прокурор довів, що закінчити досудове розслідування у строк дії попередньої ухвали про продовження ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу неможливо внаслідок необхідності проведення належного ознайомлення сторін з матеріалами кримінального провадження в порядку ст. 290 КПК України та оформлення обвинувального акту для скерування його до суду.

Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, слідча суддя зазначає таке.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється на засадах верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (ст. 5) втілює основоположне право людини на захист від свавільного втручання держави у її право на свободу. Тому у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

З цього правила випливають два природних наслідки: тягар доведення обставин, що свідчать на користь утримання під вартою, завжди несе сторона обвинувачення, а будь-які обставини, щодо доведеності яких або значення яких для вирішення питання про тримання під вартою або звільнення, залишається сумнів, мають тлумачитися на користь звільнення особи.

Роль слідчого судді при оцінці вказаних обставин полягає в перевірці істинних намірів та цілей, що стоять за позбавленням особи свободи, відповідності цих цілей та намірів вимогам закону, та, у випадку встановлення відсутності законних підстав для тримання особи під вартою, - прийняття рішення про звільнення особи з-під варти.

Така перевірка відбувається за правилами національного законодавства, які містяться в положеннях ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Слідча суддя враховує, що тримання під вартою в розумінні ст. 183 КПК України є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Також ч. 5 ст. 199 КПК України передбачає, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

З урахуванням викладених вище обставин слідча суддя доходить висновку, що заявлені ризики зменшились, що дає підстави для застосування до підозрюваного більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, який буде достатнім для здійснення мети, передбаченої ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відтак слідча суддя доходить висновку, що дієвим запобіжним заходом, який зможе запобігти наявним у цьому кримінальному провадженні ризикам є цілодобовий домашній арешт.

При цьому слідча суддя також враховує обставини, визначені ст. 178 КПК України, і відповідно до наданих доказів приймає до уваги, що підозрюваний раніше не судимий та має постійне місце проживання, а відтак запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту є пропорційним меті та завданням цього кримінального провадження.

Також на виконання вимог ч. 5 ст. 194 КПК України слідча суддя покладає на підозрюваного обов`язки, визначені даною нормою закону.

Керуючись ст. 2, 8, 177, 178, 181, 183, 194, 197, 199, 205, 369-372, 532 КПК України, слідча суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання старшого слідчого в ОВС відділу СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000549 від 09.12.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України, задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту на строк 60 (шістдесят) днів.

Заборонити підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , цілодобово залишати житло за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язки, передбачені частиною 5 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками сторони обвинувачення у цьому ж кримінальному провадженні;

- у разі наявності здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У іншій частині клопотання відмовити.

Встановити строк дії ухвали до 14.11.2025.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення, а підозрюваний ОСОБА_4 має бути негайно доставлений до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 і звільнений з-під варти.

Копію ухвали передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_4 .

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого у даному кримінальному провадженні.

Копію ухвали негайно після її оголошення вручити підозрюваному ОСОБА_4 .

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідча суддя ОСОБА_1