Справа № 163/2483/25
Провадження № 1-кс/163/528/25
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2025 року Слідчий суддя Любомльського районного суду

Волинської області ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області клопотання дізнавача сектору дізнання відділення поліції № 1 (м.Любомль) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Любомльського відділу Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000212 від 12.11.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України,

в с т а н о в и в :

Клопотання обґрунтоване тим, що в ЄРДР внесено відомості про пред`явлення ОСОБА_5 під час проходження прикордонного контролю в міжнародному пункті пропуску для залізничного сполучення "Ягодин" працівнику прикордонної служби тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 з явними ознаками підробки.

12 листопада 2025 року в ході проведення огляду місця події було виявлено і вилучено тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 , видане 31.03.2022 року ІНФОРМАЦІЯ_1 на ім`я ОСОБА_5 .

На думку дізнавача, вилучений документ має силу речового доказу, надасть змогу об`єктивно встановити важливі обставини провадження, а неприйняття рішення про арешт документу безумовно тягне його повернення з можливістю втрати доказового значення.

Дізнавач, прокурор, третя особа в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про час та місце його проведення.

Разом з цим, від ОСОБА_5 на електронну адресу суду надіслав клопотання, в якому просив не накладати арешт на вилучене посвідчення.

Згідно ч.1 ст.172 КПК України неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Під час розгляду клопотання встановлено таке.

Кримінальне провадження за ознаками ч.4 ст.358 КК України зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 12 листопада 2025 року за № 0000212, що підтверджено відповідним витягом.

Факт пред`явлення ОСОБА_5 тимчасового посвідчення військовозобов`язаного під час проходження прикордонного контролю підтверджується рапортом начальника чергової частини відділення поліції, письмовими поясненнями ОСОБА_5 , повідомленням про виявлення ознак кримінального правопорушення.

Документ, щодо яких подано клопотання, дійсно вилучений під час огляду місця події, що стверджено відповідним протоколом від 11 листопада 2025 року, та визнано речовими доказами в кримінальному провадженні, що підтверджується постановою дізнавача від 12 листопада 2025 року.

Відповідно до наявної в матеріалах клопотання копії тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 встановлено, що воно видане 31.03.2022 на ім`я ОСОБА_5 на підставі наказу МО України від 21.11.2017 р. №610, дійсне до 26.03.2027 р. ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У п.13 цього посвідчення - Відмітки про військовий облік, вказано, що ОСОБА_5 знятий з військового обліку 26.03.2022.

Із відповіді т.в.о.начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 11.11.2025 за №5152 встановлено, що тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 ОСОБА_5 видавалось, проте запис щодо виключення його з військового обліку вважати недійсним, так як виключення не підтверджене штатною ВЛК.

Як вказано вище, відомості в ЄРДР внесено за ознаками ч.4 ст.358 КК України по факту використання завідомо підробленого документа під час проходження прикордонного контролю.

В ході розгляду клопотання дійсно встановлено що під час видачі свідоцтва могла існувати певна невідповідність в оформленні медичних документів та порядку проходження ВЛК, однак це не є безумовною підставою вважати, що документ є підроблемим.

Крім цього, відповіддю т.в.о.начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 11.11.2025 підтверджено факт видачі ОСОБА_5 вищевказаного посвідчення та не спростовано внесення в нього відомостей про виключення з військового обліку, а лише заначено вважати такий запис недійсним через неналежне оформлення та необхідність повторно пройти ВЛК.

Згідно із ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Отже, викладені в клопотанні мотиви і додані до нього докази не дають підстав чи розумних підозр вважати, що запропонований для арешту документ є речовим доказом можливого кримінального правопорушення.

Частиною 1 ст.173 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Таким чином, підстави внесеного дізнавачем клопотання не відповідають вимогам ст.ст.170, 173 КПК України і належним чином не обґрунтовані, через що клопотання задоволенню не підлягає.

керуючись ст.ст.170, 172, 173, 372, 376 КПК України,

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання дізнавача сектору дізнання відділення поліції № 1 (м.Любомль) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000212 відмовити.

Відмова в арешті цього майна є підставою для його повернення особі, в якої воно було вилучено.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Волинського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1