Справа № 309/4359/25
Провадження № 1-кс/309/706/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року м. Хуст

Слідчий суддя Хустського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Хустської окружної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000004 від 20.03.2024 р. щодо кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.358 ч.1 ст. 362 КК України про арешт майна,-

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Хустської окружної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000004 від 20.03.2024 р. щодо кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.358 ч.1 ст. 362 КК України звернувся в суд з клопотанням про арешт майна.

Клопотання вмотивовано тим, що, слідчим відділенням Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000004 від 20.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 358 КК, ч.1 ст.362 України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що розпорядженням голови Хустської РДА №538 від 05.12.2006 надано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 1,0 га природних сіножатей для ведення особистого селянського господарства в рахунок земельної частки (паю) сертифікат серії РН №169193 у урочищі «Решетарка» на території Хустської міської ради, громадянину ОСОБА_4 , мешканцю АДРЕСА_1 , за межами населеного пункту.

25.11.2009 управлінням Держкомзему у Хустському районі громадянину ОСОБА_4 на вказану земельну ділянку видано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку Серії ЯЕ №440470, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за №56.

Згідно вказаного Державного акту на право приватної власності на землю, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :01:002:0071, про що внесені відповідні відомості до Державного земельного кадастру.

Згідно спадкової справи №41/2013, спадкоємицею на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є його дочка ОСОБА_5 .

Після спроби внесення відомостей (змін) до Державного земельного кадастру, щодо власника земельної ділянки за кадастровим :01:002:0071, ОСОБА_5 , 07.12.2023 отримала рішення №РВ-023 про відмову у внесенні відомостей, оскільки станом на 2023 рік на місці розташування земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0071 знаходяться земельні ділянки з кадастровими номерами :07:003:0117 та :07:003:0150, а відомості щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0071 перенесені до архівного шару Державного земельного кадастру.

Встановлено, 19.09.2016 ОСОБА_6 діючи як кадастровий реєстратор, усвідомлюючи протиправність, карність та суспільну небезпечність своїх дій, а також настання суспільно-небезпечних наслідків, використовуючи повідомлення про виявлення технічної помилки №ЗВ-016 від 19.09.2016 до якого особисто вніс завідомо неправдиві відомості, щодо технічної помилки, в частині відсутності відомостей про земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0071 у Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, державні акти не друкувалися, державний акт або договір оренди на земельну ділянку до 01.01.2013 не видавався, однак на вищевказану земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0071 видано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку Серії ЯЕ №440470, застосував наданий йому ідентифікатор доступу до відомостей Державного земельного кадастру та особисто видалив переніс до архівного шару Державного земельного кадастру відомості щодо наявності та місця розташування земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0071, чим позбавив громадянку ОСОБА_5 можливості безперешкодного успадкування вказаної земельної ділянки.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_5 про реєстрацію земельної ділянки №:01:002:0071, державним кадастровим реєстратором відділу № 3 Управління Держгеокадастру в Івано Франківській області ОСОБА_7 складено висновок щодо перевірки електронного документа та встановлено, що на земельну ділянку №:01:002:0071 частково накладаються земельні ділянки № :07:003:0117 площа перетину співпадає 19,5 %, та № :07:003:0150 площа співпадає на 4,2 %.

20.11.2025 у даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 оголошено підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.2 ст.358, ч.1 ст.362 КК України.

Відповідно до відомостей ДРРП земельна ділянка № :07:003:0117 площею 2 га для ведення особистого селянського господарства перебувала у власності ФГ «Добробуття» (, адреса: Закарпатська область, Хустський район, с. Липча, вул. Шевченка, буд. 8, від імені якого на підставі Статуту від 18.02.2025 діє голова господарства ОСОБА_8 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на підставі договору купівлі продажу №1027 від25.02.2021.

Відповідно до відомостей ДРРП земельна ділянка № :07:003:0150 площею 0,5 га для ведення особистого селянського господарства перебуває у власності ОСОБА_9 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , мешканці АДРЕСА_3 ) на підставі наказу ГУ Держгеокадастру №1605-сг від 26.07.2019.

04.12.2025 прокурором у даному провадженні до Хустського районного суду подано клопотання про арешт вищевказаних земельних ділянок з метою збереження речових доказів, відповідно до положень п.2 ст.170 КПК України.

05.12.2025 слідчим суддею Хустського районного суду за результатами розгляду вищеописаного клопотання винесено ухвалу про його повернення для усунення недоліків, надавши для цього строк протягом 72 години з моменту отримання копії ухвали.

В ухвалі зазначено про те, що метою для подачі клопотання є збереження речових доказів, однак не долучено документального підтвердження про визнання даних земельних ділянок речовими доказами з обґрунтуванням необхідності їх речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

На виконання даної ухвали долучено копію постанови слідчого про визнання земельних ділянок № :07:003:0117 площею 2 га, та земельну ділянку № :07:003:0150 площею 0,5 га, речовими доказами у кримінальному провадженні №0000004 від 20.03.2024 за ч.2 ст.358, ч.1 ст.362 КК України.

В обґрунтування необхідності визнання їх речовими доказами зазначає, що вказані земельні ділянки були визнані речовими доказами не формально, а з об`єктивних причин, оскільки вони частково накладаються на земельну ділянку потерпілої, яка належить їй в порядку спадкування.

Саме факт перенесення відомостей про земельну ділянку потерпілої до архівного шару ДЗК слугував передумовою для подальшого розташування кадастровим реєстратором конфігурацій земельних ділянок №:07:003:0117 № :07:003:0150 частково на місці розташування видаленої земельної ділянки № :01:002:0071, що унеможливило підтвердження її меж для реалізації права спадкування.

Тому збереження цих земельних ділянок у статусі речових доказів є необхідним. Це дає можливість провести повне та об`єктивне розслідування та забезпечити реальний захист прав потерпілої, яка досі не може оформити спадщину у зв`язку з вищенаведеними обставинами.

Положеннями ч.1 ст.98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, дані земельні ділянки повністю відповідають критеріям речових доказів, визначених у ст. 98 КПК України.

Частиною 1 статті 170 Кримінального процесуального кодексу України передбачено обов`язок слідчого, прокурора вжиття необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, а саме майна, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину і відповідає критеріям зазначених у статті 98 КПК України, та майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1 -4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, ч. 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КК України.

Також в ухвалі зазначено про те, що у клопотанні прокурором вказано на необхідність розгляду клопотання у відсутності власників майна, з метою запобігання подальшої незаконної передачі земельних ділянок або вчинення інших правочинів, спрямованих на зміну власника, однак жодних доказів про існування цих обставин не долучено.

В ході усунення недоліків, за результатами опрацювання відомостей Державного земельного кадастру а також Реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлено, що 24.10.2025 на підставі заяви ФГ «Добробуття» № 7937 від 17.10.2025, здійснено поділ земельної ділянки № :07:003:0117 та в подальшому погашено право власності на неї, що підтверджується записом №40738958. В результаті даних дій утворено дві земельні ділянки за № :07:003:0397, та № :07:003:0398 площею 0,4093 га, конфігурація якої відповідно до відомостей ДЗК накладається на розташування земельної ділянки № :01:002:0071.

Наведені обставини підтверджують вчинення дій, спрямованих на зміну конфігурації та правового статусу земельної ділянки, шляхом її поділу та подальшого формування нових земельних ділянок з можливістю подальшого відчуження, переоформлення чи іншого розпорядження майном, що може унеможливити забезпечення завдань кримінального провадження, зокрема збереження речових доказів та запобігання зміні власника або приховуванню майна.

У зв`язку з цим необхідність накладення арешту на дане майно є обґрунтованою та виправданою, оскільки встановлені факти безпосередньо підтверджують ризики та свідчать про нагальність застосування заходу забезпечення.

Ухвалою суду зазначено, що у клопотанні не наведено контактні дані власників майна для повідомлення їх про розгляд клопотання.

Водночас, відповідно до частини 2 статті 172 Кримінального процесуального кодексу України, клопотання слідчого, прокурора чи цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника або представника, а також представника юридичної особи, якщо це необхідно для забезпечення арешту майна.

Враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, сторона обвинувачення вважає за доцільне розглядати клопотання про арешт майна без виклику його власників. Це дозволить своєчасно запобігти можливій незаконній передачі земельних ділянок або вчиненню інших правочинів, спрямованих на зміну власника.

Невідкладне накладення арешту є необхідним заходом для захисту інтересів потерпілого, гарантування ефективності кримінального провадження та недопущення будь-яких дій, що можуть перешкодити відновленню порушених прав.

В судове засідання прокурор Хустської окружної прокуратури ОСОБА_3 не з`явився надіславши суду заяву про розгляд клопотання у його відсутність.

Слідчим суддею вживались заходи щодо виклику в судове засідання власників майна, арешт на майно яких прокурор просить накласти, шляхом їх повідомлення про місце і час проведення судового засідання, а саме судом було надіслано відповідний судовий виклик за адресою їх місця проживання, що вказані прокурором у клопотанні. Однак, в судове засідання власники земельних ділянок не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи наведені обставини, а також враховуючи строки, які передбачені КПК України щодо розгляду клопотань про накладення арешту на майно, слідчий суддя вважає за можливе провести розгляд клопотання у відсутність прокурора та власників майна.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, слідчий суддя вважає, що клопотання прокурора підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

В судовому засіданні встановлено, що розпорядженням голови Хустської РДА №538 від 05.12.2006 надано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 1,0 га природних сіножатей для ведення особистого селянського господарства в рахунок земельної частки (паю) сертифікат серії РН №169193 у урочищі «Решетарка» на території Хустської міської ради, громадянину ОСОБА_4 , мешканцю АДРЕСА_1 , за межами населеного пункту.

25.11.2009 управлінням Держкомзему у Хустському районі громадянину ОСОБА_4 на вказану земельну ділянку видано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку Серії ЯЕ №440470, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за №56.

Згідно вказаного Державного акту на право приватної власності на землю, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :01:002:0071, про що внесені відповідні відомості до Державного земельного кадастру.

Згідно спадкової справи №41/2013, спадкоємицею на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є його дочка ОСОБА_5 .

Після спроби внесення відомостей (змін) до Державного земельного кадастру, щодо власника земельної ділянки за кадастровим :01:002:0071, ОСОБА_5 , 07.12.2023 отримала рішення №РВ-023 про відмову у внесенні відомостей, оскільки станом на 2023 рік на місці розташування земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0071 знаходяться земельні ділянки з кадастровими номерами :07:003:0117 та :07:003:0150, а відомості щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0071 перенесені до архівного шару Державного земельного кадастру.

19.09.2016 ОСОБА_6 діючи як кадастровий реєстратор, усвідомлюючи протиправність, карність та суспільну небезпечність своїх дій, а також настання суспільно-небезпечних наслідків, використовуючи повідомлення про виявлення технічної помилки №ЗВ-016 від 19.09.2016 до якого особисто вніс завідомо неправдиві відомості, щодо технічної помилки, в частині відсутності відомостей про земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0071 у Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, державні акти не друкувалися, державний акт або договір оренди на земельну ділянку до 01.01.2013 не видавався, однак на вищевказану земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0071 видано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку Серії ЯЕ №440470, застосував наданий йому ідентифікатор доступу до відомостей Державного земельного кадастру та особисто видалив переніс до архівного шару Державного земельного кадастру відомості щодо наявності та місця розташування земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0071, чим позбавив громадянку ОСОБА_5 можливості безперешкодного успадкування вказаної земельної ділянки.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_5 про реєстрацію земельної ділянки № :01:002:0071, державним кадастровим реєстратором відділу № 3 Управління Держгеокадастру в Івано Франківській області ОСОБА_7 складено висновок щодо перевірки електронного документа та встановлено, що на земельну ділянку №:01:002:0071частково накладаються земельні ділянки № :07:003:0117 площа перетину співпадає 19,5 %, та № :07:003:0150 площа співпадає на 4,2 %.

Відомості про дане кримінальне правопорушення внесено 20.03.2024 прокурором ОСОБА_3 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000004 від 20.03.2024 р. щодо кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.358 ч.1 ст. 362 КК України.

20.11.2025 у даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 оголошено підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.2 ст.358, ч.1 ст.362 КК України.

В ході проведення досудового розслідування 04.12.2025 р. земельні ділянки за кадастровим номером :07:003:0117 площею 2 га. га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Закарпатська область, за межами населеного пункту на території Хустської міської ради, яка перебуває у власності ФГ «Добропуття», та земельна ділянка, за кадастровим номером :07:003:0150 площею 0,5 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Закарпатська область, за межами населеного пункту на території Хустської міської ради та яка належить ОСОБА_9 визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Також в судовому засіданні встановлено, що 24.10.2025 на підставі заяви ФГ «Добробуття» № 7937 від 17.10.2025, здійснено поділ земельної ділянки № :07:003:0117 та в подальшому погашено право власності на неї, що підтверджується записом №40738958. В результаті даних дій утворено дві земельні ділянки за № :07:003:0397, та № :07:003:0398 площею 0,4093 га, конфігурація якої відповідно до відомостей ДЗК накладається на розташування земельної ділянки № :01:002:0071.

Наведені обставини підтверджують вчинення дій, спрямованих на зміну конфігурації та правового статусу земельної ділянки, шляхом її поділу та подальшого формування нових земельних ділянок з можливістю подальшого відчуження, переоформлення чи іншого розпорядження майном, що може унеможливити забезпечення завдань кримінального провадження, зокрема збереження речових доказів та запобігання зміні власника або приховуванню майна.

У зв`язку з цим необхідність накладення арешту на дане майно є обґрунтованою та виправданою, оскільки встановлені факти безпосередньо підтверджують ризики та свідчать про нагальність застосування заходу забезпечення

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Виходячи зі змісту вимог ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним з таких заходів забезпечення, згідно п. 7 ч. 2 вказаної статті, є арешт майна.

Доказами у кримінальному провадженні, відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України, є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Так, майно, яке є речовим доказом та відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, п. п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", п. п. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, діяльність, яка перевіряється під час досудового розслідування пов`язана з встановлення обставин підроблення документів та несанкціонованих дій з інформацією, яка оброблюється в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах, комп`ютерних мережах або зберігається на носіях такої інформації, вчинені особою, яка має право доступу до неї

Отже, земельні ділянки, на які прокурор просить накласти арешт, відповідають критеріям речових доказів, тому збереження цих земельних ділянок у статусі речових доказів є необхідним. Це дає можливість провести повне та об`єктивне розслідування та забезпечити реальний захист прав потерпілої, яка досі не може оформити спадщину у зв`язку з вищенаведеними обставинами.

Таким чином, арешт на це майно з підстав передбачених п.1 ч. 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна .

Такий висновок узгоджується з практикою застосування ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону. Досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи. На стадії досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні виправдана потреба у тимчасовому втручанні в права та інтереси власника та володільця майна, шляхом накладення арешту, заборони користування та розпорядження, з метою запобігання його зникнення, знищення, пошкодження, зміни. Держава гарантує право громадянина на забезпеченням проведення ефективного досудового розслідування. Таким чином, тимчасове обмеження Конституційних прав власника/володільця має незначний строковий характер, відтак основоположні суспільні інтереси, переважають принцип мирного володіння майном.

У зв`язку з цим, слідчий суддя дійшов висновку, що необхідність накладення арешту на речові докази є виправданою, більш суспільно значимою та превалює над принципом вільного володіння майном.

Слід зауважити, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження. Слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження, заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є арешт майна.

Правомірним є арешт за умови одночасного існування критеріїв правомірності цього втручання (зокрема, законності, суспільного інтересу та справедливого балансу).

Оцінюючи встановлені в судовому засіданні обставини, завдання арешту майна, як виду заходу забезпечення кримінального провадження, наслідки, які матиме накладення арешту на земельні ділянки, з метою недопущення вчинення дій, спрямованих на подальшу зміну конфігурації та правового статусу земельних ділянок, шляхом їх поділу та подальшого формування нових земельних ділянок з можливістю подальшого відчуження, переоформлення чи іншого розпорядження майном, що може унеможливити забезпечення завдань кримінального провадження, зокрема збереження речових доказів та запобігання зміні власника , вважаю за необхідне накласти на них арешт

За таких обставин клопотання прокурора підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 4ст. 107 КПК Україниу разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 171, 172 КПК України, суддя слідчий

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Хустської окружної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000004 від 20.03.2024 р. щодо кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.358 ч.1 ст. 362 КК України про арешт майна задоволити.

Накласти арешт на земельну ділянку у вигляді заборони відчуження та розпорядження за кадастровим номером :07:003:0398 площею 0,4093 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Закарпатська область, за межами населеного пункту на території Хустської міської ради, яка перебуває у власності ФГ «Добробуття» (, адреса: Закарпатська область, Хустський район, с. Липча, вул. Шевченка, буд. 8, від імені якого на підставі Статуту від 18.02.2025 діє голова господарства ОСОБА_8 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 )

Накласти арешт на земельну ділянку у вигляді заборони відчуження та розпорядження за кадастровим номером :07:003:0150 площею 0,5 га для ведення особистого селянського господарства перебуває у власності ОСОБА_9 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , мешканці АДРЕСА_3 ) .

В силу ст. 175 КПК України, негайне виконання ухвали про арешт майна покласти на прокурора Хустської окружної прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Копію ухвали негайно після її постановлення вручити учасникам процесу, третім особам, власнику майна, які присутні під час оголошення ухвали. У разі відсутності таких осіб під час оголошення ухвали копія ухвали надіслати їм не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя

Хустського районного суду: ОСОБА_1