УХВАЛА

про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

Справа № 495/6151/25

Номер провадження 1-кп/495/805/2025

02 жовтня 2025 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі колегії:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

представника служби у справах дітей ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровський кримінальне провадження № 0000666, внесеного до ЄРДР 16.05.2025, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 304 КК України

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебуває обвинувальний акт по кримінальному провадженню, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000666 від 16.05.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 304 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурором у кримінальному провадженні заявлене клопотання про застосування стосовно ОСОБА_4 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дізнавшись про те, що мешканка с. Красна Коса Білгород-Дністровського району Одеської області ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 11.05.2025 отримала пенсію в розмірі 3000 гривень, яку остання зберігає у себе вдома, у період з 11 по 16 травня 2025 року запропонував неповнолітньому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вступити в злочину змову направлену на розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з проникненням в житло, з корисливих мотивів, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, в період дії воєнного стану, з метою заволодіння пенсією потерпілої ОСОБА_9 та іншими предметами та речами, які мають цінність, з метою їх викрадення та подальшого продажу, на що останній надав свою добровільну згоду.

В подальшому, ОСОБА_6 , реалізуючи з неповнолітнім ОСОБА_4 , єдиний злочинний корисний умисел, направлений на розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, поєднаний із проникненням в житло та насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, в період дії воєнного стану, 16.05.2025 у період часу з 02:00 по 03:00 годин, перелізши через паркан, проникли на територію двору домоволодіння, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_9 .

Надалі ОСОБА_4 шляхом розбиття частини вікна, проник до приміщення будинку та відчинив із середини вхідні двері старшому брату ОСОБА_6 .

В свою чергу, потерпіла ОСОБА_9 від стороннього шуму прокинулась, після чого неповнолітній ОСОБА_4 зайшовши в кімнату де спала потерпіла ОСОБА_9 , наніс їй один удар долонею в обличчя. Далі, ОСОБА_6 також підійшов до ліжка потерпілої та стягнув її на підлогу, почав душити та молотком, що виявив на ліжку потерпілої, яка тримала його під подушкою для особистої самооборони, наніс їй два удари в область голови, від чого остання втратила свідомість. В подальшому ОСОБА_6 наніс ще не менше п`яти ударів в область голови ОСОБА_9 спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді множинних не менше 7 ран голови, струс головного мозку. Після чого ОСОБА_6 разом з ОСОБА_4 перенесли потерпілу до ліжка.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи у ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявлені тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу ОСОБА_6 разом з ОСОБА_4 обшукали будинок потерпілої ОСОБА_9 , з метою виявлення грошей чи інших предметів та речей, які можуть мати цінність, з метою їх викрадення та подальшого продажу та отримання грошових коштів, однак нічого не знайшовши з місця скоєння злочину втекли.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав клопотання у повному обсязі та просив його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення даного клопотання, просив обрати йому домашній арешт.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти даного клопотання, та зазначив, що вказані у клопотанні ризики абстрактні, нічим не підтверджуються та прокурором не доведені. Просив відмовити у задоволенні даного клопотання та обрати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем мешкання.

Спеціаліст служби у справах дітей в судовому засіданні підтримала думку захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 .

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні просив обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав позицію ОСОБА_6 , зазначивши, що наведені прокурором ризики не доведені, є відсутніми та документально не підтверджені, у зв`язку з чим просив обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Потерпіла ОСОБА_9 у судове засідання не з`явилася, у матеріалах справи наявна заява про проведення підготовчого судового засідання та усі інші судові засідання без її участі.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та подані клопотання, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, продовжити, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

За висновком Конституційного Суду України, викладеним в рішенні від 23.11.2017 № 1-р/2017, продовження дії заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжних заходів у виді домашнього арешту та тримання під вартою, обраних під час досудового розслідування, без перевірки судом обґрунтованості підстав для їх застосування, суперечить вимогам обов`язкового періодичного судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність (ч. 2 ст.29 Конституції України).

Крім того, Конституційний Суд України також зазначив, що висновки слідчого судді щодо будь-яких обставин, які стосувалися суті підозри, обвинувачення та були взяті до уваги при обґрунтуванні запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування, для суду на стадії судового провадження не є преюдиційними. У підготовчому провадженні суд має перевірити обґрунтованість застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, та прийняти вмотивоване рішення, незважаючи на те, чи закінчився строк дії ухвали слідчого судді, постановленої на стадії досудового розслідування про обрання такого запобіжного заходу.

Під час досудового розслідування у даному провадженні, ухвалами слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.08.2025 ОСОБА_4 та ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 10.10.2025 з утриманням у Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор», без визначення застави.

На даний час у кримінальному провадженні здійснюється підготовче судове засідання.

Так, на думку прокурора, на стадії підготовчого провадження по справі лише запобіжний захід у виді тримання під вартою здатний забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків під час розгляду справи, в іншому випадку цілком ймовірно, що обвинувачені можуть перешкоджати кримінальному провадженню в спосіб вчинення тиску на свідків, потерпілих, переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, тому застосування альтернативних запобіжних заходів є недоцільним.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

При цьому, згідно зі ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України, при оцінці відповідних ризиків (перелічених у ч. 1 ст. 177 КПК) слід враховувати й, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною в інкримінованому правопорушенні.

Таким чином, суд вважає доведеним, що ризики, які стали підставою для обрання щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на даний час продовжують існувати та не зменшилися.

Перевіряючи наявність законних підстав вважати, що застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою буде достатнім для запобігання встановленим ризикам у кримінальному провадженні, судом, відповідно до ст. 178 КПК України, оцінено в сукупності фактори, пов`язані з характером особи обвинувачених, моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, особистими та соціальними обставини їх життя, сімейними зв`язками та зв`язками із суспільством. За станом здоров`я обвинувачених відсутні відомості про такий їх стан, який би унеможливлював застосування до них запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Суд, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, вважає, що заявлений прокурором вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відповідає характеру та тяжкості інкримінованих діянь, позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених прокурором доведено, що ризики, які встановлені слідчим суддею Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області під час застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_4 не зменшились та продовжують об`єктивно існувати.

Отже, метою продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам:

- переховуватись від органу досудового розслідування чи суду, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності. Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом.

Обставини даного кримінального провадження, на думку суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке загрожує їм у разі доведеності їх вини за результатами розгляду кримінального провадження, можуть здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. За таких обставин, суд вважає, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

- незаконно впливати на свідків та потерпілого у зазначеному кримінальному провадженні, які ще не допитані. При встановленні наявності вказаного ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК - впливу на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України. Водночас аналізуючи характер та обставини злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , суд вважає, що у випадку не застосування до обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою, останні будуть мати реальну можливість незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, з метою схилити їх до зміни своїх первинних показань, що в свою чергу буде перешкоджати повному, всебічному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи;

- вчинити інше (нове) кримінальне правопорушення, оскільки відповідно до матеріалів провадження, обвинувачені, здійснюючи інкриміновані їм дії вочевидь розуміли їх протиправність, що дає підстави припускати, що перебуваючи на свободі ОСОБА_6 та ОСОБА_4 можуть перешкоджати кримінальному провадженню та продовжувати вчиняти нові злочини.

Суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваним кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК.

Суд також враховує, обставини передбачені ст. 178 КПК України, а саме:

- вагомість обґрунтованої підозри про вчинення ОСОБА_6 інкримінованого кримінального правопорушення та тяжкість покарання, що може загрожувати особі у разі визнання винуватим, вік (24 роки) та стан здоров`я (відомостей про будь-які захворювання що б унеможливлювало застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стороною захисту не надано), відомостей щодо міцності та сталості соціальних зв`язків, майнового стану обвинуваченого ОСОБА_6 матеріали кримінального провадження не містять та стороною захисту надані не були.

- вагомість обґрунтованої підозри про вчинення ОСОБА_4 інкримінованого кримінального правопорушення та тяжкість покарання, що може загрожувати особі у разі визнання винуватим, вік (18 років) та стан здоров`я (відомостей про будь-які захворювання що б унеможливлювало застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стороною захисту не надано), відомостей щодо міцності та сталості соціальних зв`язків, майнового стану обвинуваченого ОСОБА_4 матеріали кримінального провадження не містять та стороною захисту надані не були.

Обґрунтованість правової позиції прокурора безумовно можливо перевірити лише під час судового розгляду. Разом з тим, суд вважає, що відомостей, які повідомлені прокурором під час підготовчого судового засідання, достатньо у даній стадії судового провадження, для висновку про те, що раціональні підстави для розумної підозри щодо причетності обвинувачених до обставин інкримінованих їм діянь, об`єктивно існують.

Під час розгляду клопотання прокурора, при вирішенні питання про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, що були встановлені судом під час обрання запобіжного заходу та наразі визнані реальними під час розгляду даного клопотання.

Крім того, суд вважає, що обраний відносно обвинувачених запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення та наявної обґрунтованої підозри на даний час не виходить за межі розумного строку.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Тому, з урахуванням вищенаведених мотивів, суд вважає на можливе не визначати розмір застави, оскільки кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_6 та ОСОБА_4 вчинено із застосуванням насильства.

Під час розгляду клопотання не здобуто відомостей, які би безумовно свідчили про неможливість тримання обвинувачених під вартою, також судом не отримано відомостей щодо міцних соціальних зав`язків чи іншого комплексу обставин, які би переважили над ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України та імперативними положеннями ч. 6 ст. 176 КПК України.

З урахуванням викладеного суд вважає, що обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_4 не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Враховуючи існування передбачених ст. 177 КПК України ризиків, приймаючи до уваги дані про особу обвинувачених, суд дійшов висновку за необхідне задовольнити клопотання прокурора та застосувати стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 193, 194, 196, 199, 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Білгород-дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 304 КК України, строк тримання під вартою у Державній установі «Ізмаїльській слідчий ізолятор» строком на 60 діб, тобто до 30.11.2025 включно.

На підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України розмір застави не визначити.

Клопотання прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187 КК України, строк тримання під вартою у Державній установі «Ізмаїльській слідчий ізолятор» строком на 60 діб, тобто до 30.11.2025 включно.

На підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України розмір застави не визначається.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали складено 02.10.2025 о 14:30 годині.

Суддя ОСОБА_11