Провадження № 11-кп/824/2455/2026 Доповідач в суді ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

14 січня 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючої), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 05 серпня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05 серпня 2025 року ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 309, ч. 2 ст. 345 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 03 жовтня 2025 року включно, із визначенням застави у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 121 120 гривень.

В обґрунтування мотивів ухваленого рішення суд вказав про те, що для контролю за поведінкою обвинуваченого на даний час достатнім буде тільки запобіжний захід у виді тримання його під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вказав про незаконність оскаржуваної ухвали з огляду на те, що єдиним доказом його вини є факти, пред`явлені прокурором з суттєвим порушенням норм кримінального процесуального законодавства. Зазначив, що протягом 2 років 6 місяців його перебування під вартою прокурор не навів вагомі факти і неспростовні докази висунутого йому обвинувачення, які можуть підтвердити або спростувати заявлені ризики, а в судовому засіданні від 09.06.2025 року прокурор повідомив суду про знищення всіх речових доказів у кримінальному провадженні. Просив ухвалу від 09.06.2025 року про продовження йому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 07 серпня 2025 року скасувати та обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Прокурор та захисник до суду апеляційної інстанції не з`явились, були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, на відеоконференцзв`язок обвинувачений ОСОБА_6 представником ДУ «Київський слідчий ізолятор» підключений не був у зв`язку із його звільненням з-під варти, що, відповідно до вимог ч. 4 ст. 422-1 КПК України не перешкоджає розгляду провадження.

Вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з апеляційної скарги обвинуваченого, ним порушене питання про скасування ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 05 серпня 2025 року.

Між тим, колегія суддів звертає увагу на те, що оскаржувана ухвала судом першої інстанції була постановлена 05 серпня 2025 року, строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою був визначений до 03 жовтня 2025 року включно, однак як вбачається з матеріалів справи, 01 вересня 2025 року судом ухвалено вирок, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 309, ч. 2 ст. 345 КК України до остаточного покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі, а також вказаним вироком залишено без змін застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, однак згідно з повідомленням з ДУ «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_6 27.11.2025 звільнено з-під варти, що свідчить про те, що на день розгляду справи судом апеляційної інстанції ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 05 серпня 2025 року фактично втратила чинність, а висновки, які були зроблені у цій ухвалі, на сьогоднішній час втратили своє юридичне значення, що указує на неможливість скасування цієї ухвали судом апеляційної інстанції.

При цьому, необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

За своєю правовою природою ризик вчинення підозрюваним, обвинуваченим дій (поведінки підозрюваного, обвинуваченого), перелік яких визначений ч. 1 ст. 177 КПК України, є твердженням, яке ґрунтується на доказах про імовірність протидії підозрюваного, обвинуваченого кримінальному провадженню у однин із способів, зазначених в указаній нормі закону. Така протидія може мати місце як у майбутньому, так і у нинішньому чи минулому. Проте, існування можливості такої протидії на майбутнє повинно підтверджуватися доказами станом на момент ухвалення відповідного рішення. Це твердження знайшло своє підтвердження у низці статей чинного КПК України. Зокрема, аналіз положень ч. 2 ст. 177, ч. 1 ст. 194, ч. 1 ст. 196, ч. 3 ст. 199 КПК України дає підстави стверджувати те, що як у випадку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і у випадку продовження строку дії цього запобіжного заходу суд вирішує питання про існування ризиків станом на час ухвалення відповідного рішення. У зв`язку із цим, колегія суддів вважає, що перевірка висновків суду першої інстанції про існування того чи іншого ризику, передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України, можлива лише під час дії ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою чи продовження строку тримання під вартою, тобто у час, коли ці ризики дійсні та існує реальна можливість перевірки їх існування. Та обставина, що станом на час розгляду справи оскаржувана ухвала втратила чинність у зв`язку із звільненням обвинуваченого з-під варти, унеможливлює скасування цієї ухвали, що вказує на необґрунтованість вимог обвинуваченого в частині скасування цієї ухвали. Колегія суддів також зважає на те, що відповідно до вимог ст. 407 КПК України до повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги відноситься прийняття рішення, пов`язаного виключно із втручанням у судове рішення шляхом його зміни чи скасування або невтручання шляхом залишення цього рішення без змін. У зв`язку із цим, за відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення, як такого, яке втратило чинність, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості ухвалити будь-яке рішення щодо тих обставин, які наведені апелянтом у апеляційній скарзі.

Колегія суддів зважає і на те, що нормами КПК України не передбачається можливості залишення апеляційної скарги без розгляду. Наведені вище обставини не дають також підстав для закриття апеляційного провадження.

Поряд із цим, як вже було зазначено колегією суддів вище, скасованим може бути лише чинне судове рішення, таке, яке породжує певні юридичні наслідки. Строк дії ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 05 серпня 2025 року закінчився 03.10.2025р. Крім того, станом на 01.09.2025р. щодо ОСОБА_6 ухвалено вирок, а 27.11.2025р. обвинуваченого ОСОБА_6 звільнено з-під варти. Те, що ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 05 серпня 2025 року на час ухвалення судом апеляційної інстанції рішення за апеляційною скаргою обвинуваченого є нечинною унеможливлює її скасування.

Із урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого у зв`язку із неможливістю скасування ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 05 серпня 2025 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 03 жовтня 2025 року включно, а тому колегія суддів залишає апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення, а зазначену ухвалу - без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 05 серпня 2025 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

______________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4