УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 522/17427/25

Провадження № 1-кп/522/3072/25

01 жовтня 2025 року місто Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону про продовження строку тримання під вартою без визначення розміру застави у кримінальному провадженні № 0000080, відомості про яке внесено 03.09.2024 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Комишівка Ізмаїльського району Одеської області, громадянина України, місце реєстрації та фактичного проживання: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 189 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадження Приморського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000080, відомості про яке внесено 03.09.2024 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 189 КК України.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження обраного відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки наявні ризики, передбачені п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати і в необхідності продовження застосування запобіжного заходу покладається необхідність запобігання подальшим спробам: переховуватися від суду; незаконного впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Захисник ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт у нічний час доби або зменшити розмір застави. Клопотання мотивував тим, що ризики, на які посилається прокурор, не доведені. Також просив звернути увагу на те, що ОСОБА_5 раніше не судимий, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, літніх тяжкохворих батьків, перебуває у цивільному шлюбі, має також постійне місце роботи та проживання, тобто має міцні соціальні зв`язки.

Обвинувачений підтримав свого захисника.

Розглянувши клопотання прокурора, вислухавши з приводу вказаного питання думки учасників судового провадження, суд приходить до наступних висновків.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.07.2025 року продовжено строк тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , без визначення розміру застави, який в подальшому був продовжений ухвалою Приморського районного суду м. Одеси та спливає 01 жовтня 2025 року.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

За змістом ст.199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_5 у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 189 КК України. Відповідно до статті 12 КК України, злочин, передбачений ч. 4 ст. 189 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, санкцією якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до

дванадцяти років з конфіскацією майна.

Таким чином, ураховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведеності його вини, існує ризик того, що ОСОБА_5 може переховуватись від суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Becciev v.Moldova» (Бекчиєв проти Молдови), пункт 58).

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію ЄСПЛ, яка висвітлена в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Суд також приймає до уваги, що обвинувачений відповідно до посвідчення є багатодітним батьком, а відтак в силу законодавства, за умови наявності на утриманні трьох дітей віком до 18 років, для нього відсутні будь-які обмеження для перетинання державного кордону та виїзду за межі України.

З огляду на викладене, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України не можна вважати недоведеним.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на потерпілого в даному кримінальному провадженні, суд приймає до уваги встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що судовий розгляд кримінального провадження ще не розпочато та потерпілий та свідки судом допитані не були, ризик, передбачений п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, не можна вважати недоведеним.

З огляду на те, що судовий розгляд кримінального провадження не розпочатий, свідки у вказаному кримінальному провадженні ще допитані не були, ОСОБА_5 може впливати на них з метою схиляння їх до зміни свої показань у суді на користь обвинуваченого.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою суду не надано та у судовому засіданні не встановлено.

Суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

Суд приймає до уваги доводи захисника про те, що ОСОБА_5 має міцні соціальні зв`язки, має цивільну дружину, трьох неповнолітніхдітей, постійне місце роботи та проживання, однак , зазначені соціальні фактори не дають достатніх підстав вважати, що вони можуть мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючих ризиків.

Посилання сторони захисту на те, що обвинувачений утримує батьків похилого віку суд оцінює критично, оскільки жодних доказів на підтвердження вказаних обставин під час судового засідання надано не було.

На підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин, суд дійшов до висновку про неможливість застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Так, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Оскільки ОСОБА_5 обвинувачується зокрема в вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, а саме у вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, пошкодження чи знищення його майна (вимагання), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, суд не вбачає підстав для застосування щодо нього альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Суд також зазначає, що клопотання сторони захисту про зменшення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_5 задоволенню не підлягає, оскільки такий альтенативний запобіжний захід відносно останнього взагалі не застосувався.

На підставі викладеного, виходячи з положень ст. ст. 176, 177, 178, КПК України, ст. ст.5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та враховуючи наявність наведених вище ризиків та обставин, які свідчать про те, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час судового розгляду, та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинувачуваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, суд приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання ОСОБА_5 під вартою строком до 27 листопада 2025 року, включно, без визначення розміру застави.

Керуючись вимогами ст.ст. 8, 9, 177, 178, 183, 194, 199, 315, 376 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону про продовження строку тримання під вартою без визначення розміру застави у кримінальному провадженні № 0000080, відомості про яке внесено 03.09.2024 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 189 КК України - задовольнити.

Клопотання сторони захисту про зміну ОСОБА_5 запобіжного заходу - залишити беззадоволення.

Строк дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити до 27 листопада 2025 року, включно, без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя: ОСОБА_1