ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за апеляційною скаргою представника власника майна адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 грудня 2025 року про накладення арешту на майно (ЄРДР № 0003013),

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 грудня 2025 року задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на майно, яке було вилучене в ході проведення обшуку житлової квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на 5 купюр номіналом 1000 гривень, 2 купюри номіналом 500 гривень, 1 купюра номіналом 100 доларів США та паперову записку; 43 купюри номіналом 100 доларів США, 1 купюра номіналом 50 євро, 5 купюр номіналом 1000 гривні; мобільний телефон марки «Iphone» моделі «14 pro» чорного кольору з ІМЕІ1: НОМЕР_1 та ІМЕІ2: НОМЕР_2 в якому знаходиться сім-картка за номером НОМЕР_3 , в рамках досудового розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР № 0003013, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України.

В поданій апеляційній скарзі представник власника майна вважає ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на грошові кошти незаконною. Посилається на те, що і в клопотанні слідчого про накладення арешту на майно, і в оскаржуваній ухвалі відсутнє будь-яке обґрунтування, на підставі чого можливо вважати грошові кошти доказом у кримінальному провадженні. Зазначає, що вказані грошові кошти не використовувались для вчинення можливого злочину, не були отримані в результаті його вчинення. Крім того, вказані грошові кошти не є власністю ОСОБА_8 .. Просить ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на грошові кошти скасувати.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, ОСОБА_8 та його представника, які підтримували подану апеляційну скаргу і просили скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити в задоволенні клопотання в частині накладення арешту на майно, а саме на грошові кошти, прокурора, який заперечив апеляційну скаргу і просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Арештом майна відповідно до ч.1 ст.170 КПК України є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до вимог ч.ч.2-6 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів . У цьому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу; 2) спеціальної конфіскації . У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи . У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

З аналізу положень вищевказаних процесуальних норм закону випливає, що слідчий та/або прокурор повинні довести, що майно, яке на їх думку підлягає арешту повинно відповідати критеріям, визначеним у ст.98 КПК України.

Доведеними повинні бути і ризики щодо такого майна, передбачені ст.170 КПК України, зокрема, - щодо збереження речових доказів.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

На думку апеляційного суду, зазначені вимоги закону при розгляді клопотання слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 про накладення арешту на майно, яке зазначено в клопотанні, слідчим суддею дотримані.

З матеріалів клопотання вбачається, що СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0003013 за ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України.

Встановлено і те, що в ході проведення обшуку 18.12.2025 житлової квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 виявлено та вилучено предмети та речі.

Постановою слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинські області ОСОБА_9 від 19.12.2025 вказане майно визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Доводячи підставність поданого клопотання, слідчий вказував про те, що вилучене майно відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України у зв`язку з чим і було визнано речовими доказами. А тому, саме з метою збереження речових доказів, запобіганню можливості їх переховування, пошкодження, зникнення, знищення, пересування, передачі, відчуження, просив накласти арешт на це майно.

Проаналізувавши вищевикладене та дослідивши матеріали провадження апеляційний суд вважає, що майно, на яке накладено арешт, дійсно може бути доказом чи обставинами вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, оскільки відповідає критеріям, визначеним у ст.98 та ч.2 ст.167 КПК України, а тому відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України підлягають арешту - з метою збереження речових доказів.

Крім того, арешт може бути накладений і на майно підозрюваного, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини 2 ст.170 КПК України.

Є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що грошові кошти, на які накладено арешт, належить ОСОБА_10 , а тому їх слід повернути власнику, оскільки відповідно до положень ч.ч.2-6 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів. У цьому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

З матеріалів провадження убачається, що за місцем проживання ОСОБА_11 під час проведення обшуку було виявлено та вилучено грошові кошти, мобільний телефон підозрюваного ОСОБА_8 та свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів, які були передані ОСОБА_8 на відповідальне зберігання (а.п.12-19).

За таких обставин слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку, що не може вважати, що вилучені кошти не належали саме підозрюваному ОСОБА_8 ..

Також під час апеляційного розгляду ОСОБА_11 пояснила, що ОСОБА_8 мав ключі від її квартири, адже вони зустрічались.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно, прийнята з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування та постановлення нової про відмову в задоволенні клопотання слідчого, як того просить апелянт немає.

Стороною обвинувачення доведено, що майно, в тому числі грошові кошти, на яке накладено арешт, має значення для кримінального провадження, а тому зазначенні твердження апелянта не беруться апеляційним судом до уваги.

Таким чином, вищевказані посилання представника власника майна на доводи, які викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду, на увагу суду не заслуговують, оскільки фактично зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин провадження та відповідних норм чинного законодавства і жодним чином не спростовують наведених вище висновків слідчого судді.

З урахуванням вищенаведених мотивів, апеляційний суд не вбачає законних підстав для скасування оскаржуваного судового рішення слідчого судді.

Не вбачає апеляційний суд й істотних порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б стати безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника власника майна залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 грудня 2025 року про накладення арешту на майно без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: