Справа № 346/2012/25
Провадження № 1-кп/346/369/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання осіб, яка вважають себе власниками майна, а саме ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , про скасування арешту майна,

в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.10.2024 року за № 0000086, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , одруженого, з вищою освітою, на утриманні нікого не має, громадянина України, раніше не судимого,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 27 - ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 365 та ст. 386 КК України;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 , одруженого, на утриманні нікого не має, громадянина України, раніше не судимого,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 27 - ч. 3 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

10.12.2025 року ОСОБА_10 подала клопотання про часткове скасування арешту майна, в якому просить скасувати арешт майна, накладений у даному кримінальному провадженні:

-ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14.11.2024 року на автомобіль марки «Toyota RAV4», державний номерний знак « НОМЕР_1 », комплект ключів до нього, а також свідоцтво про реєстрацію вказаного автомобіля серії « НОМЕР_2 , в частині володіння та користування цим майном,

-ухвалою слідчого судді вказаного суду від 18.11.2024 року на мобільний телефон марки «IPhone 12 Pro Max», чорного кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 , в частині володіння та користування цим майном,

та передати їй на відповідальне зберігання як власниці даного майна зазначені речові докази.

В обґрунтування клопотання ОСОБА_12 вказала наступне.

Станом на 10.12.2025 року відпала потреба у застосуванні арешту на вищевказані речові докази і є всі підстави для скасування вищевказаного заходу забезпечення кримінального провадження. Так, арешт на ці речові докази накладено з метою забезпечення збереження речових доказів та конфіскації майна як виду покарання.

Однак, відповідно до ст. 59 КК України конфіскація майне як додаткове покарання застосовується виключно у разі вчинення особою тяжких чи особливо тяжких корисливих злочинів.

При цьому, корисливим тяжким або особливо тяжким злочином може бути визнаний будь-який із злочинів, визначених у частинах 4 та 5 ст. 12 КК України, якщо злочин вчинено з корисливих спонукань.

В свою чергу, як свідчить зміст обвинувального акту в даному кримінальному провадженні в частині обвинувачення ОСОБА_4 у цьому документі відсутні будь-які посилання чи твердження сторони обвинувачення про те, що цей обвинувачений діяв з корисливих мотивів. Не містить обвинувальний акт та долучені до нього додатки і будь-яких посилань на докази, якими б підтверджувалось отримання цим обвинуваченим винагороди або інших матеріальних благ за збут наркотичних засобів.

Більше того, відповідно до викладеного стороною обвинувачення формулювання об`єктивної сторони інкримінованих вказаному обвинуваченому злочинів, вищевказані дії вчинялись обвинуваченими не з метою матеріального збагачення, а виключно для штучного покрашення статистичних показників діяльності правоохоронного органу у сфері протидії незаконному обігу наркотичних засобів.

Таким чином, враховуючи ту обставину, що досудове розслідування в даному кримінальному провадженні завершено і нові докази у справі стороною обвинувачення не здобуваються, беручи до уваги той факт, що сторона обвинувачення у даному кримінальному провадженні остаточно визначилась із правовою кваліфікацією та межами обвинувачення, висунутого обвинуваченому ОСОБА_4 та те, що останньому не інкримінується вчинення збуту наркотичних засобів з корисливих мотивів, на даний час така підстава для арешту як забезпечення конфіскації майна як виду покарання припинила існувати.

ОСОБА_4 зазначила, що накладений на вищевказані речові докази арешт порушує її право як власниці майна на володіння та користування зазначеним майном. Перебування зазначеного автомобіля на майданчику тимчасового утримання автомобілів Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області негативно впливає на технічний стан цього автомобіля, лакофарбове покриття та деталі кузова, що призводить до знецінення вказаного автомобіля.

У клопотанні також вказано, що цей автомобіль є єдиним транспортним засобом, яким користувалася ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_4 , придбаний у шлюбі та є спільним сумісним майном вказаного подружжя

Також ОСОБА_10 вказала, що вказаний мобільний телефон належить їй та завжди перебував у її користуванні (том. 5 а. п. 205-211).

Крім того, 03.02.2026 року ОСОБА_11 подав клопотання про часткове скасування арешту майна, в якому просить скасувати арешт майна, накладений у даному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді вказаного суду від 14.11.2024 року на грошові кошти в загальному розмірі 71 200 грн., а саме: 78 купюр номіналом по "500 гривень", 18 купюр номіналом по "1 000 гривень", 56 купюр номіналом по "200 гривень", 20 купюр номіналом по 100 "гривень" та 20 купюр номіналом по "50 гривень", та то повернути йому як власнику цих грошових коштів.

В обґрунтування клопотання ОСОБА_11 вказав наступне.

Вказані грошові кошти є його особистими накопиченнями на оплату за отримані будівельні матеріали та проведення будівельних робіт на земельній ділянці з кадастровим номером: :04:002:0082, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , та яка на праві приватної власності належить ОСОБА_13 , яка є матір`ю обвинуваченого, і не належали обвинуваченому ОСОБА_4 . Ці грошові кошти не мають жодного відношення до будь-якої злочинної діяльності, оскільки частина вказаних грошових коштів була знята ОСОБА_11 з його особистої банківської картки, а інші частина коштів отримана на підставі кредитного договору.

ОСОБА_11 зазначив, що обвинувачений ОСОБА_4 у день затримання (08.11.2024 року) мав при собі ці грошові кошти, оскільки саме вказаного дня мав оплатити вартість наданих будівельних матеріалів та послуг, а стороною обвинувачення не надано докази використання цих коштів або їх отримання внаслідок протиправної діяльності.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 просив задовольнити вищевказані клопотання з викладених у них мотивів.

Прокурор в судовому засіданні не вбачав підстав для задоволення вищевказаного клопотання до ухвалення кінцевого рішення в даному провадженні в частині арештів, накладених на зазначенімобільний телефон та. грошові кошти. Однак, в частині скасування арешту на вказаний автомобіль у зазначеному в клопотанні обсязі прокурор не заперечив.

Вивчивши вказані клопотання, заслухавши вказаних сторін кримінального провадження, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що постановою слідчого П`ятого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_14 від 08.11.2024 року в межах даного кримінального визнано речовими доказами, зокрема автомобіль марки «Toyota RAV4», державний номерний знак « НОМЕР_1 », комплект ключів до нього, свідоцтво про реєстрацію вказаного автомобіля серії « НОМЕР_2 та грошові кошти в загальному розмірі 71 200 грн., а саме: 78 купюр номіналом по "500 гривень", 18 купюр номіналом по "1 000 гривень", 56 купюр номіналом по "200 гривень", 20 купюр номіналом по 100 "гривень" та 20 купюр номіналом по "50 гривень" (том 5 а. п. 230-233).

Постановою вказаного слідчого від 14.11.2024 року в межах даного кримінального визнано речовим доказом, зокрема мобільний телефон марки «IPhone 12 Pro Max», чорного кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 .

Вказані автомобіль, комплект ключів та свідоцтво про реєстрацію вказаного автомобіля вилучено в ході проведення обшуку в зазначеному автомобілі; згаданий мобільний телефон вилучено в ході проведення обшуку у квартирі АДРЕСА_4 , тобто за місцем фактичного проживання обвинуваченого ОСОБА_4 ; зазначені грошові кошти добровільно видані обвинуваченим ОСОБА_4 в ході проведення обшуку в його службовому кабінеті Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, яке знаходиться за адресою: м. Коломия, вул. Т. Шевченка, буд. 11А, Івано-Франківської області (том 5 а. п. 219-229, 238-244).

Ухвалами слідчих суддів Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14.11. та 18.11. 2024 року в межах даного кримінального провадження накладено арешт із забороною розпорядження та користування вказаним майном та грошовими коштами (том 5 а. п. 245-248, том 6 а. п. 164-175).

Згідно з даними свідоцтва про шлюб серії « НОМЕР_5 (актовий запис № 328 від 10.08.2018 року), виданого Коломийським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області 10.08.2018 року, обвинувачений ОСОБА_4 та ОСОБА_10 зареєстрували шлюб того дня (том 5 а. п. 214).

Відповідно до ч.3 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Критерії правомірності втручання держави у право власності закладені у ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та утворюють «трискладовий тест», за допомогою якого має відбуватися оцінка відповідного втручання: 1) законність втручання; 2) легітимна мета; 3) пропорційність між використовуваними засобами і переслідуваною метою та уникнення покладення на власника надмірного тягаря.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У справі «Раймондо проти Італії» («Raimondo v. Italy», рішення 24.01.1994 р.) заявник скаржився на контроль за використанням власності у зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як передбачено ч.1 ст. 131 цього Кодексу заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 цього Кодексу застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч. 10 ст. 170 цього Кодексу арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 цього Кодексу підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно з ч. 2 ст. 59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Під корисливими спонуканнями слід розуміти бажання винного одержати внаслідок вчинення злочину матеріальні блага для себе або інших осіб, одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків або досягти іншої матеріальної вигоди.

Зі змісту обвинувального акту вбачається, що обвинуваченому ОСОБА_4 інкримінується вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 27 - ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 365 та ст. 386 КК України, зокрема з метою штучного покрашення статистичних показників діяльності правоохоронного органу у сфері протидії незаконному обігу наркотичних засобів.

Отже, ОСОБА_4 не висунуто обвинувачення у вчиненні інкримінованих діянь саме з корисливих мотивів. З огляду на це, вищевказані речові докази не можуть підлягати конфіскації в розумінні ч.2 ст.59 КК У країни.

Такого ж висновку дійшов Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду у постанові від 20.02.2018 року, винесеній у справі № 154/2423/16, та від 21.02.2024 року, винесеній у справі № 686/11385/21.

Враховуючи наведене, а також те, що вищевказані речові докази не вказані в обвинувальному акті як такі, що мають будь-яке відношення до висунутих ОСОБА_4 обвинувачень, суд вважає, що наявні підстави для скасування арешту майна на автомобіль марки «Toyota RAV4», державний номерний знак « НОМЕР_1 », комплект ключів до нього, свідоцтво про реєстрацію вказаного автомобіля серії « НОМЕР_2 , та мобільний телефон марки «IPhone 12 Pro Max», чорного кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 , в частині володіння та користування цим майном, та передати на відповідальне зберігання вказані речові докази ОСОБА_10 , оскільки в їх (речових доказів) подальшому арешті суд не вбачає потреби.

Також суд вважає наявними підстави для скасування арешту на грошові кошти в загальному розмірі 71 200 грн., а саме: 78 купюр номіналом по "500 гривень", 18 купюр номіналом по "1 000 гривень", 56 купюр номіналом по "200 гривень", 20 купюр номіналом по 100 "гривень" та 20 купюр номіналом по "50 гривень" та повернення цих речових доказів їх власнику ОСОБА_11 , оскільки в їх (речових доказів) подальшому арешті суд не вбачає потреби.

На підставі викладеного, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 3 ст. 41 Конституції України, керуючись ст. 98, 100, 170, 174 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

клопотання задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалами слідчих суддів Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14.11.2024 року та 18.11.2024 року на автомобіль марки «Toyota RAV4», державний номерний знак « НОМЕР_1 », комплект ключів до нього, свідоцтво про реєстрацію вказаного автомобіля, серії « НОМЕР_2 , а також на мобільний телефон марки «IPhone 12 Pro Max», чорного кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 , в частині володіння та користування цим майном, із забороною розпорядження даним майном до скасування арешту в частині такої заборони.

Зобов`язати П`ятий слідчий відділ (з дислокацією у м. Івано-Франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, передати на відповідальне зберігання законному користувачу даного майна ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 , жительці АДРЕСА_5 , вказані транспортний засіб, комплект ключів до нього, свідоцтво про його реєстрацію та мобільний телефон.

Попередити ОСОБА_10 про кримінальну відповідальність, передбачену ст.388 КК України, за незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт, заставленого майна або майна, яке описано чи підлягає конфіскації.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14.11.2024 року, на грошові кошти в загальному розмірі 71 200 грн., а саме: 78 купюр номіналом по "500 гривень", 18 купюр номіналом по "1 000 гривень", 56 купюр номіналом по "200 гривень", 20 купюр номіналом по 100 "гривень" та 20 купюр номіналом по "50 гривень".

Зобов`язати П`ятий слідчий відділ (з дислокацією у м. Івано-Франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, повернути вказані грошові кошти їх власнику ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителю АДРЕСА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та окремому оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 05.02.2026 року об 11 год. 45 хв.

Головуючий суддя : ОСОБА_1