Справа № 298/852/25
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.09.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , власників майна - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали судового провадження 11-сс/4806/524/25, за апеляційними скаргами власників майна ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 08.07.2025.

Цією ухвалою задоволено частково клопотання начальника Великоберезнянського відділу Ужгородської окружної прокуратури про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000062 від 13.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України та накладено арешт на майно, вилучене 12.06.2025 в ході обшуку, який проводився за місцем проживання ОСОБА_7 у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти в сумі 25000 грн, 400 євро, 600 доларів США, мобільний телефон марки «iPhone», автомобіль марки «Mercedes Sprinter», н.з. НОМЕР_1 .

Цією ж ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання про накладення арешту на вилучене під час обшуку 12.06.2025 майно, а саме: мобільний телефон марки «Samsung», власником якого є ОСОБА_7 .

Клопотання мотивоване тим, що у провадженні СВ ВП № 2 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області перебувають матеріали досудового розслідування кримінального провадження, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, відомості про яке 13.05.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000062.

Досудовим розслідуванням встановлено, що до Ужгородської окружної прокуратури надійшло повідомлення оперативного підрозділу про те, що громадянин України ОСОБА_8 за попередньою змовою з іншими невстановленими на даний час особами, за грошову винагороду, здійснюють незаконне переправлення осіб призовного віку через державний кордон України до країн Європейського Союзу, в межах Ужгородського (в тому числі колишнього Великоберезнянського) району Закарпатської області.

У рамках реалізації матеріалів оперативного підрозділу встановлено, що громадянин ОСОБА_7 разом з іншими особами, організовував незаконне переправлення чоловіків призовного віку через державний кордон України до ЄС. За реалізованими даними НСРД встановлено факт отримання 6300 євро за організацію такого переправлення, а також використання мобільного зв`язку, технічних засобів і транспортного засобу.

12.06.2025 ОСОБА_7 затриманий у порядку ст. 208 КПК України.

З метою збереження слідів злочину та виявлення речових доказів, на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України проведено невідкладний обшук житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого вилучено:

-2-

грошові кошти в національній та іноземній валюті (25000 грн, 400 євро, 600 доларів США); два мобільні телефони: марки «iPhone» та «Samsung»; автомобіль «Mercedes Sprinter», р.н.з. НОМЕР_1 , який згідно матеріалами НСРД використовувався для транспортування осіб до прикордонної смуги.

12.06.2025 постановою слідчого зазначені предмети та речі визнано речовими доказами по кримінальному провадженні № 0000062 від 13.05.2025.

Клопотання прокурора мотивовано тим, що можливим власником грошових коштів у сумі: 25000 грн, 400 євро, 600 доларів США, може бути ОСОБА_7 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 27.07.2023, власником автомобіля «Mercedes Sprinter», р.н.з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_5 , власником мобільного телефону «Samsung», являється ОСОБА_7 , а власником мобільного телефону «iPhone», являється ОСОБА_6 .

Враховуючи, що зазначені речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, а також враховуючи правову підставу для арешту майна, можливість використання такого як доказу, наслідки арешту, з огляду на завдання кримінального провадження, застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження надасть можливість провести належне розслідування кримінального провадження, забезпечить виконання вимог КПК України щодо реалізації завдань кримінального провадження, забезпечення повного, всебічного та неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, надання їм належної правової оцінки та прийняття законного і обґрунтованого рішення, прокурор просив накласти на них арешт із забороною на відчуження, користування та розпорядження.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що зазначене в клопотанні майно, відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання). Також слідчим суддею констатовано і те, що автомобіль марки «Mercedes Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_5 та фактично перебуває у користуванні підозрюваного ОСОБА_7 , використовувався підозрюваним ОСОБА_7 при здійсненні дій щодо отримання грошових коштів та перевезенні особи, що мала намір незаконно перетнути державний кордон України. Крім того, під ознаки як речових доказів підпадають і вилучені під час обшуку 12.06.2025 грошові кошти у національній валюті - 25000 грн, у євро - 400 євро, у доларах США - 600 доларів США; мобільний телефон: смартфон марки «iPhone». При накладенні арешту на вилучені грошові кошти слідчий суддя в тому числі врахувала можливість вирішення питання щодо конфіскації таких з урахуванням санкції ч. 3 ст. 332 КК України та положень ст. 96-2 КК України.

В апеляційній скарзі власник майна ОСОБА_5 просить ухвалу слідчого судді від 08.07.2025 в частині накладення арешту із забороною користування автомобілем марки «Mercedes Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 скасувати та відмовити у задоволенні клопотання прокурора в цій частині. Стверджує, що він є власником автомобіля, яким інколи користувався ОСОБА_7 . При цьому йому не відомо з якою метою та в яких цілях використовувався даний автомобіль. Також просить врахувати, що йому не повідомлено про підозру у даному кримінальному провадженні і ніякого процесуального статусу в ньому він не має. Крім того, він є підприємцем, автомобіль йому потрібний для здійснення підприємницької діяльності.

В апеляційній скарзі власник майна ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді від 08.07.2025 скасувати в частині накладення арешту на грошові кошти у національній

-3-

валюті - 25000 грн, у євро - 400 євро, у доларах США - 600 доларів США та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого в цій частині. Вважає, що органом досудового розслідування не доведено необхідності накладення арешту на вказані грошові кошти. Арештовані грошові кошти є її особистим майном, частина з яких виручена 10.03.2023 від продажу земельної ділянки з будинком. Грошові кошти в сумі 300 євро їй підкинув під час обшуку військовослужбовець ДБР, до яких вона не має жодного відношення. Також просить врахувати, що їй не повідомлено про підозру у даному кримінальному провадженні і ніякого процесуального статусу в ньому вона не має.

Судове провадження розглядається за відсутності прокурора, неявка якого з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому враховується, що прокурор належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді. Клопотань про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомостей про поважність причин його неявки не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення власників майна, які підтримали подані ними апеляційні скаргу, дослідивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Висновок слідчого судді в частині відсутності підстав для накладення арешту на вилучене під час обшуку 12.06.2025 майно, а саме: мобільний телефон марки «Samsung», власником якого є ОСОБА_7 , ніким з учасників судового провадження не оскаржується, а тому законність ухвали в цій частині, в силу положень ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряється.

Як вбачається з клопотання, в провадженні СВ ВП № 2 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області перебувають матеріали досудового розслідування кримінального провадження, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, відомості про яке 13.05.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000062.

В межах зазначеного кримінального провадження прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене 12.06.2025 в ході обшуку, який проводився за місцем проживання ОСОБА_7 у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , яке, як зазначено в клопотанні, відповідає критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України.

Відповідно, до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, який застосовується на підставі ухвали слідчого судді, постановленої згідно з вимогами ст. 170 - 173 КПК України.

За приписами до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

-4-

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, втрати, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладеним арешт у кримінальному провадженні, зокрема, шляхом витребування необхідної інформації в Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частина 3 статті 170 КПК України передбачає, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як вбачається з клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що до Ужгородської окружної прокуратури надійшло повідомлення оперативного підрозділу про те, що громадянин України ОСОБА_8 за попередньою змовою з іншими невстановленими на даний час особами, за грошову винагороду, здійснюють незаконне переправлення осіб призовного віку через державний кордон України до країн Європейського Союзу, в межах Ужгородського (в тому числі колишнього Великоберезнянського) району Закарпатської області.

У рамках реалізації матеріалів оперативного підрозділу встановлено, що громадянин ОСОБА_7 разом з іншими особами, організовував незаконне переправлення чоловіків призовного віку через державний кордон України до ЄС. За реалізованими даними НСРД встановлено факт отримання 6300 євро за організацію такого переправлення, а також використання мобільного зв`язку, технічних засобів і транспортного засобу.

12.06.2025 ОСОБА_7 затриманий у порядку ст. 208 КПК України.

З метою збереження слідів злочину та виявлення речових доказів, на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України проведено невідкладний обшук житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого вилучено: грошові кошти в національній та іноземній валюті (25000 грн, 400 євро, 600 доларів США); два мобільні телефони: марки «iPhone» та «Samsung»; автомобіль «Mercedes Sprinter», р.н.з. НОМЕР_1 , який згідно матеріалами НСРД використовувався для транспортування осіб до прикордонної смуги.

12.06.2025 постановою слідчого зазначені предмети та речі визнано речовими доказами по кримінальному провадженні № 0000062 від 13.05.2025.

Начальник Великоберезнянського відділу Ужгородської окружної прокуратури звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно вилучене 112.06.2025 під час проведення обшуку.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, саме до компетенції органу досудового розслідування належить встановлення чи є вказане майно є знаряддям чи предметом злочину, для чого, з метою його збереження, запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втраті,

-5-

знищення, використання, пересування, передачі, відчуження, слідчим суддею правомірно накладене на нього арешт як на речовий доказ.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

З матеріалів судового провадження вбачається, що слідчий суддя відповідно до вимог ст. 170-173 КПК України, з`ясувала всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, в тому числі належно перевірила наведені в клопотанні прокурора доводи про наявність підстав для накладення арешту на майно, зокрема на грошові кошти в сумі 400 євро, 600 доларів США, мобільний телефон марки «iPhone», автомобіль марки «Mercedes Sprinter», н.з. НОМЕР_1 .

З матеріалів клопотання вбачається, що вказані речі та транспортний засіб визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000062, відомості про які 13.05.2025, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали провадження містять достатньо даних вважати, що вказане у клопотанні вищевказане майно є засобами та предметом вчинення кримінального правопорушення, яке залучено до матеріалів кримінального провадження як речові докази, що свідчить про наявність обґрунтованих підстав для прокурора звертатись з клопотанням про арешт майна, та обґрунтованих підстав для слідчого судді накласти арешт на таке майно, з огляну на те, що таке майно підпадає під критерії, визначені положеннями ст. 98 КПК України, тому доводи власників майна з приводу безпідставності накладення арешту на це майно є необґрунтованими, позаяк відповідність арештованого майна критеріям, визначеним ст. 98 КПК України підтверджується матеріалами клопотання.

Доводи власників майна про безпідставність накладення арешту на вищевказані грошові кошти в сумі 400 євро, 600 доларів США, мобільний телефон марки «iPhone», а також транспортний засіб, колегія суддів відхиляє як передчасні, оскільки зазначені обставини підлягають з`ясуванню та детальної перевірки під час досудового розслідування шляхом проведення відповідних слідчих дій.

Таким чином, як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, відповідно до вимог ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклала арешт на майно, з тих підстав, що воно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 цього Кодексу.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст. 170 цього Кодексу слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Колегія суддів вважає, що на даному етапі досудового розслідування є всі підстави вважати, що вказане майно відповідає критеріям визначеним у ст. 98 КК України та при цьому враховує правову кваліфікацію та обставини кримінального провадження.

За таких обставин, є достатні підстави вважати, що арештоване майно - грошові кошти в сумі 400 євро, 600 доларів США, мобільний телефон марки «iPhone», автомобіль марки «Mercedes Sprinter», н.з. НОМЕР_1 , є доказом у кримінальному провадженні № 0000062 від 13.05.2025, тому колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді щодо необхідності на час звернення прокурора з відповідним клопотанням в прийнятті рішення про накладення арешту на майно, оскільки лише такий захід забезпечення кримінального провадження може забезпечити належне збереження майна, яке є речовим доказом.

-6-

З урахуванням наведеного слідчий суддя, всупереч тверджень власників майна, встановила належні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора в цій частині та накладення арешту на вищевказане майно.

Разом з тим, частково задовольняючи клопотання прокурора та прийшовши до висновку про наявність підстав для накладення арешту на зазначене в клопотанні майно, а саме: грошові кошти в сумі 25000 грн, слідчий суддя не врахувала вищенаведені обставини та приєднані до клопотання докази, не дотрималася наведених вище норм кримінального процесуального закону, з огляду на таке.

Як зазначалось вище, з постанови слідчого 12.06.2025 вбачається, що вилучені в ході проведення, обшуку речі, зокрема, грошові кошти в сумі 25000 грн, визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000062 від 13.05.2025.

Однак, слідчий суддя, при постановлені ухвали від 08.07.2025 про задоволення клопотання прокурора в частині накладення арешту на грошові кошти в сумі 25000 грн не врахувала, що такі не мають відношення до кримінального провадження, оскільки належать ОСОБА_6 на законних підставах, зокрема, внаслідок відчуження нерухомості за договором від 10.03.2023, оплата за яку здійснювалась у гривні.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладено на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 234 КПК України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також місцезнаходження розшукуваних осіб.

Відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України, при обшуку слідчий, прокурор має право, серед іншого, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Згідно ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Колегія суддів вважає, що матеріали клопотання не містять відомості про те, що вказані кошти були вилучені під час проведення обшуку з метою виконання завдань, передбачених ч. 2 ст. 167 КПК України, оскільки відсутні відомості, що вони могли бути отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або бути доходом від нього.

-7-

Отже, прокурором не доведено, що грошові кошти в сумі 25000 грн, на які просить накласти арешт, з огляду на викладені у витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань обставини, можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди злочину, і що незастосування арешту тимчасово вилученого майна може призвести до зникнення вказаного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Таким чином, накладення слідчим суддею арешту на вищевказані грошові кошти, отримані власником майна на законних підставах, не відповідає положенням ст. 167, 170 КПК України та порушує вимоги ст. 41 Конституції України.

При цьому, наявні у матеріалах справи докази, не підтверджують того, що вилучені під час обшуку грошові кошти 400 євро та 600 доларів США належать ОСОБА_6 на законних підставах, тим більше, що у згаданому договорі купівлі-продажу відсутні відомості про розрахунок доларами США чи євро.

Твердження власника майна ОСОБА_6 про факт підкидання їй під час обшуку 300 євро співробітником ДБР є нічим іншим як припущенням, яке не підтверджено жодним належним доказом.

Окрім того, згідно вимог ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

При вирішені питання про арешт майна слідчий суддя також повинен врахувати розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб. У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаться на інтересах інших осіб.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ проти Об`єднаного Королівства»). Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Стаття 1 Протоколу Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забороняє будь-яке невиправдане втручання у право власності державних органів.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, застосований слідчим суддею спосіб накладення арешту на майно транспортний засіб марки «Mercedes Sprinter», н.з. НОМЕР_1 , який перебуває у власності ОСОБА_5 , шляхом заборони розпорядження та користування ним, не виправдовує в цьому випадку ступінь втручання у право власності особи та порушуватиме баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню з

-8-

постановленням нової ухвали, якою слід частково задовольнити клопотання прокурора та накласти арешт на майно, вилучене 12.06.2025 в ході обшуку, який проводився за місцем проживання ОСОБА_7 у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти в сумі 400 євро, 600 доларів США та мобільний телефон марки «iPhone», - шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування цим майном та накласти арешт на автомобіль марки «Mercedes Sprinter», н.з. НОМЕР_1 , який перебуває у власності ОСОБА_5 , шляхом заборони його відчуження.

На думку колегії суддів, такого виду обтяження буде достатньо для сприяння завданням арешту майна у кримінальному провадженні та відповідатиме вимогам охорони фундаментальних прав інших осіб. Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, стороною захисту не надано та колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене, апеляційні скарги власників майна ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підлягають частковому задоволенню.

При прийнятті рішення колегія суддів враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; положення ст. 220,317 цього ж Кодексу про те, що саме за клопотанням учасників процесу сторони обвинувачення чи захисту апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з`ясування фактичних обставин справи

Керуючись ст. 170, 172, 173, 404, 405, 407, 412, 418, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги власників майна ОСОБА_6 та ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 08.07.2025 скасувати.

Клопотання начальника Великоберезнянського відділу Ужгородської окружної прокуратури про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000062 від 13.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт на майно вилучене 12.06.2025 в ході обшуку, який проводився за місцем проживання ОСОБА_7 у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти в сумі 400 євро, 600 доларів США та мобільний телефон марки «iPhone», - шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування цим майном.

Накласти арешт на автомобіль марки «Mercedes Sprinter», н.з. НОМЕР_1 , який перебуває у власності ОСОБА_5 , шляхом заборони його відчуження.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді