КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/1212/2026 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 18 листопада 2025 року, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 18 листопада 2025 року задоволено клопотання прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_8 про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000526 від 22.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України та накладено арешт на майно у кримінальному провадженні № 0000526 від 22.04.2025, яке вилучено під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , яке належать ОСОБА_6 , а саме: мобільний телефон iPhone 13pro, сірого кольору, із паролем.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати повністю оскаржувану ухвалу слідчого судді та ухвалити нову ухвалу, якою скасувати заборону на користування, розпорядження та відчуження мобільним телефоном iPhone 13 Pro, сірого кольору, що належить ОСОБА_6 та який було вилучено на підставі проведеного обшуку від 05.11.2025 органом досудового розслідування, за наступною адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. В. Винниченка, 11.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та без урахування фактичних обставин кримінального провадження, а тому прийнято необґрунтоване та незаконне рішення щодо арешту майна.

Апелянт вказує на те, що жодних фактів щодо наявності у вилученому мобільному телефоні ОСОБА_6 інформації, яка може містити доказове значення по кримінальному провадженню, орган досудового розслідування суду не надав. Твердження органу досудового розслідування є лише припущенням та жодним доказом не підтверджено.

Дане майно формально визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, а отже речовим доказом в розумінні ст. 98 КПК України не є.

Також апелянт зазначає, що ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28.10.2025 про обшук надано лише дозвіл на вилучення, в тому числі, інформації, яка міститься в електронному вигляді на мобільних терміналах (телефонах). Проте, слідчим, в порушення вищевказаної ухвали слідчого судді, перевищуючи свої службові повноваження, та грубо порушуючи законодавство України, було вилучено саме мобільний телефон марки Iphone, що належить ОСОБА_6 чим грубо порушені норми ч. 2 ст. 168 КПК України, а саме тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Власник майна, його представник та прокурор в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені завчасно та належним чином, клопотань про відкладення судового засідання не подавали, про причини неявки суд не повідомили, що дає суду апеляційної інстанції підстави розглядати справу у їх відсутність.

В даному випадку апеляційний суд приймає до уваги також практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, доб росовісно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження та ухвали слідчого судді місцевого суду, що слідчою групою слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні за № 0000526 від 22.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

В межах даного кримінального провадження, 10.11.2025 прокурор Київської міської прокуратури ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва, з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000526 від 22.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, яке вилучено під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1, які належать ОСОБА_6 , які мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, а саме: мобільний телефон iPhone 13pro, сірого кольору, із паролем.

Дане клопотання направлено на адресу Голосіївського районного суду м. Києва, поштовим відправленням через Укрпошту 06.11.2025 /а.с. 113/.

На обґрунтування вимог даного клопотання прокурор послався на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що службові особи ПП «НВФ СВК» (, м. Дніпро), ТОВ «БПК ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ» (, м. Київ) та ТОВ «ІНТЕРМІНЕРАЛБІЛДІНГ» (, м. Київ) спільно з посадовими особами ПАТ «УКРНАФТА» (, м. Київ) та АТ «УКРГАЗВИДОБУВАННЯ» (, м. Київ), організували протиправний механізм привласнення коштів державних підприємств шляхом завищення очікуваної вартості предметів закупівель та подальшого постачання товарно-матеріальних цінностей (далі - ТМЦ), які не відповідають умовам процедур закупівель.

Так, службові особи ПП «НВФ СВК», ТОВ «БПК ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ», ТОВ «ІНТЕРМІНЕРАЛБІЛДІНГ» та інші невстановлені особи, діючи всупереч вимогам Закону України «Про публічні закупівлі», на етапі визначення очікуваної вартості предметів закупівель завищували ціни товарно-матеріальних цінностей (ТМЦ) та імітували конкуренцію на торгах (UA-2025-02-12-010417-a, UA-2025-01-14-002971-a, UA-2024-11-04-000854-a) з метою одержання надприбутків. Посадові особи ТОВ «БПК ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ» постачали для АТ «Укргазвидобування» інгібітори глинистих сланців, змащувальні, антиприхватні та інші домішки на понад 129 млн грн, при цьому завищивши їхню вартість більш ніж на 50 млн грн. Надприбутки виводилися в тіньовий сектор через фіктивні операції з ТОВ «Щедро», ФОП ОСОБА_9 , ТОВ «ГТС ТРЕЙДИНГ УКРАЇНА» та ТОВ «Т-ПРОКОМ». Крім того, у межах закупівлі UA-2022-11-22-016804-a ТОВ «БПК ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ» уклало договір № від 26.12.2022 з ТОВ «Оператор ГТС України» на постачання 139 вимірювальних комплексів ФЛОУТЕК-ТМ-2-33-40 на суму 17,9 млн грн (127 тис. грн/шт.), тоді як придбало їх у ТОВ «ДП УКРГАЗТЕХ» за 8,1 млн грн (58,2 тис. грн/шт.), чим завдано збитків державному підприємству понад 9,1 млн грн.

04.11.2024 АТ «Укргазвидобування» оголосило закупівлю UA-2024-11-04-000854-a на постачання інгібітора-мікрокольматанту на основі гільсоніту очікуваною вартістю 26,1 млн грн, за результатами якої 12.12.2024 укладено договір поставки №УБГ25-016 з ТОВ «БПК Газінвестпроект».

У межах провадження призначено судово-товарознавчу експертизу для встановлення реальної ринкової вартості ТМЦ та надано доручення СБУ щодо встановлення всіх осіб, причетних до протиправної діяльності.

В ході виконання вказаного доручення встановлено, що на даний час до протиправної діяльності причетний ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харків, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресами: АДРЕСА_1 (власник ОСОБА_6 ) та АДРЕСА_3 , (власник цивільна дружина ОСОБА_10 ). Рольова участь: ОСОБА_6 є виконавець, співробітник ТОВ «ІНТЕРМІНЕРАЛБІЛДІНГ», відповідає за постачання ТМЦ для державних підприємств та забезпечує обготівкування коштів отриманих злочинним шляхом через рахунки підконтрольних підприємств.

За викладених вище обставин, 05.11.2025 на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено речі, які належать ОСОБА_6 , які мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, а саме: мобільний телефон iPhone 13pro, сірого кольору, із паролем.

05.11.2025 слідчим СУ ГУНП у м. Києві винесено постанову про визнання речовим доказом у кримінальному провадженні.

Завданням арешту майна прокурор вказав на необхідність запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження та/або інших негативних наслідків для потерпілих осіб.

Метою арешту майна прокурор вказав на пункт перший частини 2 ст. 170 КПК України, а саме: з метою забезпечення збереження речових доказів, що вбачається з постанови про визнання речовими доказами від 05.11.2025 р., копія якої долучена до матеріалів клопотання.

18.11.2025 ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва задоволено вказане клопотання прокурора та накладено арешт на майно у кримінальному провадженні № 0000526 від 22.04.2025, яке вилучено під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , яке належать ОСОБА_6 , а саме: мобільний телефон iPhone 13pro, сірого кольору, із паролем.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження за № 0000526 від 22.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України та накладаючи арешт на мобільний телефон iPhone 13pro, сірого кольору, із паролем, слідчий суддя, дослідивши доводи клопотання та надані матеріали кримінального провадження, вважав, що вилучене під час проведення обшуку майно має значення для досудового розслідування у даному кримінальному провадженні та може бути використане як доказ. Такий висновок ґрунтується на змісті фабули досудового розслідування, викладеній у витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, а також на обставинах, які підлягають перевірці органом досудового розслідування. Також звернув увагу, що ці обставини відображені у відповідних протоколах, складених за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а також у копіях договорів поставки та додатках до них, які підтверджують можливий зв`язок вилучених технічних засобів із обставинами, що перевіряються у межах здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення.

Враховуючи характер і обставини кримінального провадження, слідчий суддя вважав за доцільне накласти арешт на: мобільний телефон iPhone 13pro, сірого кольору, із паролем, оскільки зазначений телефон може містити відомості, що мають доказове значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, зокрема щодо кола причетних осіб, та встановлення неправомірності дій, щодо підготування тендерної документації.

Слідчий суддя зазначив, що мобільний телефон може містити інформацію, яка має істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, зокрема мультимедійні файли та інші цифрові дані, що можуть підтверджувати чи спростовувати факти організації схеми з проведення державних закупівель товарно-матеріальних цінностей, які не відповідають умовам процедур закупівель, встановлювати коло осіб, причетних до протиправної діяльності.

Вилучення мобільного телефону спрямоване не на обмеження прав власника, а на забезпечення збереження інформації, яка може мати доказове значення для досудового розслідування. Оскільки проведення повного технічного огляду на місці без участі спеціаліста є неможливим, слідчий правомірно прийняв рішення про тимчасове вилучення техніки для подальшого дослідження її вмісту у встановленому КПК України порядку.

Таким чином, дії органу досудового розслідування щодо вилучення мобільного телефону відповідають меті проведення обшуку та спрямовані на отримання і збереження відомостей, які можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні. Підстав вважати такі дії необґрунтованими або такими, що суперечать вимогам КПК України, не вбачається.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, вислухано доводи прокурора в підтримку поданого клопотання та заперечення представника власника майна щодо підстав його задоволення, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК Українита судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК Україниарештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК Україниарешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК Україниу випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також обставини кримінального провадження № 0000526 від 22.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, та відношення до нього вилученого майна, а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що вказане майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України та є речовим доказом в кримінальному провадженні № 0000526 від 22.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК Українитимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Згідно вимог ч. 7 ст. 236 КПК Українипри обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Також слідчим суддею, перевірено посилання адвоката щодо необхідності відмови у задоволенні клопотання прокурора, які слідчий суддя вважав необґрунтованими та такими, що не спростовують підстав для накладення арешту на майно. Зокрема, доводи про неправомірність вилучення мобільного телефону ОСОБА_6 не відповідають матеріалам провадження, оскільки, як убачається з протоколу проведення обшуку, спеціаліст для проведення слідчої дії не залучався, що унеможливлює технічне копіювання чи зняття інформації з мобільного телефону безпосередньо під час обшуку. За відсутності спеціаліста проведення такої дії є технічно неможливим, а тому вилучення мобільного телефону було правомірним способом забезпечення збереження інформації, яка потенційно має доказове значення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Колегією суддів не встановлено недотримання прокурором вимог ст.ст. 171, 172 КПК України при зверненні із клопотанням про арешт майна, які б слугували підставою для відмови у його задоволенні.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не є безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 18 листопада 2025 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4