Провадження № 1-в/204/1389/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року Чечелівський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника установи ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Чечелівського районного суду міста Дніпра подання Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відповідно до ст. 82 КК України відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Ставище Київської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, раніше військовослужбовця військової служби за контрактом, кулеметника 3-го механізованого відділення 2-го механізованого взводу 2 ої механізованої роти НОМЕР_1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , солдата, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 13.02.2024 Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 408, ст.69, ч. 5 ст. 72 КК України до 4 років позбавлення волі,

УСТАНОВИВ:

15 жовтня 2025 року до суду надійшло зазначене подання, в обґрунтування якого зазначено, що засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 19.06.2024. З 18.07.2024 відбуває покарання у складі господарчої обслуги ДУВП №4. За період відбування покарання характеризується позитивно. Дотримується встановлених правил поведінки та розпорядку дня, правил внутрішнього розпорядку установи, за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці має 2 заохочення, стягнень не має.

Відповідно до ст. 123 Кримінально виконавчого кодексу України приймає активну участь у програмах, що свідчить про свідоме прагнення засудженого до виправлення. До виховних заходів відноситься відповідально.

Відповідно до ст. 110 Кримінально виконавчого кодексу України підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними шляхом листування та побачень, отримує від них посилки та передачі.

24.09.2025 року проведено підсумкову оцінку ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, за результатами якої підсистема «КАСАНДРА» Єдиного реєстру засуджених та осіб взятих під варту, визначила ступень ймовірної небезпеки для суспільства «НИЗЬКИЙ». Адміністрація установи вважає, що засуджений ОСОБА_5 довів своє виправлення, тому до нього доцільно застосувати ст.82 КК України, а саме заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

У судовому засіданні представник установи подання підтримав, просив його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні подання підтримав.

Прокурор у судовому засіданні проти задоволення подання адміністрації установи заперечувала.

Суд, вислухавши думку сторін, вивчивши подання, надані матеріали особової справи, дійшов наступних висновків.

Згідно із п.3 ч.1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Відповідно до ч.1 ст.82 КК України невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Згідно з ч.3 цієї статті заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення, а згідно з п.2 ч. 4 вказаної статті заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона була засуджена до позбавлення волі.

Умовами застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким є: 1) відбування засудженим покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі; 2) він став на шлях виправлення; 3) фактично відбув встановлену ч. 4 ст. 82 частину призначеного судом покарання.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків в період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 засуджений вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13.02.2024 за ч. 3 ст.408, ст. 69 КК України до 4 років позбавлення волі; на підставі ст. 72 КК України в строк відбуття покарання ОСОБА_5 зараховано строк попереднього ув`язнення з 30.08.2023. В місцях позбавлення волі перебуває з 19.06.2024 року, з 18.07.2024 року відбуває покарання у складі господарчої обслуги ДУ «ДУВП № 4». Початок строку покарання 30.08.2023, кінець строку 30.08.2027. Станом на 20.01.2025 ОСОБА_5 відбув 2 роки 1 місяць 20 днів. За час відбування покарання в установі засуджений: має 2 заохочення, стягнень не має, характеризується добре.

Як вказано у постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення. Під час судового розгляду питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким суди повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Відповідно до ч.1 ст.102 КВК України режим у виправних і виховних колоніях - це встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами порядок виконання і відбування покарання, який забезпечує ізоляцію засуджених; постійний нагляд за ними; виконання покладених на них обов`язків тощо.

Згідно з ч.3 ст.107 КВК України засуджені зобов`язані: дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна колонії і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії; виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою колонії; дотримуватися санітарно-гігієнічних норм; дотримуватися вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Згідно з характеристикою, затвердженою 24.09.2025 року начальником ДУ «ДУВП № 4», фактично відбутий строк покарання ОСОБА_5 2 роки. ОСОБА_5 має місце проживання. Працює в установі виконання покарань або висловлює готовність працювати, проте в УВП відсутні такі можливості. До засудження не вживав алкоголь. Відсутній вплив ПАР на спосіб життя. Не має друзів та кола спілкування, в якому підтримують про кримінальні настанови та спосіб життя. Є друзі, соціальні контакти. Соціальні зв`язки підтримуються, стабільні зв`язки з рідними та близькими, які позитивно впливають на засуджену особу. 24.08.2024 подяка, за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці; 16.07.2025 подяка, за сумлінну працю та з нагоди Дня Конституції України. Бере активну участь у програмах/заходах, не допускає порушень, має бажання змінити своє життя та підтверджує це своїми вчинками. Бере активну участь у програмах. Усвідомлює, що саме треба змінювати, бере участь в реалізації плану індивідуальної роботи. Позитивні плани на майбутнє є, активно їх впроваджує в своєму житті, має позитивні плани в реалізації планів.

Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється, як низький, ризик ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється, як низький.

Згідно висновку щодо ступеня виправлення засудженого, із урахуванням аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної роботи засуджений став на шлях виправлення, та має бути представлений до заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк більш м`яким.

Слід зазначити, що застосування заходів заохочення полягає в тому, що основною підставою для прийняття рішення про їх застосування повинна бути об`єктивна оцінка всієї правомірної поведінки засудженого під час відбування покарання.

Суд звертає увагу на те, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є його обов`язком відповідно до ст. 9 КВК України.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

При цьому, окремо слід звернути увагу, на те що, відповідно до ч. 3 ст. 6 КВК України суспільно корисна праця засудженого є лише одним з основних засобів виправлення особи, встановлених державою, та направлених на процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості.

Згідно з пунктом 3 розділу другого Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань від 28 серпня 2018 року за № 2823/5 засуджені зобов`язані виконувати необхідні роботи із самообслуговування, благоустрою установи виконання покарань.

При цьому, ч. 2 ст. 9 КВК України передбачена відповідальність засуджених за невиконання ними своїх обов`язків, встановлених Законом.

Застосування до засуджених заходів заохочення має на меті виконання покладених на них обов`язків та додержання встановлених правил поведінки, передбачених КВК України та правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань. Дані заохочення мають оцінюватись поряд з іншими показниками виправлення засудженого.

Відповідно до ч. 8 ст. 131 КВК України адміністрація колонії зобов`язана щоквартально проводити оцінювання поведінки особи, додержання нею правил поведінки, встановлених цим Кодексом та правилами внутрішнього розпорядку колонії, а також дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці та приймати вмотивоване рішення про доцільність або недоцільність застосування до особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, заходів заохочення. Прийняте рішення відображається в індивідуальній програмі соціально-виховної роботи та доводиться до відома особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, під підпис.

Як встановлено з матеріалів особової справи ОСОБА_6 покарання в ДУ «ДУВП № 4» відбуває з 18.07.2024, тобто фактично 1 рік 3 місяці 3 дні за цей час має два заохочення. Однак, сам факт, що засуджений за час відбування покарання в установі має два заохочення - за виконання покладених обов`язків, додержується правил поведінки, підтримує зв`язки з рідними, має позитивні настанови на майбутнє, не може свідчити про те, що він став на шлях виправлення, оскільки суд звертає увагу на те, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є його обов`язком відповідно до ст. 9 КВК України.

Відповідно до ч.2 ст.67 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні засудженим вимог режиму, його участі в самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вимог адміністрації установи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні засуджених.

Під сумлінним ставленням до праці необхідно розуміти добропорядне, відповідальне та чесне ставлення до покладених на особу трудових обов`язків; працьовитість, додержання правил трудового розпорядку, вимог трудового законодавства, правил охорони праці та техніки безпеки; бережливе використання певного обладнання, інструментів, матеріалів тощо.

Засуджені до позбавлення волі залучаються до робіт з благоустрою установ, слідчих ізоляторів і прилеглих до них територій, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених або до допоміжних робіт із забезпечення установ та слідчих ізоляторів продовольством. До цих робіт засуджені залучаються в порядку черговості в неробочий час і не більш як на дві години на день. Однак, відомості про залучення засудженого ОСОБА_5 до таких робіт у матеріалах особової справи відсутні.

Отже, сам лише факт роботи засудженого ОСОБА_5 , який відбуває покарання в ДУ «ДУВП № 4» в складі господарчої обслуги та виконання ним своїх обов`язків, не свідчить про стійке сумлінне і зразкове ставлення засудженого до праці, а також те, що він став на шлях виправлення.

Крім цього, суд враховує, що ОСОБА_5 відбуває покарання за вчинення умисного тяжкого злочину, а саме злочину проти встановленого порядку несення військової служби, який в умовах оголошеного в країні воєнного стану суттєво підриває обороноздатність держави. Згідно вироку суду, з урахуванням у справі кількох пом`якшуючих обставин ОСОБА_5 було призначено покарання з застосуванням ст. 69 КК України, а саме призначено більш м`яке покарання ніж передбачено законом. Отже, хоча ОСОБА_5 відбув передбачений законом строк покарання, за якого можливе застосування ст.82 КК України, проте, з остаточно призначеного строку покарання 4 роки, яке було призначено з застосуванням ст. 69 КК України, та до закінчення строку відбування покарання залишилось ще 1 рік 10 місяців 10 днів, що є значним терміном для застосування якого потрібні вагомі докази виправлення засудженого.

Прийняття рішення про заміну покарання більш м`яким не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Згідно з вимогами чинного законодавства, яке регламентує порядок застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, даному звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу довели своє виправлення та стали на шлях виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Ураховуючи наведені вище вимоги кримінального закону та встановлені обставини в їх сукупності, із урахуванням особи засудженого, зокрема його відношення до встановленого порядку (режиму) відбування покарання, суд не вбачає доведеність процесу достатніх позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, а тому приходить до висновку, що останній на час розгляду вказаного подання не досяг відповідного ступеню виправлення, за якого можлива заміна невідбутої частини покарання більш м`яким.

Суд зазначає, що наявність лише формально-юридичної підстави, тобто відбуття необхідного строку покарання, а також двох заохочень за весь період відбування покарання, не свідчить про те, що засуджений став на шлях виправлення та не є безумовною підставою для заміни засудженому невідбутої частини покарання більш м`яким.

Таким чином, суд дійшов висновку, що надані матеріали не свідчать про те, що засуджений на даний час став на шлях виправлення та щодо нього може бути прийнято рішення про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким в порядку, визначеному ст.82 КК України, а тому у задоволенні подання ДУ «ДУВП № 4» необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ч.2 ст.376 КПК України, ст.82 КК України, ст.ст.537, 539 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України, - відмовити.

Копію ухвали суду направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» для відома та вручення засудженому ОСОБА_5 .

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Чечелівський районний суд міста Дніпра.

Повний текст ухвали складено 23.10.2025 року.

Суддя ОСОБА_1