Справа № 183/3785/23
Провадження № 1-кс/206/1358/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року в залі суду в м. Дніпро слідчий суддя Самарського районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Луганській області підполковника поліції ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, відомості про яке 07.05.2014 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001444 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

До Самарського районного суду міста Дніпра звернувся старший слідчий в ОВС СУ ГУНП в Луганській області підполковник поліції ОСОБА_3 з вищезазначеним клопотанням.

Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що у квітні 2014 року (точний час та дату під час досудового розслідування встановити не виявилося можливим) на території Луганської області ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було створене не передбачене законами України воєнізоване та збройне формування, члени та структурні підрозділи якого за попередньою змовою зорганізувалися для спільної злочинної діяльності, з метою безпосереднього вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів.

На початку травня 2014 року (точний час та дату під час досудового розслідування встановити не виявилося можливим) в структурний підрозділ збройного формування не передбаченого законами України, діючого на території міста Луганська, створеного ОСОБА_5 , на добровільній основі увійшов ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мав умисел приймати активну участь в діяльності даного збройного формування, при цьому розуміючи, що діяльність зазначеного збройного формування спрямована на: заволодіння окремими територіями та їх утримання, силову підтримку окремих владних структур, депортацію населення з регіону знаходження даного збройного формування, знищення живої сили супротивника та його матеріальних коштів, з використанням вогнепальної зброї, вибухових речовин та іншої зброї.

Вступивши в зазначене збройне формування, ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, розуміючи незаконність діяльності формування, став приймати активну участь разом з іншими особами у збройному формуванні.

З початку травня 2014 року до 22.07.2014 ОСОБА_6 , діючи у складі збройного формування, керуючись прямим умислом, після захоплення незаконними збройними формуваннями приміщення Державного інституту азотної промисловості за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Вілєсова, 1 , де знаходився штаб даного підрозділу, будучи озброєним автоматичною зброєю, почав нести службу по охороні адміністративної будівлі зазначеного підприємства.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 - участь у діяльності не передбаченого законом збройного формування, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України.

18.08.2014 стосовно ОСОБА_6 складено письмове повідомлення про підозру в участі у діяльності не передбаченого законом збройного формування, тобто в учиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України.

Оскільки на той час було встановлено відомості, що підозрюваний переховується від органів досудового слідства, місцезнаходження останнього невідоме, за місцем проживання він відсутній, то вказане повідомлення про підозру безпосередньо підозрюваному вручено не було.

20.08.2014 слідчим відповідно до ст. 281 КПК України через те, що підозрюваний ОСОБА_6 переховується від органу досудового слідства, місцезнаходження останнього невідоме, його оголошено в розшук, а досудове розслідування в кримінальному провадженні зупинене на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України.

При цьому під час досудового розслідування до суду неодноразово подавалися клопотання про дозвіл на затримання підозрюваного з метою його приводу для участі в розгляді клопотань про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які слідчими суддями були задоволені, однак у зв`язку з переховуванням підозрюваного затримати і доставити його до суду не вдалося, а строк дії відповідних ухвал закінчувався.

Також стороною обвинувачення вжито додаткових заходів щодо повідомлення підозрюваного ОСОБА_6 про наявність стосовно нього повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, опубліковано у засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - в газеті «Урядовий кур`єр» (офіційне друковане видання Кабінету Міністрів України) та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- протоколом допиту свідка ОСОБА_7 ;

- протоколом пред`явлення особи за фотознімками за участю ОСОБА_7 .

Слідчий також зазначає про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ураховуючи викладене, запобігти вищезазначеним ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, неможливо.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, до нього може бути застосований виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На даний час у органу досудового розслідування наявно достатньо підстав вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 виїхав та перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором.

Враховуючи викладене, слідчий просить обрати підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Клопотання погоджено прокурором Луганської обласної прокуратури, оформлене відповідно до вимог ст. 184 Кримінального процесуального кодексу України.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Розглянувши та дослідивши матеріали в їх сукупності, слідчий суддя доходить висновку про необхідність задовольнити клопотання з наступних підстав.

Слідчим суддею встановлено, що Головним управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001444 від 07.05.2014 року.

18 серпня 2014 року старшим слідчим СУ ГУМВС України в Луганській області складено письмове повідомлення ОСОБА_6 про підозру в учиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України.

20 серпня 2014 року постановою старшого слідчого СУ ГУМВС України в Луганській області ОСОБА_6 оголошено у розшук.

Відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно з ч. 1 ст. 279 КПК України у випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені статтею 278 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію. Повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Главою 11 КПК України визначається порядок виклику слідчим, прокурором, судовий виклик і привід.

Відповідно до ч. 8 ст. 135 КПК України повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

У зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації, воєнним станом в Україні, захопленням майже всієї території Луганської області та проведенням бойових дій, беручи до уваги те, що існують достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 перебуває на тимчасово окупованій території України та обґрунтовану неможливість вручити повістку про виклик особи, з дотриманням вимог ст.ст. 111, 135, 278, 279 КПК України, у газеті «Урядовий кур`єр» № 242 (8167) від 27.11.2025, яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, та на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України опубліковано повідомлення про підозру ОСОБА_6 .

Також судом оглянуто копії протоколів допиту свідків; копію протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.08.2014 року; копію ухвали слідчого судді Сєвєродонецького міського Луганської області від 12 липня 2018 року та інші матеріали, якими підтверджується обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- протоколом допиту свідка ОСОБА_7 , який пояснив, що його неодноразово брали у полон ополченці до будівлі ГЕАП, де він бачив багато людей, які перебували у ополченні і може їх впізнати.

- протоколом пред`явлення особи за фотознімками за участю ОСОБА_7 , згідно з яким останній впізнав ОСОБА_6 як особу яка брала участь у не передбаченому законом збройному формуванні.

Таким чином встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна або без такої, та який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Про наявність достатніх підстав вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором свідчить наступне:

- згідно листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби від 24.11.2025 відомостей щодо перетинання державного кордону України громадянином ОСОБА_6 в базі даних не виявлено;

- згідно з відповіддю УКР ГУНП в Луганській області від 27.11.2025 року встановлено, що ОСОБА_6 не перебуває на обліку внутрішньо-переміщених осіб, місцезнаходження останнього не встановлено.

24.02.2022 Російською Федерацію здійснено повномасштабне військове вторгнення на територію України, у зв`язку із чим розпочато ведення агресивної війни проти України та захоплення її території.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, в Україні введено воєнний стан, який триває на цей час.

Відповідно до п. 7 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Статтею 3 Закону «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено перелік територій, які вважаються «тимчасово окупованою територією».

Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 28.02.2025 № 376 визначено перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокування). Згідно з зазначеним переліком майже всі населенні пункти Луганської області є окупованими Російською Федерацією, станом на час розгляду даного клопотання, а їх залишок, що перебуває під контролем державної влади України, знаходиться на безпосередній лінії бойового зіткнення з країною-агресором.

Таким чином встановлені наявні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_8 перебуває на тимчасово окупованій території України або на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором.

У відповідності з вимогами ст.ст. 177, 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою - є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості ОСОБА_6 переховуватися від органів досудового слідства та суду свідчать такі обставини, як вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим у їх вчиненні.

Також слідчо-оперативним шляхом встановлено, що ОСОБА_6 зареєстрований та мешкав в місті Сєвєродонецьку, Луганської області. Однак за відомою адресою останній тривалий час не з`являвся, а територія зазначеного міста окупована (захоплена) військовослужбовцями російської федерації та представниками незаконних збройних формувань так званої «лнр» після повномасштабного вторгнення рф та так званої лнр на територію України та є тимчасово окупованою російською федерацією територію України.

Разом з тим, вживалися додаткові заходи щодо встановлення місцезнаходження підозрюваного:

- отримана від УКР ГУНП в Луганській області відповідь на виконання доручення слідчого, відповідно до якої встановити місцезнаходження ОСОБА_6 або його контактний телефон до теперішнього часу не надалось можливим. Фактів перетину державного кордону України, а також фактів реєстрації останнього як внутрішньо переміщеної особи не встановлено;

- отримана відповідь від Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про те, що відомості про перетин державного кордону України та лінії розмежування з тимчасової окупованою територією відносно ОСОБА_6 відсутні;

- проведено перевірку наявності актових записів стосовно ОСОБА_6 та корисної інформації не виявлено, актових записів про смерть не виявлено.

Таким чином, вжитими заходами не отримано жодних відомостей, які б свідчили про перебування підозрюваного на підконтрольній державній владі Україні території.

Про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, свідчить схильність до протиправної поведінки підозрюваного, який наразі підозрюється у вчиненні, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України.

Так, не передбачене законом збройне формування т.з.в. «ЛНР», в участі в діяльності якого підозрюється ОСОБА_6 , продовжує діяти на території Луганської області, зокрема й після початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України (24.02.2022), що дає можливість активно співпрацювати з представниками держави-агресора, що також вказує на наявність ризику продовження протиправної діяльності підозрюваним.

Тому, беручи до уваги обставини, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; продовження діяльності не передбаченого законом збройного формування «ЛНР» на території Луганської області та участі у його діяльності підозрюваного, є достатньо підстав вважати, що незастосування запобіжного заходу або застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, до підозрюваного фактично призведе до продовження його переховування від органів досудового розслідування та/або суду, що унеможливить притягнення до кримінальної відповідальності, а також дозволяє продовжувати протиправну поведінку і вчинення злочину.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що запобігти вищезазначеним ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, неможливо.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених, зокрема, ст. 260 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тобто тримання під вартою).

У зв`язку з тим, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, отже до нього може бути застосований виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Частиною 4 ст. 183 КПК України визначено: при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається. Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого, зокрема ст. 260 Кримінального кодексу України.

Згідно вимогам ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 КПК України.

Розумність тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому випадку в залежності від особливостей конкретної справи та причин, про які йдеться у рішеннях національних судів. Тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011).

Слідчим суддею встановлено, що запобігання ризикам переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та вчинення ним іншого кримінального правопорушення становить суспільний інтерес. Цей інтерес має превалююче значення та виправдовує обрання підозрюваному запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 193 КПК України розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

Частиною шостою цієї статті передбачено, що cлідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

При цьому після затримання особи, яка перебувала у міжнародному розшуку, слідчий суддя, суд не пізніш як через сорок вісім годин з часу доставки такої особи до органу досудового розслідування, юрисдикція якого поширюється на місце вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід за обов`язкової присутності такого підозрюваного, обвинуваченого.

Визначення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, тобто визначення, таким чином строку тримання особи під вартою, здійснюється лише під час застосування щодо особи запобіжного заходу, що відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України можливе після затримання особи, яка перебувала у міжнародному розшуку, а слідчий суддя, суд не пізніш як через сорок вісім годин з часу, доставки такої особи до органу досудового розслідування, юрисдикція якого поширюється на місце вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід за обов`язкової присутності такого підозрюваного, обвинуваченого.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до обґрунтованого висновку, що в даному випадку прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також наявні достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 дійсно перебуває на тимчасово окупованій території України, а тому клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, підлягає задоволенню.

Обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Також суд зазначає контактні дані старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Луганській області підполковника поліції ОСОБА_3 : АДРЕСА_1 , контактний телефон НОМЕР_1 .

Керуючись ст.ст. 193-194, 196, 197, 205, 206, 369, 370, 371, 372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Луганській області підполковника поліції ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, відомості про яке 07.05.2014 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001444 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України - задовольнити.

Обрати підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На підставі ч. 6 ст. 193 КПК України розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою після затримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не пізніш як через сорок вісім годин з часу його доставки до місця кримінального провадження.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1