Провадження № 1-кс/712/4691/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року м. Черкаси

Слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваної ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м. Черкаси клопотання старшого слідчого СВ Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_6 , погоджене першим заступником керівника Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні № 0003083 від 18.09.2025 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Черкаси, громадянки України, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 раніше судимої 13.01.2025 Придніпровським районним судом м. Черкаси до позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 321 КК України,

ВСТАНОВИВ:

1.Зміст поданого клопотання

До Соснівського районного суду м. Черкаси надійшло клопотання старшого слідчого СВ Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_6 , погоджене першим заступником керівника Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні № 0003083 від 18.09.2025 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 321 КК України.

Згідно із повідомленням про підозру ОСОБА_4 17.09.2025 підозрювана, діючи умисно, через мережу Інтернет (Телеграм-канал «Marvel Shop7777») придбала та зберігала з метою збуту наркотичний засіб метадон у кількості, яка за сукупністю вилученого становить 93,705 г (особливо великий розмір), а також сильнодіючий лікарський засіб димедрол (дифенгідрамін) масою 16,150 г (великий розмір).

У клопотанні також зазначено, що 13.01.2025 підозрювану засуджено Придніпровським районним судом м. Черкаси до 2 років позбавлення волі зі звільненням від відбування на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік.

Слідчий і прокурор вважають наявними ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування від слідства та суду; вчинення нового кримінального правопорушення), і просять застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, визначивши заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб та поклавши передбачені законом обов`язки у разі її внесення.

2. Позиція учасників у судовому засіданні

У судовому засіданні прокурор вимоги клопотання підтримав, просив задовольнити клопотання, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підозрювана та її захисник заперечували проти тримання під вартою, просили застосувати більш м`який запобіжний захід (цілодобовий домашній арешт), посилаючись на наявність місця проживання, неофіційне працевлаштування, перебування на утриманні підозрюваної неповнолітнього сина, готовність підозрюваною виконувати процесуальні обов`язки й сприяти слідству.

3. Мотиви та оцінка слідчого судді.

3.1. Законодавчі підстави для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Розділ ІІ КПК України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення. До них, згідно з п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, віднесені також запобіжні заходи.

Порядок застосування до особи запобіжних заходів визначений главою 18 КПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою.

Частина 3 ст. 176 КПК України встановлює, що слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: (1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; (2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; (3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; (4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; (5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно із ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, перелік яких визначено ч. 1 ст. 178 КПК України.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При цьому, ч. 3 ст. 183 КПК України визначає, що слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави, у розмірі достатньому для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, крім випадків, передбачених ч. 4 вказаної статті. В ухвалі слідчого судді зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому ч. 4 вказаної статті.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 та 7 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать (1) про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

3.2. Набуття статусу підозрюваного

Запобіжні заходи на стадії досудового розслідування можуть застосовуватися лише до підозрюваного.

За змістом ч. 1 ст. 42 КПК України, статус підозрюваного має, зокрема, особа, якій у порядку, передбаченому ст. 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру.

Частиною 1 ст. 276 КПК України визначено, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст. 278 цього Кодексу, у випадках: (1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; (2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; (3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 278 КПК України).

Як встановлено слідчим суддею, письмове повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 321 КК України, складено і підписано 30.09.2025 та в цей же день вручено останній.

Отже, у відповідності до вимог ст. 42 КПК України, ОСОБА_4 набула статусу підозрюваної у цьому кримінальному провадженні, і щодо неї може вирішуватися питання про застосування запобіжного заходу.

3.3. Наявність обґрунтованої підозри

Відповідно до положень ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є, зокрема, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Разом із тим, кримінальне процесуальне законодавство України не містить визначення поняття «обґрунтована підозра», а тому, керуючись приписами ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя при встановленні змісту вказаного поняття враховує практику Європейського суду з прав людини.

Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

За такого, слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, щодо обґрунтованості підозри не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Отже, при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність останньої до вчинення інкримінованих їй кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для обрання стосовно неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні, та документами, наданими на підтвердження цих доводів, обґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_4 інкримінованих їй кримінальних правопорушень підтверджується сукупністю зібраних доказів, які додані до матеріалів клопотання, та які досліджені судом у ході судового розгляду, а саме: протоколом огляду від 18.09.2025, показаннями свідків, висновками експертів та іншими матеріалами.

Ураховуючи вищезазначені загальні підходи до обґрунтованості підозри, а також встановлені згідно з матеріалами судового провадження факти, слідчий суддя вважає, що наявна інформація, яка може переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_4 своїми діями, про які йдеться у повідомленні про підозру, вчинила інкриміновані їй кримінальні правопорушення.

Разом із тим, вищенаведеним висновком про обґрунтованість підозри не констатується наявності в діях ОСОБА_8 вини у вчиненні злочину. Так, на цій стадії слідчий суддя не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій підозрюваного, доведеність чи недоведеність винуватості підозрюваного, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акта, а не під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу щодо особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні злочину, що свідчать про вірогідність причетності особи до вчинення інкримінованого злочину та необхідність застосування щодо такої особи обмежувального заходу.

Обставини здійснення підозрюваною ОСОБА_4 конкретних дій та доведеність її вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

3.4. Наявність ризиків

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, у клопотанні слідчий посилається на наявність ризиків, які свідчать про можливе вчинення підозрюваною дій, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду

Ризик переховування від органу досудового розслідування/суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Тяжкість ймовірного покарання особливо сильно підвищують ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Співставлення можливих негативних наслідків для підозрюваного у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим безвідносно стадії кримінального провадження та характеру слідчих та процесуальних дій, які належить провести органу досудового розслідування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Оцінюючи доводи сторін у світлі ч. 1 ст. 177 КПК України та практики ЄСПЛ щодо критеріїв необхідності тримання під вартою, слідчий суддя виходить із того, що реальність ризику переховування корелює із суворістю можливого покарання, даними про особу та її соціально-побутовими обставинами.

По-перше, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі до дванадцяти років (ч. 3 ст. 307 КК України). Суворість можливої санкції об`єктивно підвищує вірогідність ухилення від кримінальної відповідальності, особливо на початкових етапах провадження, коли особа усвідомлює невідворотність значних обмежень у разі засудження.

По-друге, інкриміновані дії, за матеріалами провадження, вчинено під час іспитового строку, встановленого вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.01.2025. Вчинення нового кримінального правопорушення у період випробування не лише свідчить про зневажливе ставлення підозрюваної до покладених на неї обов`язків, а й створює додатковий стимул уникнути правосуддя під загрозою реального призначення покарання за попереднім вироком та новою підозрою.

По-третє, наведені стороною захисту обставини, які начебто стримують від переховування, не підтверджують наявності міцних соціальних зв`язків. Доводи про «неофіційне працевлаштування» документально не підтверджені, що виключає можливість оцінити сталість і тривалість зайнятості як фактору, що знижує ризик. Посилання на наявність на утриманні неповнолітньої дитини спростовуються договором від 02.09.2025 між батьком дитини ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , відповідно до якого дитина проживає з батьком і виховується ним. Отже, сімейні обставини, на які покликається захист, не створюють належних запобіжників від ухилення.

По-четверте, сам по собі факт реєстрації/наявності місця проживання не нівелює ризик переховування з огляду на тяжкість інкримінованого злочину, відсутність підтверджених стабільних трудових та сімейних зв`язків, а також дані про попереднє засудження з випробуванням. Сукупно ці обставини формують реальну можливість ухилення підозрюваної від органів досудового розслідування та/або суду.

З урахуванням наведеного слідчий суддя дійшов висновку, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, є наявним, реальним і доведеним належними матеріалів клопотання.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

З огляду на характер інкримінованих діянь (обіг особливо великої кількості метадону; великий розмір димедролу), відсутність офіційної зайнятості та наявну судимість за вчинення кримінального правопорушення у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, вчинення кримінального правопорушення під час іспитового строку, існує обґрунтована ймовірність продовження протиправної діяльності у разі перебування на волі.

Додатково слід урахувати, що 30.09.2025 СД Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області зареєстровано кримінальне провадження за ч. 1 ст. 309 КК України за фактом можливого незаконного зберігання ОСОБА_4 наркотичних засобів. Указані відомості внесено до ЄРДР у безпосередній часовій близькості до подій, що є предметом цього клопотання. Такий розвиток подій свідчить про збереження криміногенної налаштованості підозрюваної, що у сукупності з іншими наведеними обставинами підтверджує реальність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

3.5. Щодо наявності підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу

З урахуванням наведених ризиків, особи підозрюваної, обсягу та ваги вилучених речовин (особливо великий/великий розмір), попередньої судимості, а також того, що вчинення інкримінованого діяння відбулося вже після попереднього засудження, суд доходить висновку, що застосування особистого зобов`язання, поруки, застави чи домашнього арешту не забезпечить нейтралізації встановлених ризиків у достатній мірі. На цій стадії лише тримання під вартою гарантуватиме виконання процесуальних обов`язків та недопущення нових кримінальних правопорушень.

3.6. Щодо визначення розміру застави

Частиною 3 ст. 183 КПК передбачено обов`язок суду визначити розмір застави (крім випадків, зазначених у ч. 4 ст. 183 КПК України). Кримінальні правопорушення, інкриміновані ОСОБА_4 (ст. 307, 321 КК України), не належать до переліку, за якими під час дії воєнного стану суд вправі не визначати заставу. Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК у провадженні щодо особливо тяжкого злочину розмір застави встановлюється в межах від 80 до 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

З урахуванням характеру та ступеня суспільної небезпечності інкримінованого, даних про особу (наявність судимості із випробуванням), обсягу предмета злочину та ризиків, суд вважає обґрунтованим визначити заставу на мінімальному рівні межі, встановленої законом, у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. У разі внесення застави підозрювана підлягає негайному звільненню з-під варти з покладенням обов`язків, визначених ст. 194 КПК України.

4. Висновки за результатами розгляду клопотання

З урахуванням установлених вище обставин кримінального провадження та наданих стороною обвинувачення доказів на підтвердження викладених у клопотанні доводів, що свідчать про набуття ОСОБА_4 статусу підозрюваної у кримінальному провадженні, про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення нею інкримінованих злочинів, про достатні підстави вважати, що існують ризики вчинення дій, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення клопотання слідчого та застосування стосовно підозрюваної ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Керуючись ст. 177-183, 193, 194, 196, 197, 309, 369-372, 376 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, в межах строку досудового розслідування, до 29.11.2025 включно.

Підозрювану ОСОБА_4 взяти під варту негайно в залі суду.

Визначити підозрюваній ОСОБА_4 , альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 грн, у разі внесення якої звільнити його з-під варти.

Після внесення застави підозрюваний звільняється з-під варти, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного під вартою. З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

У разі внесення застави покласти на підозрювану такі обов`язки:

1) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора і суду;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Ухвала про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію ухвали негайно вручити підозрюваній, її захиснику, прокурору та направити до Державної установи «Черкаський слідчий ізолятор».

Ухвала підлягає до негайного виконання, але може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним, який тримається під вартою - з моменту вручення її копії.

Повний текст ухвали проголошено о 08 год 30 хв 03.10.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1