У Х В А Л А

22 грудня 2025 року Слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши в м. Біла Церква, у відкритому судовому засіданні, клопотання захисника ОСОБА_5 , про зміну запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту на особисте зобов`язання стосовно:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Тула, російської федерації, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000334 від 22 серпня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України,

У С Т А Н О В И В:

1. Обґрунтування поданого клопотання.

16 грудня 2025 року до суду надійшло зазначене клопотання.

З його змісту вбачається, що у провадженні слідчого відділу Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000334 від 22 серпня 2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

У межах вказаного кримінального провадження 28 жовтня 2025 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2025 року (справа № 357/14888/25, провадження № 1-кс/357/2311/25) щодо ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 28 грудня 2025 року включно. Крім того, на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України на підозрюваного покладено такі процесуальні обов`язки: не відлучатися із Білоцерківського району Київської області без дозволу слідчого, прокурора або суду; уникати спілкування зі свідками обвинувачення, потерпілою та іншими визначеними в ухвалі особами; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання га/або роботи; здати на зберігання до відповідних органів паспорт (паспорти) для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України; носити електронний засіб контролю.

Захисник зазначив, що з моменту постановлення ухвали слідчого судді від 30 жовтня 2025 року, обставини кримінального провадження та особисті обставини підозрюваного зазнали змін, які дають підстави стверджувати про зменшення заявлених прокурором ризиків та можливість забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, з моменту застосування слідчим суддею запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваний ОСОБА_4 демонструє виключно сумлінну та законослухняну поведінку, неухильно дотримуючись усіх обмежень та обов`язків, покладених на нього відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України.Зазначене підтверджується наступними обставинами: регулярна явка за викликами, дотримання режиму домашнього арешту, дотримання інших обмежень.

Вважає, що бездоганна процесуальна поведінка ОСОБА_4 протягом тривалого часу (понад 40 днів) фактично спростовує припущення сторони обвинувачення про існування ризику переховування від слідства та суду. Підозрюваний довів, що він здатний виконувати процесуальні обов`язки без необхідності тотальної ізоляції в межах цілодобового домашнього арешту.

Зауважує, щодо зменшення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та відсутності фактів їх підтвердження.

Під час постановлення ухвали від 30 жовтня 2025 року слідчий суддя виходив з наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (ризик переховування, незаконного впливу на свідків/потерпілу, вчинення іншого правопорушення).

Однак, станом на момент подання цього клопотання, інтенсивність зазначених ризиків суттєво зменшилася, а деякі з них перестали існувати як реальні загрози, виходячи з наступного:

- щодо ризику переховування: зазначений ризик повністю нівельований виконанням підозрюваним покладених на нього обов`язків, зокрема здачею на зберігання до відповідних органів паспортів та інших документів, що дають право на виїзд з України. Фізична можливість легального перетину кордону у підозрюваного відсутня. Про стійку «укоріненість» підозрюваного свідчать міцні соціальні зв`язки (батьки, дружина, малолітня дитина) та наявність постійного місця проживання. Вагомим стримуючим фактором є також наявність у власності підозрюваного цінного нерухомого майна, на яке у повному обсязі накладено арешт. Ця обставина створює суттєві майнові прив`язки до території України, оскільки будь-яка спроба переховування ставить під загрозу втрату цих активів, що робить втечу економічно недоцільною. За таких умов, а також враховуючи бездоганну процесуальну поведінку підозрюваного, посилання сторони обвинувачення виключно на тяжкість можливого покарання з плином часу втрачає свою актуальність (відповідно до практики ЄСПЛ, справа «Ілійков проти Болгарії»);

- щодо ризику незаконного впливу: більшість доказів у даному кримінальному провадженні (договори, квитанції, статутні документи, результати експертиз) вже зібрані та долучені до матеріалів справи, що унеможливлює їх знищення чи спотворення. Щодо впливу на свідків та потерпілу: за весь час дії запобіжного заходу з боку органу досудового розслідування чи прокурора не надано жодного факту чи доказу (рапорту, заяви потерпілої тощо), які б свідчили про спроби підозрюваного контактувати з вказаними особами. Підозрюваний суворо дотримується заборони спілкування, визначеної ухвалою суду. Саме лише припущення про теоретичну можливість впливу не може бути підставою для продовження застосування такого суворого запобіжного заходу, як цілодобовий домашній арешт.

- щодо ризику вчинення іншого правопорушення: за весь період перебування під домашнім арештом підозрюваний не вчинив жодного адміністративного чи кримінального правопорушення. Стосовно наявності іншого кримінального провадження, яке перебуває на розгляді в суді м. Дніпро, сторона захисту звертає увагу, що судовий розгляд у вказаній справі триває, обвинувальний вирок не ухвалювався, а тому, в силу ст. 62 Конституції У країни, вина особи не встановлена. Більше того, сторона захисту переконана у безпідставності висунутого там обвинувачення та очікує на ухвалення виправдувального вироку. Натомість поточна поведінка ОСОБА_4 є законослухняною, шо фактично спростовує твердження про його схильність до продовження злочинної діяльності.

Таким чином, ризики, на які посилався прокурор при обранні запобіжного заходу, не знайшли свого фактичного підтвердження в діях підозрюваного протягом усього періоду дії ухвали. Стороною обвинувачення не зафіксовано жодних обставин, які б вимагали подальшої ізоляції підозрюваного від суспільства у цілодобовому режимі.

Сторона захисту звертає увагу суду на те, що тривале перебування ОСОБА_4 під цілодобовим домашнім арештом перестало виконувати виключно превентивну функцію і набуло ознак надмірного покарання ще до вироку суду. Така ізоляція створює невиправданий психологічний тиск на родину підозрюваного та перешкоджає йому брати повноцінну участь у вихованні та забезпеченні малолітньої доньки, порушуючи нормальний життєвий уклад сім`ї.

Захисник у клопотанні стверджував, що запобіжний захід призвів до повної зупинки активності підприємства та втрати єдиного джерела доходу, що також фактично блокує кінцеву мету цього провадження відшкодування завданої шкоди потерпілій. Встановлена судом повна заборона на спілкування з потерпілою унеможливлює будь-яке узгодження механізму повернення коштів.

2. Позиції учасників, висловлені в судовому засіданні.

Захисник ОСОБА_5 та підозрюваний ОСОБА_4 підтримали заявлене клопотання, з підстав, визначених у ньому.

Зі свого боку прокурор ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення заявленого клопотання, оскільки відповідні підстави відсутні.

3. Мотиви, з яких виходив слідчий суддя під час вирішення клопотання.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши подане клопотання та додані до нього матеріали, надані прокурором матеріали кримінального провадження у обсязі необхідному для вирішенні поданого клопотання, слідчий суддя доходить висновку, що воно не підлягає задоволенню, зважаючи на таке.

Відповідно до ст. 201 КПК підозрюваний, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання. Слідчий суддя зобов`язаний розглянути таке клопотання згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ст. 177 КПК).

Крім цього, у ст. 178 КПК визначено перелік обставин (зокрема характеризуючих відомостей про особу), що враховуються при застосуванні запобіжного заходу.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Зі змісту клопотання та доводів, наведених у судовому засіданні, вбачається, що підставою для зміни запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту на особисте зобов`язання ОСОБА_4 є належна процесуальна поведінка, зменшення та відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2025 року, відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_6 про застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обрано стосовно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягає у забороні цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , в межах досудового розсслідування, строком до 28 грудня 2025 року включно. Покладено на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- не відлучатися із Білоцерківського району Київської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- уникати спілкування зі свідками обвинувачення, потерпілою, експертом, а також з особами, які брали участь в якості понятих у цьому ж кримінальному провадженні;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів паспорт (паспорти) для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України;

- носити електронний засіб контролю.

Обираючи такий захід, слідчий суддя дійшов висновку про існування трьох ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК.

Так, слідчий суддя у своїй ухвалі вказав, що ризик переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та суду, обумовлений тяжкістю ймовірного покарання (він підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років з конфіскацією майна). Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти. У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти. Усвідомлення можливості настання вказаних вкрай несприятливих для ОСОБА_4 наслідків спонукатиме його змінювати місце проживання та ухилитись від органу досудового розслідування, суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Враховуючи ці обставини у сукупності із особою підозрюваного ОСОБА_4 та характером злочину у вчиненні якого він підозрюється, слідчий суддя дійшов висновку про існування ризику того, що останній може переховуватися від органів досудового розслідування чи суду.

Слідчий суддя вважав переконливими та погодився із доводами прокурора про існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, шляхом психологічного або фізичного насильства, прохань, підкупу тощо, з метою спонукати їх змінити показання. При цьому слідчий суддя врахував встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

З огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Також слідчий суддя погодився з доводами сторони обвинувачення про наявність ризику, передбаченого ч. 5 п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України вчинити інше кримінальне правопорушення, зважаючи на те, що ОСОБА_4 з 13 січня 2023 року є обвинуваченим за ч.3 ст. 27 ч. 3 ст. 201-2 КК України у кримінальному провадженні №0000295, обвинувальний акт перебуває на розгляді в Шевченківському районному суді міста Дніпра, що вказує на ймовірну схильність ОСОБА_4 до вчинення інших корисливих кримінальних правопорушень.

Слідчий суддя в ухвалі при обрані запобіжного заходу ОСОБА_4 , серед іншого, врахував: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим, особу останнього: ОСОБА_4 одружений, має на утриманні малолітню дитину 2015 року народження, є керівником ТОВ ВПФ «Біла Вежа», має місце реєстрації та проживання, раніше не судимий, займається активною благодійною діяльністю, надавав допомогу військовосліжбовцям НОМЕР_1 окремої механізованої бригади в період проведення АТО, за що має відповідні подяки.

Оцінюючи доводи захисника про відсутність установлених ризиків слідчий суддя зважає на таке.

Під час розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, слідчий суддя не перевіряє обґрунтованість підстав застосування запобіжного заходу, а заявниками не можуть ставитися під сумнів висновки, які було покладено в основу такого рішення.

Зміна запобіжного заходу передбачає виникнення після постановлення ухвали про застосування запобіжного заходу нових обставин, які свідчать про зміну обставин підозри, зміну або зменшення встановлених ризиків, які впливають на виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків.

Слідчий суддя не переглядає рішення про застосування запобіжного заходу, а на підставі наданих сторонами відомостей встановлює наявність нових обставин, які можуть вплинути на застосований до підозрюваного відповідний захід або його виконання та які виникають у зв`язку з плином часу досудового розслідування.

Слідчий суддя доходить висновку про наявність та актуальність трьох ризиків, встановлених під час обрання запобіжного заходу.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певний ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити.

Отож, ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови достатньої їх ймовірності.

Перевіряючи актуальність ризику переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду та ризик впливу на свідків, потерпілу, експерта, понятих у цьому ж кримінальному провадженні, слідчий суддя вважає, що захисником будь-яким чином не обґрунтовано та не доведено їх відсутність.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного незаконно впливати на свідків, потерпілу, експерта, понятих у цьому ж кримінальному провадженні, слідчий суддя доходить таких висновків.

КПК встановлює відповідну процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме, спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

Отож, такий ризик як вплив на учасників, зокрема, й на свідків, потерпілу, експерта, понятих у цьому ж кримінальному провадженні, існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від осіб та дослідження їх судом.

Під час досудового розслідування, підозрюваному очевидно стали відомі матеріали кримінального провадження, зокрема, протоколи допитів встановлених досудовим розслідуванням осіб, а тому, останньому відомо як їх дані, так і зміст наданих ними свідчень, що дає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу на них, а також на осіб, які брали участь в якості понятих у цьому ж кримінальному провадженні.

З огляду на вищевикладене, слідчий суддя вважає, що ризик незаконного впливу на свідків, інших учасників кримінального провадження, які ще не допитані безпосередньо судом, у цьому кримінальному провадженні не зменшився та продовжує існувати.

Отож, ризик незаконно впливати на учасників у цьому кримінальному провадженні є наявним, що не може бути підставою для зміни запобіжного заходу.

Ризик переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду також є актуальним, оскільки кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , віднесено до тяжкого злочину.

Також слідчий суддя враховує наявність ризику, передбаченого ч. 5 п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України вчинити інше кримінальне правопорушення, зважаючи на те, що ОСОБА_4 з 13 січня 2023 року є обвинуваченим за ч.3 ст. 27 ч. 3 ст. 201-2 КК України у кримінальному провадженні №0000295, обвинувальний акт перебуває на розгляді в Шевченківському районному суді міста Дніпра, що вказує на ймовірну схильність ОСОБА_4 до вчинення інших корисливих кримінальних правопорушень.

Окрім того, слідчим суддею при обранні запобіжного заходу у виді домашнього арешту, який полягає у забороні цілодобово залишати житло, застосовано більш м`який запобіжний захід, який забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього, процесуальних обов`язків визначених ч. 5 ст. 194 КПК України і який в повній мірі забезпечить запобігання ризикам, передбаченим п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Водночас слідчий суддя зазначає, що будь-яких доказів на обґрунтування доводів клопотання про зміну запобіжного заходу захисником на долучено.

Окрім того, захист не наголошував на такі обставини, що під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у виді цілодобового арешту, не досліджувались.

Інших обставин, які з`явились у зв`язку з плином часу, а саме з 30 жовтня 2025 року по дату розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, стороною захисту при розгляді цього клопотання не повідомлено.

Захисник також наголошував на сумлінному виконанні підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Проте слідчий суддя не бере до уваги доводи сторони захисту, оскільки виконання таких обов`язків ОСОБА_4 свідчить саме про дієвість обраного щодо нього запобіжного заходу, та не є обставиною, яка впливає на його зміну.

Отже, захисник не зазначив жодних нових, актуальних даних, які б слугували переконливою підставою для зміни запобіжного заходу.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя доходить висновку, що у клопотанні захисника про зміну запобіжного заходу слід відмовити, у зв`язку з продовженням існування трьох вказаних в ухвалі ризиків.

На підставі викладеного, керуючись ст. 201 КПК України,

П О С Т А Н О В И В :

відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту на особисте зобов`язання ОСОБА_4 , підозрюваному у кримінальному провадженні № 0000334 від 22 серпня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

Залишити в силі дію обраного ухвалою Слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2025 року ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту із покладанням обов`язків передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошений 29 грудня 2025 року о 08:50 год.

Слідча суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київскької області ОСОБА_7