Справа № 301/3251/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" грудня 2025 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава кримінальне провадження, що внесене 02 серпня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000729 відносно

ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Довге, Іршавського району, Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, одруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , перебуваючого у розпорядженні командира вказаної військової частини, у військовому званні «солдат», громадянина України, раніше не судимого, одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в :

Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, на особливий період, та перебуваючи у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не бажаючи переносити труднощі військової служби, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без дозволу командування частини, в умовах воєнного часу, без поважних причин, 15 липня 2024 року близько 09 години самовільно залишив розташування тимчасового базового табору 6 десантно-штурмової роти 2 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , що розташований поблизу населеного пункту АДРЕСА_2 та був відсутній без поважних причин на військовій службі, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи свою діяльність з проходженням військової служби до моменту затримання його 23 жовтня 2025 року працівниками поліції ВП №1 Хустського РУП ГУ НП в Закарпатській області в адміністративній будівлі вказаного відділу, що знаходиться в місті Іршава по вулиці Шевченка, 17 Закарпатської області.

Обвинувачений ОСОБА_3 в суді вину у пред`явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі та фактичні обставини справи не оспорював. Показав, що був мобілізованим у квітні 2024 року і проходив військову службу. Маючи освіту механіка, просив призначити його на службу за спеціальністю, оскільки він набожна людина і не може стріляти в людину. Оскільки його так і не перевели механіком, а хотіли відправити на фронт гранатометником, 15.07.2024 року він самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 в Полтавській області і приїхав додому в АДРЕСА_1 . Ніяких поважних причин залишити військову службу, крім небажання проходити військову службу у визначеній частині, у нього не було. Весь час до його затримання 23.10.2025 року він перебував дома. Усвідомлює, що вчинив злочин та жалкує про вчинене, але бажання повертатися на військову службу не має. Просив не карати його суворо та призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження проведено у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. Учасникам судового провадження роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Заслухавши покази обвинуваченого, суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 доведена у самовільному залишенні місця служби, військовослужбовцем, вчиненому в умовах воєнного стану та дії обвинуваченого ОСОБА_3 правильно кваліфіковано за ч.5 ст.407 КК України.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, його тяжкість, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання винного.

Згідно обвинувального акту, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , зазначено «щире каяття» та «активне сприяння розкриттю злочину».

Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації.

Дана позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду від 15 листопада 2021 року у справі № 199/6365/19.

У судовому засіданні ОСОБА_3 визнав факт вчинення злочину, але щирого жалю з приводу цього, осуду своєї поведінки та готовності виправити скоєне (повернутися на службу) та нести покарання суду не висловив.

Активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином, зокрема таким, як повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, надання допомоги в їх затриманні, видача знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом.

Отже, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним. Визнання засудженим своєї вини та надання правдивих показань не підтверджує наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину.

Дана позиція суду узгоджується з висновками ВС від 07.04.2021 року у справі №263/15605/17.

Суду в порядку ст. 91 ч.1 п.4, 92 КПК України не надано доказів активного сприяння обвинуваченим у розкритті злочину.

За таких обставин, суд вважає, що обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, по справі не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , по справі також не встановлено.

При призначенні покарання суд враховує тяжкість злочину, конкретні обставини справи та особу винного, а саме: ОСОБА_3 вину визнав, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Згідно ст. 75 КК України відносно осіб, які засуджуються за вчинення злочину, передбаченого ст. 407 КК України, не може бути прийнято рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи наведене, а також, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства.

За таких обставин, призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, що передбачений санкцією ст.407 ч.5 КК України, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. На думку суду, підстав для призначення більш суворого покарання ОСОБА_3 не має.

Згідно Протоколу затримання особи, підозрюваної у вчинені злочину, ОСОБА_3 було затримано 23 жовтня 2025 року.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 слід рахувати з 23 жовтня 2025 року з дня його затримання, зарахувавши обвинуваченому на підставі ч.5 ст.72 КК України в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Згідно ухвали слідчої судді Іршавського районного суду від 24 жовтня 2025 року відносно ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 22 грудня 2025 року включно без визначення розміру застави.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 суд вважає залишити попередній тримання під вартою та продовжити такий до набрання вироком законної сили, але не більше ніж на шістдесят днів, тобто до 15 лютого 2026 року.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.

Керуючись ст. 368-370, 374, 615 ч.15 КПК України,

у х в а л и в :

Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, та призначити покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з 23 жовтня 2025 року з дня його затримання, зарахувавши обвинуваченому на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 суд вважає залишити попередній тримання під вартою та продовжити такий до набрання вироком законної сили, але не більше ніж на шістдесят днів, тобто до 15 лютого 2026 року.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений протягом 30 днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Іршавський районний суд.

Копія вироку після його проголошення підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору.

Захисник має право отримати копію вироку в суді.

Головуюча: ОСОБА_1