справа № 631/1784/24
провадження № 1-кп/631/77/25
У Х В А Л А

за результатами розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу

15 жовтня 2025 року селище Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю

з боку сторони обвинувачення:

прокурора ОСОБА_2 ,

з боку сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

а також:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні залу судових засідань № 1 Нововодолазького районного суду Харківської області клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому, подане у межах справи з єдиним унікальним № 631/1784/24 за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 серпня 2024 року під № 0000794, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 189 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Нововодолазького районного суду Харківської області на стадії підготовчого судового засідання перебуває кримінальне провадження № 0000794, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 серпня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 189 Кримінального кодексу України.

У зв`язку із спливом строку, на який було обрано та в подальшому продовжено запобіжний захід відносно ОСОБА_3 у вигляді домашнього арешту, прокурор Берестинської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_6 звернулась із дотриманням вимог частини 2 статті 35 Кримінального процесуального кодексу України із письмовим клопотанням, зареєстрованим за вхідним № 6330/25-вх. від 15 жовтня 2025 року, щодо продовження застосованого запобіжного заходу у виді домашнього арешту обвинуваченому у певний період доби, яке надійшло у повній відповідності до строків та порядку, визначених Кримінальним процесуальним кодифікованим законом України.

Клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту ОСОБА_3 , обґрунтоване тим, що до суду направлений обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 189 Кримінального кодексу України, а саме у вимаганні вчиненому в умовах воєнного стану.

На думку прокурора, у розрізі того, що причетність обвинуваченого до кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 189 Кримінального кодексу України, підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, є дійсними ризики, визначені пунктами 1 та 3 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, які були встановлені під час обрання запобіжного заходу ОСОБА_3 , а саме: обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років; обвинувачений може незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, а саме за умови застосування запобіжного заходу не пов`язаного з домашнім арештом, встановити контакт із потерпілим та свідками у кримінальному провадженні шляхом погроз або вмовляння вплинути на них, тиснути з метою надання ними неправдивих свідчень у суді. Тому з метою забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні, беручи до уваги неможливість запобігання вищезазначеним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж домашній арешт, прокурор просила продовжити у відношенні обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певній час доби, а саме з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин, без застосування електронного засобу контролю, на строк, що не може перевищувати двох місяців з огляду на наявність передумов, передбачених статтями 177, 178, пунктами 1 3 частини 1 статті 194, статтями 199, 315 Кримінального процесуального кодексу України.

Також прокурор просила суд покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 обов`язки, передбачені статтею 194 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: 1) прибувати за кожною вимогою прокурора або суду; 2) негайно повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; 3) утримуватись від спілкування зі свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні; 4) у період з 22 години 00 хвилин по 06 годину 00 хвилин знаходитись на території домоволодіння, в якому він фактично проживає, а саме за адресою: АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні прокурор Берестинської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_2 вважала, що клопотання слід задовольнити, посилаючись на його обґрунтованість та неможливість іншим шляхом запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, надавши пояснення, зміст яких відповідає поданому клопотанню. Підстави для зміни міри запобіжного заходу, на думку прокурора, відсутні, а характеризуючи особистість ОСОБА_3 дані не змінилися.

Потерпілий ОСОБА_7 у підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у відповідності до приписів статті 135 Кримінального процесуального кодексу України. Раніше представник потерпілого адвокат ОСОБА_8 з використанням підсистеми «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи направляв на адресу суду заяву ОСОБА_7 , відповідно до якої останній просив розгляд справи з єдиним унікальним № 631/1784/24 за обвинуваченням ОСОБА_3 проводити за його відсутності, проте за участю його представника.

Представник потерпілого, ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_8 у підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у відповідності до приписів статті 135 Кримінального процесуального кодексу України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 у судовому засіданні проти продовження дії обраного відносного обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний час доби заперечував через не доведення, на його переконання, стороною обвинувачення обставин регламентованих пунктами 1 3 частини 1 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України та не надання доказів того, що обвинувачений порушував покладені на нього судом процесуальні обов`язки. Захисник звернув увагу, що ризики, наведені прокурором у своєму клопотанні, фактично суттєво знизились, ОСОБА_3 повністю виконує покладені на нього обов`язки, та незважаючи, що останній перебуває наразі на лікуванні, він з`явився у судове засідання. Просив у задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав думку захисника, просив у задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Заслухавши позиції сторін з приводу заявленого клопотання, дослідивши клопотання прокурора, а також матеріали кримінального провадження в межах питання, яке вирішується, проаналізувавши в системному зв`язку усі наявні на час розгляду клопотання відомості, які мають пряме та опосередковане значення при вирішенні питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, суд приходить до наступного.

Згідно з частиною 1 статті 1 Кримінального процесуального кодексу України, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (частина 2 статті 1 Кримінального процесуального кодексу України).

Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 3 Кримінального процесуального кодексу України, кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Підготовче провадження у суді першої інстанції здійснюється відповідно до приписів глави 27 розділу ІV Кримінального процесуального кодексу України, якою визначено, що завданням стадії підготовчого судового провадження є, зокрема, перевірка матеріалів досудового розслідування, оцінка змісту і форми обвинувального акту, з метою успішного проведення судового розгляду.

Разом із тим, положення частини 3 статті 315 Кримінального процесуального кодексу України визначають, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Отже розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_3 суд виходить з наступного.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 розділу ІІ Кримінального процесуального кодексу України.

При цьому суд враховує положення частини 1 статті 131 вищевказаного нормативного акту України, які обумовлюють, що заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України).

Перелік запобіжних заходів, які підлягають застосуванню наведений у статті 176 Кримінального процесуального кодексу України

Так, за змістом пункту 4 частини 1 статті 176 та частини 1 статті 181 Кримінального процесуального кодексу України домашній арешт є одним із видів запобіжних заходів та полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Відповідно до частини 2 статті 181 Кримінального процесуального кодексу України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно з частиною 2 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Приписами статті 178 Кримінального процесуального кодексу України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, в тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

Відповідно до статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини визначені пунктами 1 3 частини 1 даної статті та згідно з положеннями статті 178 Кримінального процесуального кодексу України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, оцінити дані, що характеризують особу підозрюваного, обвинуваченого та визначені у пунктах 1 12 частини 1 вказаної статті.

В даному випадку, за обставин, викладених у сформульованому обвинуваченні, у вказаному кримінальному провадженні було висунуто обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 189 Кримінального кодексу України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, а отже вказане кримінальне правопорушення з огляду на приписи статті 12 Кримінального кодексу України відноситься до особливо тяжкого злочину.

Судом з`ясовано, що під час досудового розслідування відносно підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухвалою слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області ОСОБА_9 , постановленої 07 жовтня 2024 року у межах справи з єдиним унікальним № 626/2997/24, був застосований (обраний) запобіжний захід у виді домашнього арешту, без застосування електронного засобу контролю, строком на два місяці з покладенням обов`язків: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду; негайно повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання; утримуватись від спілкування зі свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні. В період з 22 години 00 хвилин по 06 годину 00 хвилин знаходитись на території домоволодіння в якому фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , протягом строку дії даної ухвали. Строк дії ухвали визначений до 04 грудня 2024 року включно.

В подальшому ухвалами Нововодолазького районного суду Харківської області за клопотанням прокурора продовжено обвинуваченому ОСОБА_3 застосований під час досудового розслідування запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Так, ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 25 серпня 2025 року обвинуваченому продовжено запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний час доби до 25 жовтня 2025 року включно.

В ході обговорення питання доцільності продовження застосування обраного запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до обвинувального акту та долучених до клопотання матеріалів встановлено такі відомості: ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Станичне, Нововодолазького району Харківської області, громадянин України, має вищу освіту, одружений, має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_10 , 2016 року народження, а також мешкає разом із дітьми дружини: неповнолітньою ОСОБА_11 , 2010 року народження, та повнолітнім ОСОБА_12 , 2006 року народження. За станом здоров`я обвинувачений не має специфічних особливостей, до осіб з інвалідністю не відноситься, на обліку у лікаря-психіатра та під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває. ОСОБА_3 займається підприємницькою діяльністю та є керівником Приватного підприємства «Лан» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Агростаниця», які займаються вирощуванням сільськогосподарської продукції.

Також судом встановлено, що ОСОБА_3 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , проте фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , де характеризується формально; раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Отже, обвинувачений на час вирішення питання щодо продовження строку застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді домашнього арешту за своїм станом здоров`я не має специфічних особливостей, має типові соціальні зв`язки для особи його віку та прийнятну репутацію.

Відповідно, аналізуючи указані фактори у цьому провадженні в їх сукупності на предмет перевірки дійсності у справі обставин, визначених частиною 1 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, суд ураховує, що застосування до підозрюваного, обвинуваченого будь-якого запобіжного заходу першочергово передбачає наявність обґрунтованої підозри.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що передбачено частиною 5 статті 9 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (наприклад, пункт 32 рішення від 30 серпня 1990 року у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86)) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04)).

Обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом на стадії судового розгляду шляхом дослідження доказів, на яких може ґрунтуватися, або якими може спростовуватися обвинувачення, яким за результатами судового розгляду суд надає оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності, в нарадчій кімнаті, ухвалюючи остаточне рішення у кримінальному провадженні. З огляду на що, суд на даній стадії судового провадження (підготовче судове засідання) не може робити висновок щодо обґрунтованості підозри (обвинувачення) шляхом надання оцінки доказам у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення, у вчиненні якого вона обвинувачується.

Враховуючи наведені вище критерії, на обґрунтованість обвинувачення для вирішення питань на даній стадії кримінального провадження, вказує те, що в результаті проведеного досудового розслідування ОСОБА_3 було повідомлено про підозру, а згодом висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення особливо тяжкого злочину, передбаченого частиною 4 статті 189 Кримінального кодексу України вимаганні, вчиненого в умовах воєнного стану.

Проаналізувавши обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 серпня 2024 року під № 0000794, доданий до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, а також ухвалу слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області ОСОБА_9 , постановленої 07 жовтня 2024 року у межах справи з єдиним унікальним № 626/2997/24 про застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, суд дійшов висновку, що в цьому випадку дотримано стандарт доказування «обґрунтована підозра», який є найнижчим стандартом доказування у кримінальному процесі та не передбачає наявності достовірного знання про вчинення особою кримінального правопорушення, проте є достатнім для вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу. При цьому суд також враховує стадію кримінального провадження (підготовче судове засідання), що в подальшому передбачає доведення стороною обвинувачення вини ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 189 Кримінального кодексу України, за найвищим стандартом доказування «поза розумним сумнівом» у змагальному судовому процесі під час розгляду справи по суті.

Разом із тим, строк дії ухвали Нововодолазького районного суду Харківської області, постановленої 27 серпня 2025 року, про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді домашнього арешту у певний час доби, без застосування засобу контролю, спливає 25 жовтня 2025 року, закінчити розгляд кримінального провадження до цієї дати є неможливим, оскільки на даний час не вирішені усі питання, пов`язані з підготовкою до справи судового розгляду, що передбачені статтею 315 Кримінального процесуального кодексу України.

З огляду на зазначене вище, суду належить вирішити, чи довела сторона обвинувачення обставини, на які вона покликається. Вирішуючи це питання, суд виходить із такого.

На цей час в даному кримінальному провадженні обвинуваченого, потерпілого та свідків не допитано, докази передбачені статтею 84 Кримінального процесуального кодексу України з боку сторони обвинувачення та захисту, не досліджені, у зв`язку з чим, враховуючи наведені дані суд вважає, що обставини регламентовані статтею 177 вказаного Кодексу є дійсними, беручи до уваги наявні дані, які підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що обвинувачений має певне відношення до подій відображених в обвинувальному акті (суд не удається на цій стадії до оцінки його дій та ролі з точки зору норм Кримінального кодексу України, а лише констатує факт того, що вони пов`язані з цими подіями).

Таким чином, під час розгляду заявленого клопотання прокурора, суд вважає, що в даному конкретному випадку продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1 та 3 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Так, ОСОБА_3 може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки останній обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, яке в силу приписів статті 12 Кримінального кодексу України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину (частини 4 статті 189 Кримінального кодексу України), за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Те, що сама по собі суворість передбаченого покарання не є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, однак в цій ситуації слід урахувати, що обвинувачений обізнаний, шо санкція інкримінованої статті передбачає позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, що свідчать про обставини, які можуть бути підставою та мотивом для навмисного переховування від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

У разі визнання ОСОБА_3 винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, покарання, розмір якого, з урахуванням положень статті 68 Кримінального кодексу України, не може перевищувати двох третин максимального строку, передбаченого санкцією вказаної статті Особливої частини Кримінального кодексу України, повинне бути призначене до реального відбування без можливості застосування правил статтей 69, 75 Кримінального кодексу України (пільгових інститутів призначення покарання), що в сукупності з іншими обставинами може свідчити про існування мотивів та підстав для обвинуваченого переховуватися від суду. Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, викладеної, зокрема у рішення від 26 червня 2001 року у справі «Ілійков проти Болгарії» (заява № 33977/96, § 80), де суд зазначив, що суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника давав уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений.

Про існування зазначеного ризику кримінального провадження також свідчить майновий стан ОСОБА_3 , який є достатнім для існування в умовах переховування, оскільки останній є засновником декількох приватних підприємств, які займаються вирощуванням сільськогосподарських культур.

Разом з тим суд враховує, що існування ризику переховування не залежить виключно від можливості перетину державного кордону, оскільки особа може вживати заходів щодо переховування як на території країни, так і поза її межами.

Отже, у даній ситуації, не заважаючи на доводи захисника, тяжкість покарання хоча і не є самостійною підставою для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту ОСОБА_3 , проте окреслений у санкції статті строк у сукупності з іншими обставинами про особу обвинуваченого збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не продовживши строк дії запобіжного заходу.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

При цьому, Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України у цьому кримінальному провадженні щодо обвинуваченого.

Та з його урахуванням суд погоджується з аргументами прокурора про наявність ризику перешкоджати кримінальному провадженню шляхом ухилення від суду.

Слушним є і ризик впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, які особисто відомі обвинуваченому, а отже перебуваючи на волі він буде мати можливість здійснювати на них незаконний вплив.

Так, оцінюючи наявність цього ризику у кримінальному провадженні, суд виходить з встановленої Кримінальним процесуальним кодексом України процедури отримання показань від потерпілого та осіб, які є свідками у кримінальному провадженні на різних його етапах, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1 та 2 статті 23, статті 224, 352, 353 Кримінального процесуального кодексу України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 Кримінального процесуального кодексу України, тобто якщо свідки чи потерпілий допитувалися на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, окрім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 Кримінального процесуального кодексу України (частина 4 статті 95 Кримінального процесуального кодексу України).

Ризик впливу на потерпілого та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, але й на стадії судового провадження до моменту безпосереднього отримання судом показань потерпілого, свідків та їх дослідження.

При цьому, відповідний незаконний виплив може стосуватись як свідків, які безпосередньо вказують на обвинуваченого як на особу, що вчинила кримінальне правопорушення, так і свідків, які можуть надати свідчення щодо інших важливих обставин кримінального провадження, які не інкримінуються обвинуваченому та не мають безпосереднього зв`язку із його особою (наприклад показання понятих, які брали участь у слідчих діях).

Наразі потерпілий та свідки у кримінальному провадженні не допитані, триває підготовче судове провадження. Суд враховує, що обвинуваченому ОСОБА_3 вже відкриті матеріали досудового розслідування, тому він обізнаний про осіб, які дали показання в цьому кримінальному провадженні, зміст їхніх свідчень та їхні персональні дані, що створює передумови для можливої спроби поза процесуального впливу на останніх.

Отже, залишається загроза того, що обвинувачений може здійснити дії, спрямовані на вплив у позапроцесуальний спосіб на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні з метою ненадання суду достовірних показань щодо обставин можливого вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення для уникнення останнім кримінальної відповідальності.

Встановлені під час розгляду клопотання обставини у своїй сукупності дають підстави визнати, що ризики, передбачені пунктом 1 та 3 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, продовжують на даний час існувати на доволі високому рівні.

Враховуючи викладене у сукупності, а також те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, проаналізувавши наявні дані, що характеризують обвинуваченого як особу, його соціальні зв`язки та репутацію у сукупності з обставинами інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд доходить висновку, що вказані обставини об`єктивно вказують на наявність продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1 та 3 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, як то: переховування від суду, незаконний вплив на потерпілого та свідків, що виправдовує подальше продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби без застосування електронного засобу контролю.

З огляду на викладене, суд у ракурсі установлених фактичних обставин вважає, що на даному етапі кримінального провадження даний запобіжний захід буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та зможе запобігти ризикам, передбаченим положеннями статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, та які були встановлені судом.

При цьому, суд відхиляє доводи сторони захисту про необґрунтованість та недоведеність вказаних ризиків з огляду на належну процесуальну поведінку обвинуваченого упродовж всього часу здійснення кримінального провадження, а також недопущення ним спроб переховування та впливу на потерпілого й свідків.

З цього приводу слід зазначити, що сумлінне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків жодним чином не спростовує і не нівелює ризики, які існували на момент застосування запобіжного заходу, а навпаки, свідчить саме про те, що обраний запобіжний захід достатньо забезпечує належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Виконання покладених обов`язків є обов`язковим для особи, щодо якої вони застосовані, їх виконання не можна представляти як таке, що залежить від волі обвинуваченого і, тим більше, обумовлює зміну запобіжного заходу.

Як вже зазначалось, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створюватимуть загрозу суспільству. Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме або вже здійснив відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з покладенням на нього додаткових процесуальних обов`язків є суттєвим чинником, який стимулює обвинуваченого дотримуватись належної процесуальної поведінки.

Ті обставини, що обвинувачений має міцні соціальні та певні ділові зв`язки не нівелюють повністю встановлений ризик, передбачений пунктом 1 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Під час вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту, крім встановлених ризиків кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 3 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, суд враховує існування інших обставин, визначених статтею 178 Кримінального процесуального кодексу України, а саме:

1) тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_3 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, без можливості застосування пільгових інститутів кримінальної відповідальності;

2) вік обвинуваченого (повних 57 років), відсутність відомостей про незадовільний стан здоров`я ОСОБА_3 ;

3) обвинувачений раніше не судимий, працевлаштований, має достатній майновий стан, одружений, має неповнолітню доньку та мешкає з дітьми дружини, одна з яких також є неповнолітньою;

4) відсутність відомостей про застосування раніше до ОСОБА_3 запобіжних заходів та про наявність повідомлення йому про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення.

Отже, встановлені під час розгляду клопотання обставини в своїй сукупності дають підстави стверджувати про те, що застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний час доби є об`єктивно необхідним з метою досягнення дієвості кримінального провадження.

Щодо можливості запобігання наявним ризикам шляхом застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу, суд з урахуванням даних, які характеризують обвинуваченого, тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , вважає недостатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання наявним ризикам.

Так, особистого зобов`язання для запобігання ризикам переховування від суду та впливу на потерпілого, свідків буде недостатньо, оскільки виконання покладених на обвинуваченого обов`язків залежатиме виключно від волі самого ОСОБА_3 та їх порушення не матиме для нього очевидних і достатньо суттєвих негативних наслідків. Застосування особистої поруки є неможливим, оскільки відсутні особи, які б висловили готовність надати письмове зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до приписів статті 194 Кримінального процесуального кодексу України і зобов`язуються за необхідності доставити його в суд на першу про те вимогу.

Окрім іншого, слід звернути увагу, що до обвинуваченого наразі застосований домашній арешт із забороною залишати житло лише у період доби з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин, що з урахуванням введення в Україні режиму воєнного стану та комендантської години на території Харківської області, не видається надмірно обтяжливим для ОСОБА_3 та ніяким чином не впливає на здійснення ним своїх функцій як засновника та керівника приватних підприємств. Також у цьому ракурсі, тобто з урахування встановленої комендантської години на території Харківської області з 00 години 00 хвилин по 05 годину 00 хвилин, суд не знаходить підстав для зміни часових проміжків домашнього арешту, а сторона захисту не навела обґрунтованих доводів з цього приводу.

За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора щодо продовження строку дії домашнього арешту ОСОБА_3 , оскільки лише цей запобіжний захід, на даний час, зможе запобігти встановленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Окрім того, суд зазначає, що застосований на стадії досудового розслідування та продовжений ОСОБА_3 запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний час доби, строк якого спливає 25 жовтня 2025 року, виявився вкрай дієвим та таким, завдяки якому досягнуто виключної та єдиної мети такого застосування забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Водночас суд вважає, що застосування цього запобіжного заходу без покладення на обвинуваченого окремих обов`язків, передбачених частиною 5 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, на даний час не є достатнім для подальшого забезпечення його безумовної участі в судових засіданнях і запобіганню наявним ризикам.

Оцінюючи необхідність продовження строку дії покладених на обвинуваченого обов`язків у сукупності та взаємозв`язку із встановленими ризиками, суд вважає, що такі обов`язки як: прибувати до Нововодолазького районного суду Харківської області або прокурора за першою вимогою та повідомляти суд про зміну місця свого проживання та/або місця роботи сприятимуть мінімізації ризику, передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Обов`язок утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим у кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 серпня 2024 року під № 0000794 унеможливить втілення встановленого ризику, передбаченого пунктом 3 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.

На переконання суду, покладені на обвинуваченого обов`язки не є надмірним втручанням у його права та є необхідними для досягнення дієвості кримінального провадження.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.

Таким чином, обставини регламентовані статтею 178 Кримінального процесуального кодексу України, у світлі даних про особу обвинуваченого, не є такими, що вказують на відсутність передумови визначеної пунктом 3 частини 1 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України у поєднанні з характером висунутого обвинувачення та проведеним комплексом досліджених у цій справі доказів та тих, які тільки мають бути в ньому вчинені.

Як наслідок, на даний час наявні обставини визначені статтею 177, пунктам 1 3 частини 1 статті 194, статтею 315 Кримінального процесуального кодексу України, які в своїй сукупності вказують на дійсність обставин, як слушних щодо викладу обставин, які дають підстави обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення.

Приймаючи до уваги, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу встановленого ОСОБА_3 строку домашнього арешту, суд вважає за доцільне на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів та оцінених в сукупності з усіма обставинами, у тому числі визначеними статтями 177, 178, 181, 194, 315 Кримінального процесуального кодексу України, продовжити застосований під час досудового розслідування відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний період доби у межах строків визначених Кримінальним процесуальним кодексом України.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 1 29, частинами 1 та 11 статті 31, статтями 33, 35, частиною 2 статті 110, статтями 131 132, 134 138, 176 178, 181, 186, 193 194, 196, 291, 314 316, 369 372, частиною 2 статті 392, частиною 5 статті 532, статтею 533 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Продовжити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 189 Кримінального кодексу України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, із забороною залишати житло за місцем фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступного дня, строком на два місяця, а саме до 13 грудня 2025 року (включно), за виключенням випадків необхідності отримання медичної допомоги та прибуття до укриття чи бомбосховища обумовленого сиреною та/або повідомленням «Повітряна тривога» в регіоні проживання обвинуваченого.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

1) прибувати до Нововодолазького районного суду Харківської області або прокурора за першою вимогою;

2) повідомляти суд про зміну місця свого проживання та/або місця роботи;

3) утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим у кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 серпня 2024 року під № 0000794.

Термін дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_3 , визначити до 13 грудня 2025 року включно.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що:

1) в разі невиконання ним вищевказаних зобов`язань до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

2) відповідно до частини 5 статті 181 Кримінального процесуального кодексу України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Копію ухвали суду передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_3 , роз`яснивши про необхідність негайно поставити на облік особу, щодо якої продовжено запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суд.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурорів, що входять до складу групи прокурорів у даному кримінальному провадженні.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її постановлення. Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачені частини 1 статті 392 Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвала, що набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Суддя ОСОБА_1