Справа № 333/6232/25
Провадження № 1-кп/333/798/25
ВИРОК

Іменем України

04 грудня 2025 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, кримінальне провадження № 0000485 від 10 березня 2025 року відносно

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Новоандріївка, Пологівського району, Запорізької області, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, неодруженого, на утриманні неповнолітніх або малолітніх дітей не має, офіційно не працевлаштованого, є внутрішньо-переміщеною особою, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

1. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним. Стаття (частина статі) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений.

Судом визнано доведеним, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин.

08.03.2025 року, приблизно о 17 год. 00 хв., водій ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем «ГА3-33021», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по правій смузі проїзної частини вул. Олександра Говорухи, зі сторони вул. Космічної в напрямку регульованого світлофором перехрестя з вул. Магара в м. Запоріжжі, зі швидкістю в інтервалі від 53,20 км/год. до 57,63 км/год., яка перевищує максимально дозволену швидкість руху в населеному пункті 50 км/год, відповідно до Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, зі змінами та доповненнями.

В цей же час, по проїзній частині вул. Магара, зі сторони вул. Реконструктивної в напрямку регульованого світлофором перехрестя з вул. Олександра Говорухи, справо-наліво відносно напрямку руху автомобіля «ГА3-33021», в межах правої смуги, здійснював рух технічно справний автомобіль «Fiat-223L», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 .

Під час руху по зазначеній проїзній частині, водій ОСОБА_8 , наближаючись до вищевказаного регульованого світлофором перехрестя, маючи об`єктивну можливість виявити зміну сигналу світлофора на червоний, діючи зі злочинною недбалістю, порушуючи вимоги п. п. 8.7.3 е), 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху, відповідно до яких: п. 8.7.3: «Сигнали світлофора мають такі значення: е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух»; п. 12.4: «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год»; п. 12.9 б: «перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и», не зменшив швидкість свого руху аж до зупинки транспортного засобу, виїхав на червоний сигнал світлофора на зазначене регульоване світлофором перехрестя, де правою бічною частиною керованого ним транспортного засобу допустив зіткнення з лівою бічною частиною автомобіля «Fiat-223L».

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Fiat-223L» ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді: перелому IX ребра ліворуч, що само за собою кваліфікується як тілесне ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я; рана ділянки носа сама за собою кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Порушення водієм ОСОБА_8 вимог п. 8.7.3 (е) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, зі змінами та доповненнями, з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

Своїми необережними діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

2. Позиція обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні свою вину у вчинені зазначеного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, визнав і суду пояснив, що увечері 0803.2025 року, приблизно о 17 год. 00 хв., він, керуючи автомобілем «ГА3-33021», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під`їхав до перехрестя вул. Магара та вул. Олександра Говорухи в м. Запоріжжі, регульоване світлофором, на якому горів ще зелений. Залишалося декілька секунд і він сподівався, що встигне проїхати. Коли він виїхав на перехрестя, то правою бічною частиною керованого ним транспортного засобу скоїв зіткнення з лівою бічною частиною автомобіля «Fiat». Він не оспорює, що їхав зі швидкістю в інтервалі приблизно від 53,20 км/год. до 57,63 км/год. Також він не оспорює, що потерпілий у результаті дорожньо-транспортної події отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому ребра. Коли він виїхав на перехрестя був вже червоний сигнал світлофора. Після цієї події він телефонував потерпілому і пропонував допомогу. Автомобіль «ГА3-33021», реєстраційний номер НОМЕР_1 , він придбав у 2023 році у ОСОБА_9 , але на момент дорожньо-транспортної події ще не перереєстрував право власності на себе. Він неодноразово вибачався перед потерпілим. Протиправні діяння, які ставляться йому в провину, він не оспорює, в скоєному щиросердно розкаюється. Цивільний позов визнає частково у розмірі 20 000,00 грн., з яких 8 000,00 грн. ним було перераховано потерпілому, однак останній не отримує їх у поштовому відділенні. Пояснив, що він є внутрішньо переміщеною особою, на теперішній час ніякої державної допомоги як внутрішньо переміщена особа не отримує, винаймає у м. Запоріжжі квартиру, сплачує за її оренду 2 000,00 грн. та комунальні послуги в розмірі приблизно 1 000,00 грн., офіційно не працевлаштований, його щомісячний дохід складає приблизно 10 000,00 грн., на його утриманні ніхто не перебуває.

3. Докази на підтвердження встановлених судом обставин вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмеживши дослідження доказів допитом обвинуваченого, потерпілого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, а також матеріалів цивільного позову у повному обсязі.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 суду пояснив, що 08.03.2025 року, приблизно о 17 год. 00 хв., він, керуючи автомобілем «Fiat-223L», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався по вул. Магара у м. Запоріжжі. Він виїхав на перехрестя на зелений сигнал світлофора. На перехресті автомобіль «ГА3» правою бічною частиною в`їхав у ліву бічну частину його автомобіля. Автомобіль «ГА3» виїхав на перехрестя на червоний сигнал світлофору. Коли був удар, автомобіль розвернуло. Він був у свідомості, у нього був розсічений ніс. З обвинуваченим в автомобілі були ще особи. Зараз у нього дуже впав зір, порвана сітчатка. Зламане ребро завдавало йому тривалий час дуже болісні відчуття. На теперішній час у нього також погане самопочуття. Обвинувачений дійсно пару разів йому телефонував, щоб вибачитися, пропонував допомогу, але на той момент він не знав скільки йому буде треба грошових коштів. Він не отримав кошти від обвинуваченого в поштовому відділенні, оскільки з ним не узгоджували порядок відшкодування шкоди. Обвинуваченого просить покарати суворо. Цивільний позов до ОСОБА_8 підтримує в повному обсязі, просить суд його задовольнити.

Із висновку судово-медичної експертизи ОСОБА_5 № 626п від 31.03.2025 року, судом встановлено, що рана ділянки носа (за наданими даними) у ОСОБА_5 сама за собою кваліфікуються як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я (п. 2.3.1.а «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, 1995 року»). Тілесне ушкодження утворились від дії тупого предмета (предметів). Давність утворення тілесного ушкодження не суперечить терміну, зазначеного в обставинах справи. Зазначений діагноз «Перелом 7-8 ребер ліворуч. Забій грудної клітки» об`єктивними відомостями наданими для проведення експертизи не підтверджено, з виявленими протиріччями у наданих об`єктах. Для об`єктивного виявлення тілесних ушкоджень та вирішення інших питань постанови, необхідно надати оригінали результатів рентгенологічних досліджень, на підставі яких були встановлені діагнози (згідно з п. 4.13 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, 1995 року»).

Із висновку судово-медичної експертизи за матеріалами кримінального провадження № 866/к від 05.05.2025 року, судом встановлено, що за даними наданого КТ-диск від 04.04.2025 року виявлено тілесне ушкодження у вигляді перелому IX ребра ліворуч, що само за собою кваліфікується як тілесне ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалий розлад здоров`я (п. 2.2.1.в «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, 1995 року»). Виявлене тілесне ушкодження утворилось від дії тупого предмета (предметів). Давність утворення тілесного ушкоджень може відповідати терміну, зазначеного в обставинах справи. Не виключається можливість утворення виявленого тілесного ушкодження в умовах дорожньо-транспортної пригоди.

Із висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, судом встановлено, що ОСОБА_8 на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди не перебував у стані алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння.

У судовому засіданні досліджені також документи, що характеризують особу ОСОБА_8 .

4. Висновок суду щодо винуватості обвинуваченого.

Аналізуючи досліджені по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що вина ОСОБА_8 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні в межах висунутого обвинувачення за викладених у вироку обставинах повністю підтверджена дослідженими в ході судового слідства доказами.

Під час допиту обвинувачений не заперечував, що 08.03.2025 року, приблизно о 17 год. 00 хв., на проїзній частині регульованого перехрестя вул. Магара та вул. Олександра Говорухи у м. Запоріжжі, він, керуючи автомобілем «ГА3-33021», реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушивши вимоги п. п. 8.7.3 е), 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху, допустив зіткнення керованого ним транспортного засобу з лівою бічною частиною автомобіля «Fiat-223L», під керуванням водія ОСОБА_5 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Обвинувачений беззаперечно визнав свою вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Покази обвинуваченого суд вважає такими, що повністю відповідають фактичним обставинам, встановленим судом, а також дослідженим матеріалам кримінального провадження, тому розцінює їх як достовірні, приймає як доказ його вини і вважає, що вони в сукупності з дослідженими в ході судового слідства доказами можуть бути покладені в основу обвинувального вироку.

За таких обставин, суд вважає доведеним пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення і кваліфікує дії останнього за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

5. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 , суд визнає щире каяття у скоєному і активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_8 , суд не вбачає.

6. Мотиви призначення судом покарання.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно із ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Процес призначення покарання, а саме врахування всіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, необхідно розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині. При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який повинен значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Своєю чергою, наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким необережним злочином, дані, що характеризують особу винного, раніше не судимий, стан здоров`я на обліку у психіатра і нарколога не перебуває, соціальні зв`язки є внутрішньо-переміщеною особою, неодружений, неповнолітніх та малолітніх дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштований.

Враховуючи тяжкість і конкретні обставини скоєного ОСОБА_8 кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, його матеріальний стан, відсутність обставин, що обтяжують покарання, положення ст. 61 КК України, думку потерпілого, який наполягав на суворому покарані, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого і для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому буде справедливим та достатнім обрати йому покарання у виді обмеження волі на певний строк, у межах санкції закону, з позбавленням права керувати транспортними засобами, що відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання.

Законодавець надав дискреційні повноваження судам у визначенні можливості застосувати ст. 75 КК України, оскільки застосування звільнення від покарання з випробуванням потребує врахування і оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація дискреційної функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в межах якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який вперше притягається до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, наявність обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, його спробу частково відшкодувати потерпілому завдану ним шкоду, тяжкість і конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст. 75 КК України, дійшов висновку про можливість звільнення його від покарання з випробуванням, що є необхідним і достатнім для того, щоб обвинувачений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення.

Норма ч. 2 ст. 69 КК України є застосовною, якщо дотримані умови, передбачені ч. 1 ст. 69 КК України. Проте сама ж диспозиція ч. 2 ст. 69 КК України містить виняток щодо її застосування, а саме її положення не поширюються на випадки призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Санкція ч. 1 ст. 286 КК України передбачає одне з основних покарань у виді штрафу від трьох до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Тобто штраф у розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян визначено як одне з основних покарань у санкції ч. 1 ст. 286 КК України, що виключає можливість застосування ч. 2 ст. 69 КК України при вирішенні питання щодо призначення обвинуваченому додаткового покарання, яке є обов`язковим.

7. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Враховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

По справі потерпілим заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 моральної шкоди у розмірі 200 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог потерпілий зазначив, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ГА3-33021» реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована у страховій компанії АТ «СГ «ТАС» (приватне), відповідно до полісу № EP 222132724. Оскільки зазначений автомобіль, під керуванням якого обвинувачений вчинив дорожньо-транспортну пригоду належить на праві власності ОСОБА_9 , остання як власник автомобіля та ОСОБА_8 мають нести цивільно-правову відповідальність за спричинення матеріальний та моральних збитків внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Протиправними, суспільно-небезпечними діями обвинуваченого ОСОБА_8 , які виразились у заподіянні ОСОБА_5 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, останньому завдано моральної шкоди, яка виразилась у тривалих (до теперішнього часу) фізичних стражданнях через відчуття болю, переломи кісток, отриманих внаслідок дій обвинуваченого, потерпілий до теперішнього часу переживає періодично запаморочення та нудоту, терпить душевні страждання, які виражаються у переживаннях щодо пережитого ним, змушений тривалий час лікуватись та обходитись без автомобіля, оскільки він фізично знищений, що суттєво вплинуло на його якість життя. Через отримані тілесні ушкодження у потерпілого значно погіршився стан здоров`я, він відчував запаморочення, не міг сконцентрувати увагу. Внаслідок протиправних дій обвинуваченого потерпілим понесені значні моральні втрати, які призвели до позбавлення можливостей реалізації його звичок і бажань, які б він міг реалізувати не витрачаючи часу на звернення за правничою допомогою, підготовку заяв та судових позовів, відвідування установ органів державної влади, щоб добитися належного захисту порушених прав.

Таким чином, потерпілий оцінює завдану йому моральну шкоду у 200 000,00 грн., яку вважає мінімальною компенсацією за перенесені ним душевні страждання.

27.11.2025 року до суду надійшло клопотання від представника потерпілого про відмову від позовних вимог до ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позовні вимоги до ОСОБА_8 підтримав в повному обсязі.

Обвинувачений пред`явлений позов визнав частково у розмірі 20 000,00 грн., надав суду відзив на цивільний позов, у якому зазначив, що не оспорює самого факту дорожньо-транспортної пригоди від 08.03.2025 року та наявності потерпілого ОСОБА_5 ОСОБА_9 за добровільною домовленістю передала йому право користування транспортним засобом «ГАЗ-33021», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням якого він здійснив дорожньо-транспортну пригоду, тож вважає себе відповідальною особою за наслідками дорожньо-транспортної пригоди. На момент дорожньо-транспортної пригоди його цивільно-правова відповідальність за шкоду заподіяну життю, здоров`ю і майну третіх осіб була застрахована у АТ «СГ «ТАС» (приватне) згідно з полісом № ЕP-222132724. Він повідомив страховика про дорожньо-транспортну пригоду та її обставини. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю згідно з Полісом № ЕP-222132724 становить 320 000,00 грн., за шкоду, заподіяну майну потерпілого, 160 000,00 грн., вимоги позивача покривається сумою страхового відшкодування. Щодо заявленої вимоги про стягнення моральної шкоди, яка за своєю природою залежить від характеру глибини фізичних та душевних страждань, яку оцінює позивач у розмірі 200 000,00 грн., то вона також частково покривається договором (полісом № EP-222132724). Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що страхова компанія відшкодовує моральну шкоду лише постраждалим, які отримали травми в дорожньо-транспортній пригоді, при цьому сума компенсації становить 10% від страхової виплати за шкоду, завдану здоров`ю. Безумовно обставини дорожньо-транспортної пригоди могли вплинути на життєдіяльність та уклад життя, однак наявні хронічні діагнози позивача не мають вливати на формування розміру шкоди. Сума в 200 000,00 грн. не є домірною глибині емоційних страждань позивача. Оскільки розмір виплати завданої позивачу шкоди покладається на страховика і на підставі цього позивач має право на виплату страхового відшкодування згідно з вимогами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відсутні підстави для задоволення вимог позивача у заявленому розмірі.

У зв`язку з викладеним обвинувачений просить задовольнити позовні вимоги ОСОБА_5 до нього про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, частково, у розмірі 12 000,00 грн.

У судовому засіданні обвинувачений зазначив, що цивільний позов визнає частково у розмірі 20 000,00 грн., з яких 8 000,00 грн. ним було перераховано потерпілому, однак останній не отримує їх у поштовому відділенні.

Також, як вбачається з матеріалів кримінального провадження 28.11.2025 року обвинувачений додатково здійснив виплату моральної шкоди у розмірі 2 000,00 грн. на ім`я ОСОБА_5 , поштовим переказом.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого, суд зазначає таке.

На підставі п. 7 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання: чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

На підставі п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Суд вважає, що внаслідок дій обвинуваченого потерпілому була спричинена моральна шкода, яка полягає в глибоких моральних та душевних стражданнях.

При цьому слід зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду по справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19), викладеної у постанові від 15.12.2020 року, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

За таких обставин, враховуючи вимоги розумності, справедливості і співмірності завданої моральної шкоди, з огляду на ступінь та глибину моральних страждань потерпілого, який тривалий час був вимушений лікуватися, порушення нормального укладу його життя, конкретних обставин справи, суд знаходить можливим стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого в якості компенсації за заподіяну йому моральну шкоду суму в розмірі 30 000,00 грн.

Крім того, судом встановлено, що на момент вчинення злочину цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, яким керував обвинувачений, була застрахована у АТ «СГ «ТАС» (приватне) за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕP-222132724, який укладений на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до вказаного Полісу, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю/ здоров`ю 320 000,00 грн.; за шкоду, заподіяну майну 160 000,00 грн.

Вказане вище не позбавляє права потерпілого звернутися до АТ «СГ «ТАС» (приватне) для відшкодування таких витрат.

Також по справі потерпілим заявлено клопотання про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 у разі ухвалення обвинувального вироку процесуальних витрат, пов`язаних з правовою допомогою, у розмірі 15 000,00 грн.

26.03.2025 року між ОСОБА_5 та Адвокатським бюро «Добринь» укладено договір-доручення про надання правничої допомоги № 26/03/2025 від 26.03.2025 року, предметом якого є представництво потерпілого у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 286 КК України. Безпосереднє представництво інтересів потерпілого здійснював адвокат ОСОБА_6 . Відповідно до додатку № 1 вартість послуг становить 15 000,00 грн., які фактично сплачені ОСОБА_5 , що підтверджуються платіжними інструкціями.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України розмір процесуальних витрат належать до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України до процесуальних витрат, в тому числі, належать витрати на правничу допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

За змістом ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

За висновком, викладеним у п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на таку допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, між потерпілим та адвокатом Адвокатським бюро «Добринь» було укладено договір-доручення про надання правничої допомоги № 26/03/2025 від 26.03.2025 року. Упродовж судового розгляду адвокат ОСОБА_6 здійснював представництво інтересів потерпілого. Адвокат як представник потерпілого підготував позовну заяву і клопотання, які були подані до суду, в тому числі у про стягнення процесуальних витрат на правничу допомогу.

Розмір наданих послуг за цим договором встановлений у сумі 15 000,00 грн., які були сплачені потерпілим.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 року по справі № 922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено (Постанова Верховного Суду від 18.08.2021 року у справі № 300/3178/20).

При визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Тож суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт.

Враховуючи особливості розгляду справи, її значення для учасників, майновий стан обвинуваченого, виходячи з критеріїв виправданості витрат на правову допомогу, розумності їх розміру, співмірності і складністю справи про вчинення кримінального правопорушення, суд дійшов висновку про те, що з обвинуваченого на користь потерпілого підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.

Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні були застосовані заходи забезпечення кримінального провадження.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13.03.2025 року накладено арешт на автомобіль «Fiat-223L», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , з позбавленням його власника (володільця) права на відчуження, розпорядження, користування вказаним майном та з правом зберігання на території спеціального майданчику утримання автотранспорту ГУНП в Запорізькій області, що розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Привокзальна, 13.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13.03.2025 року накладено арешт на автомобіль «ГАЗ 33021», реєстраційний номер НОМЕР_4 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_9 , з позбавленням його власника (володільця) права на відчуження, розпорядження, користування вказаним майном та з правом зберігання на території спеціального майданчику утримання автотранспорту ГУНП в Запорізькій області, що розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Привокзальна, 13.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

За таких обставин, оскільки арешт було накладено лише з метою збереження автомобілів як речових доказів, у тому вигляді, в якому вони перебували після дорожньо-транспортної пригоди, суд вбачає підстави, для скасування арештів вказаного майна.

Процесуальні витрати за проведення експертизи № CE-19/108-25/5952-IТ від 26.03.2025 року, вартість якої складає 3 979 грн. 50 коп., експертизи № CE-19/108-25/5960-IТ від 24.03.2025 року, вартість якої складає 3 979 грн. 50 коп., експертизи № CE-19/108-25/7443-IТ від 02.05.2025 року, вартість якої складає 7 131 грн. 20 коп., експертизи № КCE-19/108-25/7554-IТ від 30.05.2025 року, вартість якої складає 10 696 грн. 80 коп., на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України, відповідно до якої суд у разі ухвалення обвинувального вироку стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Долю речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 128, 129, 349, 368, 369, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання у виді обмеження волі, з випробувальним терміном на 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно з п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти орган пробації про зміну місця проживання або роботи.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили не обирати.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів по кримінальному провадженню у розмірі 25 787 (двадцять п`ять тисяч сімсот вісімдесят сім) грн. 00 коп. стягнути з ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь держави.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13.03.2025 року, на автомобіль «Fiat-223L», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_5 .

Скасувати арешт, накладений ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13.03.2025 року, на автомобіль «ГАЗ 33021», реєстраційний номер НОМЕР_4 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_9 .

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_6 ) грошові кошти в сумі 30 000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині цивільного позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_6 ) процесуальні витрати, пов`язані з правовою допомогою у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп.

Речовий доказ:

- автомобіль Fiat-223L», реєстраційний номер НОМЕР_3 , що знаходиться на відповідальному зберіганні на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Привокзальна, 13, повернути ОСОБА_5 за належністю;

- автомобіль «ГАЗ 33021», реєстраційний номер НОМЕР_4 , що знаходиться на відповідальному зберіганні на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Привокзальна, 13, повернути ОСОБА_9 за належністю;

- DVD-R диск із змістом відеозапису, що фіксує обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 08.03.2025 року, приблизно об 18.00 год., на проїзній частині регульованого перехрестя вул. Магара та вул. Олександра Говорухи в м. Запоріжжі, долучений до матеріалів кримінального провадження, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим, які знаходяться під вартою, в той же час з моменту вручення їм копії вироку.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1