В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.12.2025 року м.Львів

Колегіясуддів Галицького районного суд м.Львова

у складі:головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

з участю:секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000144 від 15.05.2025 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Макіївки Донецької області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який не є депутатом, адвокатом або нотаріусом, ІПН:, раніше не судимого -

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 260 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Обвинувачений ОСОБА_7 , будучи громадянином України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, перебуваючи на тимчасово окупованій території Донецької області та беручи з 16.09.2022 участь в діяльності незаконного збройного формування 3 роти 1 батальйону НОМЕР_1 окремої мотострілецької Слов`янської бригади ( АДРЕСА_2 , в/ч НОМЕР_2 ) незаконного збройного формування «Народна міліція» терористичної організації «ДНР», що входило до складу та підпорядковане 1-му армійському корпусу рф, на підставі наказів військового командування збройних сил російської федерації у межах загального плану захоплення території України у складі збройних сил російської федерації, керуючись ідеологічним мотивом, маючи на меті завдати шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України, виконував завдання, пов`язані із забезпеченням бойових дій проти Збройних Сил України.

У такий спосіб ОСОБА_7 , ігноруючи свій громадянський обов`язок, передбачений Конституцією України, щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, діючи добровільно з усвідомленням негативних наслідків своїх дій та на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України, 16.09.2022, перебуваючи у м. Макіївці Донецької області, перейшов на бік ворога в умовах воєнного стану, чим вчинив державну зраду, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.111 КК України.

Крім цього, громадянин України ОСОБА_7 , достовірно знаючи з розповсюджених повідомлень у засобах масової інформації та мережі Інтернет про проведення на території Донецької області України антитерористичної операції проти терористичної організації «ДНР», усвідомлюючи, що діяльність даної терористичної організації та її підрозділів є незаконною, спрямована на зміну меж території України, призводить до загибелі людей, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, діючи умисно, з ідеологічних мотивів, 16.09.2022, перебуваючи на тимчасово окупованій території м. Макіївка Донецької області, добровільно прибув до одного з пунктів збору мобілізованих, що у м. Макіївці Донецької області, вступив до її лав, отримав військове обмундирування, та з цього часу до 16.12.2022 брав участь у діяльності вказаної терористичної організації, виконуючи завдання, пов`язані із забезпечення різних видів та форм бою проти ЗС України, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 258-3 КК України.

Крім цього, громадянин України ОСОБА_7 , достовірно знаючи з розповсюджених повідомлень у засобах масової інформації та мережі Інтернет про проведення на території Донецької області України антитерористичної операції проти терористичної організації «ДНР», усвідомлюючи, що діяльність даної терористичної організації та її підрозділів є незаконною, спрямована на зміну меж території України, призводить до загибелі людей, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, діючи умисно, з ідеологічних мотивів, 16.09.2022, перебуваючи на тимчасово окупованій території Донецької області, добровільно прибув до пункту збору мобілізованих терористичної організації «ДНР» у м. Макіївці Донецької області, де вступив до її лав у складі не передбаченого законом збройного формування - 3 роти 1 батальйон ІНФОРМАЦІЯ_2 (Іомсбр, в/ч НОМЕР_2 ) незаконного збройного формування «Народна міліція» терористичної організації «ДНР». що входило до складу та підпорядковане 1-му армійському корпусу рф, та з цього час/ до 16.12.2022 брав участь у діяльності вказаного не передбаченого законом збройного формування терористичної організації.

При цьому, ОСОБА_7 був достовірно обізнаний, що воно відноситься до збройних формувань, а саме - має організаційну структуру військового типу (поділяється на структурні підрозділи (групи, пости) з визначенням особового складу кожного з них, які носять формений одяг військового типу), характеризується наявністю єдиноначальності та субординації (невсгановленими органами досудового розслідування особами здійснюється єдине керівництво зазначеними збройними формуваннями), використанням знаків розрізнення (нарукавних шевронів та інших предметів), має воєнізований характер завдань та методів здійснення з використанням вогнепальної зброї та військової техніки збройного опору підрозділам Збройних Сил України та інших військових формувань України, задіяних у протистоянні збройній агресії російської федерації та керованих нею терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», та ставить перед собою специфічні завдання.

Крім того, ОСОБА_7 усвідомлював, що зазначене незаконне збройне формування терористичної організації «ДНР» не належить до збройних формувань, передбачених Законами України «Про Збройні Сили України», «Про Службу безпеки України», «Про Національну поліцію», «Про Державну прикордонну службу України», «Про Національну гвардію України», «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» та іншими законодавчими актами України, якими визначено створення та функціонування збройних формувань України.

ОСОБА_7 , беручи участь у вищевказаному не передбаченому законом збройному формуванні, відповідно до покладених на нього завдань, керуючись статутами збройних сил російської федерації та терористичної організації «ДНР», у період часу з 16.09.2022 до 16.12.2022 виконував обов`язки слюсаря-механіка у забезпеченні різних видів та форм бою проти Збройних Сил України, а також забезпечував безпеку місць перебування збройних сил російської федерації та терористичної організації «ДНР» в населених пунктах Донецької області, які ними захоплені та окуповані під час збройної агресії, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.260 КК України.

Злочинна діяльність ОСОБА_7 припинена 16.12.2022 р. військовослужбовцями Збройних Сил України під час бойових дій у с. Веселе Ясинуватого району Донецької області, де останнього захоплено у полон.

Обвинувачений ОСОБА_7 належним чином повідомлений про день та час слухання справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.

Ухвалою колегії суддів від 20.10.2025 року кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 260 КК України визначено здійснювати у спеціальному судовому провадженні, відповідно до ч. 3 ст. 323 КПК України, у відсутність обвинуваченого.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (inabsentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні щодо обвинувачення ОСОБА_8 у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях при прийнятті рішення, у тому числі щодо оцінки доказів та призначенні покарання, просив врахувати практику Європейського суду з прав людини щодо розгляду злочинів такої категорії.

Відповідно до ст. 84-85 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених, ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 260 КК України повністю підтверджується наступними дослідженими під час судового провадження доказами, які узгоджуються між собою, а саме:

-окремою справою військовополоненого ОСОБА_10 , 1976р.н., з якої вбачається, що останній є військовополоненим, який потрапив у полон у ході бойових дій з підрозділами збройних сил російської федерації та інших іноземних держав;

-щирим каяттям ОСОБА_7 від 13.01.2023, відповідно до змісту якого, останній усвідомлює, що вчинив злочини проти України, а саме державну зраду у вигляді переходу на бік ворога «російська федерація» у складі незаконного збройного формування створеною терористичною організацією днр у зв`язку з чим просив прийняте його щире каяття у вказаних злочинах за обставин викладених у заяві;

-даними протоколу про пред`явлення для впізнання від 04лютого 2023 р. та додатком до нього, з якого вбачається, що свідок ОСОБА_11 впізнав ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як особу, з яким він разом проходив службу в складе незаконного збройного формування «днр», а саме у в/ч НОМЕР_3 1-му «слав`янському» механізованому, стрілковому батальйоні, 3 роти, 3 взвод в складі народної міліції «днр» на посаді механіка-водія БМП-1 з 16 вересня 2022 року та приймав участь у військових діях проти ЗСУ на території Донецької області;

-даними протоколу про пред`явлення для впізнання від 10квітня 2025 р. та додатком до нього, з якого вбачається, що свідок ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як особу, з якою познайомився в м. Ясинувате під час ремонту БМП незаконного збройного формування «народна міліція» терористичної організації «донецька народна республіка»;

-даними протоколу огляду від 27.01.2023 року, згідно якого проведено огляд сторінки облікового запису ІНФОРМАЦІЯ_3 у соціально-орієнтованій мережі «одноклассники» та встановлено належність особі, яка використовує ідентифікуючі дані « ОСОБА_13 » та містить фотографію власника аккаунту та дані про дату народження, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_4 (46 років), проживає у м. Макіївка;

-матеріалами щодо виконання доручення від 14.04.2024 р. № 62/6/1/2/22/14/198/188 в рамках кримінального провадження № 0000198 від 09.09.2022 р. за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 111, ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 260 КК України, згідно якого встановлено, що ОСОБА_7 був мобілізований до списків особового складу 3 роти 1 батальйону НОМЕР_1 окремої мотострілецької слов`янської бригади ( НОМЕР_4 омсбр, в/ч НОМЕР_2 ), виконував ремонтні роботи військової техніки ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходив службу в період з 16.09.2022 по 16.12.2022,

-даними протоколу огляду від 27.01.2023, згідно якого проведено огляд основної сторінки ресурсу ІНФОРМАЦІЯ_5 , офіційного сайту «Міністерство з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України» на предмет наявності інформації щодо перебігу бойових дій станом на 16.12.2022 р. на території Донецької області, зокрема щодо ймовірного місця взяття в полон учасника т.зв. «збройних сил лнр/днр», громадянина України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-даними протколу огляду від 11 листопада 2022 р., згідно якого об`єктом огляду є сторінки у мережі Інтернет за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_6 , на якій розмішена новина із назвою «подписаниедокументов о признаниидонецкой и луганской народних республик.

Проаналізувавши та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що такі є належними, допустимими, достовірними та узгоджуються між собою.

В той же час, досліджені в суді докази є достатніми, оскільки, як окремо, так і в сукупності, у повній мірі доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 260 КК України. У суду відсутні підстави для сумніву у допустимості цих доказів, які зібрані в порядку, що передбачений КПК України.

Таким чином, суд вважає, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 260 КК України КК України доведена повністю.

Вважаючи достатньо забезпеченими в ході судового розгляду процесуальні права сторони захисту та сторони обвинувачення, в тому числі на надання ними доказів на підтвердження і спростування висунутого обвинувачення, суд керується принципами реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплено уст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким винуватість особи у вчиненні злочину має бути доведена поза розумним сумнівом.

Дане кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого (inabsentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Стороною обвинувачення використані передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченого, зокрема, права на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя.

Судом під час провадження у справі вживалися усі можливі належні заходи для виклику обвинуваченого ОСОБА_7 до суду та повідомлення про порядок, дату і час розгляду справи, в тому числі для забезпечення права на захист, зокрема шляхом оприлюднення судового виклику в газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті суду.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує положення ст. 65 КК України, відповідно до яких, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті)Особливої частиницього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбаченихчастиною другоюстатті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положеньЗагальної частиницього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, згідно зі статтями 50, 65 КК України, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Отже, суд виходить з того, що положення Кримінального кодексу України наділяють його правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з огляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд також бере до уваги характер та тяжкість вчинених ним злочинів, форму вини, спосіб вчинення злочину, стадію злочину, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, а також рівень його суспільної небезпеки.

Пом`якшуючих обставин судом не встановлено.

Обставиною, яка, відповідно дост.67КК України, обтяжує покарання ОСОБА_7 за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 260 КК України, колегія суддів визнає вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Як наведено вище, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

Згідно ч.1 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушенняі полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Визначаючи вид та розмір покарання, суд також, виходить з того, що каральна функція, тобто акт покарання від імені держави як засіб запобігання нових правопорушень, що є уособленням негативної реакції держави на скоєне правопорушення, не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Отже, покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки особи. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Беручи до уваги вказані доводи, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому основне покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статей, за якими кваліфіковано його дії із застосуванням додаткових покарань визначених санкціями відповідних статей Кримінального кодексу

При призначенні покарання обвинуваченому, суд застосовує судову дискрецію (судовий розсуд), тобто поняття яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання.

Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, дані, які характеризують ОСОБА_7 , суд вважає, що для виправлення обвинуваченого і для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень у майбутньому буде справедливим та достатнім обрати йому покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна в межах санкцій ч. 2 ст.111, ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 260 КК України, що буде достатнім для його виправлення та запобігання вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Враховуючи, що за ч. 2 ст.111, ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 260 КК України ОСОБА_7 вчинив злочини проти основ національної безпеки України та проти громадської безпеки, суд вирішив застосувати конфіскацію всього майна, належного ОСОБА_7 на праві власності.

Відповідно до положень ч. 1 ст.70 КК України остаточне покарання ОСОБА_7 за вчинення цих кримінальних правопорушень необхідно визначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Речові докази та судові витрати по справі відсутні.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 слід рахувати з моменту фактичного звернення вироку до виконання.

Керуючись ст. 368, 370, 374 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 111, ч.1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 260 КК України та обрати йому покарання:

- за ч. 2 ст. 111 КК України -15 (п`ятнадцять) років позбавлення волі з конфіскацію майна;

- за ч.1 ст. 258-3 КК України - 8 (вісім) років позбавлення років позбавлення волі з конфіскацію майна;

- за ч. 2 ст.260 КК України 5 (п`ять) років позбавлення волі з конфіскацію майна.

Згідно ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_7 рахувати з моменту фактичного звернення вироку до виконання.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Галицький районний суд м. Львова з підстав, передбачених ст.394 КПК України, а засудженим - з моменту вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3