У Х В А Л А

Іменем України

про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

10 вересня 2025 рокум. Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_6 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого слідчого відділу Житомирського РУП №2 ГУНП в Житомирській області капітана поліції ОСОБА_4 , погодженого прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрований та фактично проживає: за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України у кримінальному провадженні №0000911 від 07.09.2025,-

В С Т А Н О В И В :

До слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира надійшло клопотання слідчого слідчого відділу Житомирського РУП №2 ГУНП в Житомирській області капітана поліції ОСОБА_4 , погодженого прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України у кримінальному провадженні №0000911 від 07.09.2025.

Клопотання обгрунтовано тим, що у провадженні СВ Житомирського РУП №2 ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за ч.4 ст.186 КК України, у кримінальному провадженні №0000911 від 07.09.2025 року.

Так, 06.09.2025 близько 18 год. 30 хв. ОСОБА_5 перебував поблизу ринку «Радуга», що в місті Житомирі по вул. Велика Бердичівська, 71, де помітив раніше незнайомого ОСОБА_8 .

В цей же день, час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_5 раптово виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, повторно, в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій злочинний умисел усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, ОСОБА_5 наніс кулаком правої руки удар в область губи з правого боку ОСОБА_8 , внаслідок чого останній втратив рівновагу та впав на землю, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_5 наніс два удари ногами по тулубу з правого боку.

У подальшому, у той же час, місці ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на відкрите викрадення чужого майна, повторно, з корисливих мотивів, почав обшукувати кишені шортів ОСОБА_8 , де у правій кишені виявив мобільний телефон Redmi «Xiaomi Redmi 7А» 3/32 GB, вартістю 1 500 грн.

У результаті своїх противоправних дій ОСОБА_5 переслідуючи корисливий мотив відкрито заволодів вищевказаним мобільним телефоном.

Викравши у вказаний спосіб мобільний телефон Redmi «Xiaomi Redmi 7А» 3/32 GB, що належать ОСОБА_8 , ОСОБА_5 місце вчинення кримінального правопорушення залишив, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив майнову шкоду потерпілому на загальну суму 1 500 грн.

Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

08.09.2025 о 20 год. 00 хв. ОСОБА_5 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України

Причетність ОСОБА_5 до вчинення злочину підтверджується зібраними у ході розслідування доказами, що додані до клопотання.

Поряд з наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 вказаного кримінального правопорушення орган досудового розслідування вважає, що у кримінальному провадження існують ризики, передбачені п.п.1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які обумовлюють необхідність застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу, а саме у вигляді тримання під вартою.

Слідчий вказує, що за віком ОСОБА_5 не є особою пенсійного віку, за станом здоров`я не потребує стаціонарного лікування, не навчається, не працює, раніше притягувавсь до кримінальної відповідальності.

Сторона обвинувачення вважає, що запобігання наведеним ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_5 можливе винятково у разі застосування запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою.

Під час судового розгляду прокурор клопотання повністю підтримав та просив його задовільнити з підстав та мотивів, що викладені у ньому.

Підозрюваний під час судового розгляду клопотання пояснив , що потерпілий сам до нього чиплявся, він визнає, що вдарив його та забрав телефон. Намірів переховуватися нема, як і впливати на когось чи перешкоджати слідству.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_6 зазначила, що підозрюваний вину свою визнає, сприяє слідству, а тому просить про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою .

Заслухавши прокурора, підозрюваного та його захисника дослідивши та оцінивши матеріали клопотання, додані захисником докази, слідчий суддя дійшов наступного.

Згідно ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, а згідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Згідно пунктів 1 і 2 ч. 1 ст. 177 КПК України" метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Під час судового розгляду встановлено, що органом досудового розслідування розслідується кримінальне провадження №0000911 від 07.09.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України де одним із підозрюваних є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства», № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року).

При цьому, слідчий суддя звертає увагу, що він не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження.

Крім того, правильність кваліфікації дій підозрюваної особи, так само як і наявність чи відсутність в її діях складу злочину вирішуються виключно вироком суду та не підлягають вирішенню на досудовому провадженні.

З положень п. 1 ч. 1 ст. 178 КПК України вбачається, що при застосуванні запобіжного заходу слідчий суддя перш за все має переконатися в наявності доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, в якому він підозрюється. Закон не вимагає, щоб докази були повними, але вони повинні бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у застосуванні того чи іншого запобіжного заходу.

Слідчий суддя вважає, що на цій, стадії кримінального провадження, підозра ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України , у кримінальному провадженні №0000911 від 07.09.2025 є обґрунтованою, про це свідчать в своїй сукупності докази, що долучені до клопотання, а саме:

- повідомлення на спец. лінію «102» Житомирського РУП №2 ГУНП в області від 06.09.2025;

- протокол огляду місця події від 06.09.2025;

- протокол допиту потерпілого ОСОБА_8 від 07.09.2025;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі потерпілого ОСОБА_8 від 08.09.2025;

- протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 07.09.2025;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_9 від 08.09.2025;

- протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 07.09.2025;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_10 від 08.09.2025;

- протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 07.09.2025;

- протокол допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 08.09.2025;

- іншими матеріалами кримінального провадження.

Щодо наявності ризиків.

Прокурор вказує, що в даному випадку наявні ризики передбачені п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України , а саме ризик:

-переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

- незаконно впливати на потерпілого, свідка, у цьому ж кримінальному провадженні;

- вчинити інше кримінальне правопорушення;

Існування ризику щодо можливості переховуватися від суду, передбаченого п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оцінюється судом в світлі тих обставин, що ОСОБА_5 обгрунтовано підозрюється у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст.186 КК України та у разі визнання його винуватим йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

При цьому, сідчий суддя враховує позицію Європейського суду з прав людини, згідно якої, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою , проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, а також, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, в тому числі і потерпілих, що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства з боку особи, яка обвинувачується у вчиненні протиправного діяння. Так, ЄСПЛ з прав людини в рішенні викладеному у справі «Ілійков проти Болгарії», зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Цей ризик є високим оскільки підозрюваний раніше судимий, не одружений не має постійного місця роботи, отже усвідомлюючи тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого в даному кримінальному провадженні кримінального правопорушення, з метою уникнення відповідальності за вчинення злочину він реально може переховуватись від органу досудового розслідування та, в подальшому, від суду.

Також слідчий суддя вважає, що існує ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України вплив на свідків та потерпілого оскільки кримінальне правопорушення задокументовано показами потерпілого та свідків, а тому підозрюваний оцінюючи ризики настання покарання може спробувати впливати як нга потерпілого так і свідків.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України) такожмає місце оскільки ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий за вчинення майнових злочинів, не має міцних соціальних зв`язків, а також факторів та обставин, які могли б стримувати підозрюваного від вчинення нових кримінальних правопорушень.

На шлях виправлення ОСОБА_5 не стає, якщо раніше він був судимий за таємне викрадення майна то наразі обгрунтовано підозрюється у злочині передбаченому ч.4 ст.186 КК України вже у відкритій формі заволодіння майном та ще й з завданням тілесних ушкоджень потерпілому.

Отже прокурором та слідчим під час рогляду клопотання доведено слідчому судді, що ризики за п. п. п. 1, 3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, існують. та вони є реальними та високими

Згідно із частиною 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.

Також, п.4 ч.2 ст.183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

А оскільки ОСОБА_5 раніше судимий та обгрунтовано підозрюється у вчиненні злочину за ч.4 ст.186 КК України (санкція передбачає покарання від 7-до 10 років позбавлення волі) то до нього може бути застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя при застосуванні запобіжного заходу врахував, що за віком ОСОБА_5 -молодий чоловік, за станом здоров`я не потребує стаціонарного лікування, не навчається, не працює, раніше судимий, злочин вчинив із застосуванням насильства.

Отже, будь-яких протипоказань що б унеможливлювали утримання ОСОБА_5 в умовах ізоляції від суспільства, а саме в СІЗО слідчим суддею не встановлено.

На підставі викладеного, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого є обгрунтованим. Прокурор під час розгляду клопотання довів, обгрунтованість підозри ОСОБА_5 , у вчиненні інкримінованого йому злочину, наявність ризиків передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України та що наразі, жоден з більш м`яких запобіжних заходів, навіть цілодобовий домашній арешт не здатен запобігти ризикам, які встановив слідчий суддя, а тому в задоволенні клопотання сторони захисту про застосування більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою - відмовити.

Щодо альтернативного запобіжного заходу.

За приписами ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Матеріали клопотання містять Акт судово-медичного обстеження №1994 згідно якого у потерпілого ОСОБА_8 діагностовано легкі тілесні ушкодження (синці,крововилив, садна на обличчі, тулубі)

Слідчий суддя вважає за необхідне при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 не визначити розмір застави, оскільки підозрюваний підозрюється у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст.186 КК України, а саме грабіж, вчинений у великих розмірах чи в умовах воєнного або надзвичайного стану та ще й з заподіянням тілесних ушкоджень.

Строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України не може перевищувати шістдесяти днів.

ОСОБА_5 підозру вручено 08.09.2025 отже він може утримуватися під вартою лише в межах строку досудового розслідування, тобто не довше 08.11.2025.

Керуючись ст.ст.110, 131, 132, 176-178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 369-372 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання слідчого - задовольнити.

Застосувати відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України у кримінальному провадженні №0000911 від 07.09.2025 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком 60 днів, а саме до 08.11.2025 року включно, без визначення розміру застави.

В задоволенні клопотання сторони захисту про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою - відмовити

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту оголошення та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст ухвали оголошено 15.09.2025 о 13-55 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_1