ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/2723/22 Номер провадження 11-кп/814/654/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

законного представника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000398, за апеляційною скаргою прокурора Лубенської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 грудня 2022 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Полтава, громадянина України, студента 2 курсу Лубенського фінансово-економічного фахового коледжу Полтавського державного університету, не одруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , раніше не судимого, визнано винуватим та засуджено:

- за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обирався.

Вирішено порядок стягнення судових витрат та долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, 02.07.2022 близько 19.00 годині неповнолітній ОСОБА_7 , не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, керував технічно-справним транспортним засобом - мотоциклом «Suzuki Bandit 400» д.н.з. НОМЕР_2 по проїзній частині проспекту Володимирський в м. Лубни Полтавської області зі сторони майдану Володимирського в сторону площі Ярмаркової. Проїжджаючи поблизу кінотеатру «Київська Русь», ОСОБА_7 в порушення вимог п.12.3 ПДР України, а саме, не вжив своєчасно заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу з моменту виникнення небезпеки, яку об`єктивно мав можливість виявити, в результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перетинала проїзну частину в неустановленому для цього місці із-за об`єкта, що обмежував оглядовість, справа наліво відносно напрямку руху мотоцикла під керуванням ОСОБА_7 .

У діях неповнолітнього ОСОБА_7 вбачаються невідповідності вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. Порушення вказаної вимоги Правил дорожнього руху України неповнолітнім ОСОБА_7 з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної події та настанням її суспільно-небезпечних наслідків. ОСОБА_7 мав технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній події, для чого у нього не було яких-небудь перешкод технічного характеру.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у реанімаційному відділенні Лубенської КП ЛІЛ, отримала наступні тілесні ушкодження: синець на верхній повіці правого ока, кровопідтічність м`яких тканин голови, в правій скроневій ділянці на площі розміром 11х7 см, крововиливи під тверду мозкову оболонку в лівій середній та задній черепно-мозковій ямці у вигляді рідкої крові та темно-червоних згортків нещільно фіксований до твердої мозкової оболонки загальним об`ємом до 70 мл, крововиливи під м`яку мозкову оболонку: в праву скроневу ділянку з краплинними крововиливами в речовину головного мозку, в ліву скронево-потиличну ділянку з переходом на основу скронево та потиличної долі та з розчавленням речовини головного мозку більш вираженим в скроневій долі лінійний перелом склепіння та основи черепу розчавлення головного мозку, перелом ребер зліва- 5-6-7-8-9-10-11-12 ребра по лінії від передньо-пахвової до лопаткової лінії з вистоянням уламків ребер в плевральну порожнину 6-го та 7-го ребра та крововиливами в м`які тканини в місцях перелому, масивна кровопідтічність м`яких тканин по зовнішній поверхні лівого стегна в верхній третині на висоті з умовним центром 80 см від підошвенної поверхні, поверхнева забита рана на фоні синця, по розгинаючій поверхні лівого передпліччя у верхній третині, поверхнева забита рана по тильній поверхні 4-го пальця лівої кисті у його основи, синець із садном по передній поверхні правого колінного суглобу, забито-рвана рана по внутрішній поверхні правої гомілки на межі між верхньою та середньою третинами на висоті з умовним центром 27 см від підошвенної поверхні, які носять характер прижиттєвості, утворились від дії тупого (тупих) предмету (предметів) або при ударі об такі, можливо при ДТП 02.07.2022, і відносно до живої особи мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент їх спричинення, а в даному випадку призвели до смерті потерпілої. Причиною смерті ОСОБА_10 є відкрита черепно-мозкова травма з переломом кісток склепіння та основи черепа, що супроводжувались крововиливами під оболонку та в речовину головного мозку.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор Лубенської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

На обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що місцевий суд незаконно не застосував до обвинуваченого додаткове покарання мотивуючи це відсутністю у нього посвідчення водія, оскільки ОСОБА_7 може по досягненню 16 років отримати зазначене посвідчення і надалі керувати транспортними засобами. Крім того, просить врахувати, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин від якого загинула особа похилого віку.

Позиції учасників судового провадження.

В суді апеляційної інстанції прокурор підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити. Обвинувачений, його захисник та законний представник заперечили проти доводів скарги, просили вирок суду залишити без змін.

Мотиви суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому обґрунтованим є рішення ухвалене компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, а вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог закону та ухвалив незаконне та необґрунтоване судове рішення, що підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за визнаних судом першої інстанції встановленими фактичними обставинами кримінального правопорушення, правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої та в апеляційній скарзі не оспорюється.

Згідно зі ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 413 цього Кодексу не застосування закону, який підлягає застосуванню.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Колегія суддів визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора щодо необхідності призначення більш суворого покарання ОСОБА_7 на підставі наступного.

Як зазначено вище, кваліфікація дії обвинуваченого, в тому числі і за ч. 2 ст. 286 КК України, є правильною.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як убачається з вироку, врахувавши ступінь тяжкості та характер суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, особу винного, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки та без позбавлення права керувати транспортними засобами. Також, суд звільнив ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік.

При цьому, обґрунтовуючи своє рішення в частині не призначення засудженому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд послався на те, що ОСОБА_7 посвідчення водія не отримував.

Проте, не погодившись з таким рішенням прокурор подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі винного внаслідок м`якості, просив скасувати вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 та ухвалити новий, яким призначити останньому покарання за ч. 2 ст. 286 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі статей 75, 104 КК просив звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік.

Сторона обвинувачення вказувала на те, що рішення суду про не призначення засудженому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами мотивовано не застосуванням положень ст. 66 КК, а лише тим, що ОСОБА_7 не отримував посвідчення водія у встановленому законом порядку і не набув такого права. Разом з тим, судом не враховано, що згідно з санкцією ч. 2 ст. 286 КК вищевказане покарання є додатковим, а чинними нормами КК не передбачено винятків щодо його незастосування у разі відсутності в особи посвідчення водія.

Таким чином, не призначивши додаткове покарання, суд не позбавив ОСОБА_7 можливості реалізувати таке право надалі, та як наслідок засуджений, котрий на час ухвалення вироку досяг шістнадцятирічного віку, має право у встановленому законом порядку отримати посвідчення водія відповідної категорії.

Крім того прокурор зазначав, що поза увагою суду залишилось те, що ОСОБА_7 вчинив хоча і необережний, проте тяжкий злочин, внаслідок якого загинула особа похилого віку, при цьому, не маючи посвідчення водія, засуджений придбав мотоцикл і керував ним з порушеннями правил дорожнього руху, нехтуючи не лише своєю безпекою, а й пасажирів та інших учасників руху.

Відповідно до правового висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 4 вересня 2023 року (справа № 702/301/20, провадження 51-944кмо23) щодо застосування положень статей 55, 286, 286-1 КК, особі яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною статей 286, 286-1 КК, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

При цьому, обґрунтовуючи такі висновки, об`єднана палата виходила з того, що ні норми Загальної частини КК, ні статті 286, 286-1 КК не містять жодних застережень чи умов застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, у тому числі, зумовлених відсутністю у винного посвідчення водія на право керування транспортними засобами.

Відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 року № 340, передбачено, що позбавлення водіїв права на керування транспортними засобами здійснюється відповідно до законодавства (п. 20).

Проаналізувавши зазначені норми закону, об`єднана палата зазначила, що правова природа додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не зводиться виключно до вилучення посвідчення водія та не вичерпується такою дією, а застосовується на певний період, тривалість якого визначається судом відповідно до санкції відповідної частини статей 286, 286-1 КК, і полягає у забороні керувати транспортними засобами.

Позбавлення права керувати транспортними засобами має відповідати загальній меті будь-якого покарання, передбаченій ч. 2 ст. 50 КК. У контексті розглядуваного питання особливої уваги набуває досягнення мети покарання щодо запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, з дотриманням засади справедливості та принципу рівності всіх перед законом.

Каральна мета такого додаткового покарання досягається як безпосередньою забороною керувати транспортними засобами (позбавлення суб`єктивного права), так і покладенням на особу у зв`язку з цим уповноваженим органом з питань пробації певних обов`язків, а також роз`яснення особі наслідків невиконання покладених обов`язків та ухилення від відбування додаткового покарання.

Підхід щодо неможливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, яка не отримувала посвідчення водія на право керування транспортними засобами, не відповідає засаді справедливості та принципу рівності всіх перед законом, а також нівелює попереджувальну мету покарання.

Тому, виходячи із аналізу положень статей 1, 50, 55, 65, 286, 286-1 КК, об`єднана палата дійшла висновку, що особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною статей 286, 286-1 КК, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

Таким чином, рішення суд першої інстанції про не застосування додаткового покарання до обвинуваченого ОСОБА_7 у виді позбавлення права керування транспортним засобом через відсутність у нього такого права є помилковим.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що призначене засудженому ОСОБА_7 покарання без додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у цій справі, переглядаючи ухвалу апеляційного суду від 13.07.2023, якою вимоги прокурора фактично були залишені без задоволення.

Відповідно до ч.ч.5,6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зазначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Отже, призначене судом першої інстанції покарання не є достатнім і необхідним для виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі засудженого через м`якість. Також не слугуватиме досягненню складової мети покарання загальної превенції.

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, хоча він і є необережний, внаслідок якого загинула особа похилого віку.

Разом з тим, прокурор не наводить підстав для призначення додаткового покарання у його максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

Суд апеляційної інстанції вважає, що призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки буде достатньою мірою покарання, яка забезпечить його виправлення, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим ОСОБА_7 , так і іншими особами.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Лубенської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 грудня 2022 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.ст. 75, 76, 104 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, поклавши на нього наступні обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4