ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2894/25 Справа № 184/2438/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2025 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Покровського міського суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2025 року, якою відносно обвинуваченого в об`єднаному кримінальному провадженні №0000476, №0000434, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід тримання під вартою на 60 днів, тобто до 15 жовтня 2025 року включно з визначенням розміру застави, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою Покровського міського суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289 та ч. 4 ст. 185 КК України, запобіжний захід в виді тримання під вартою в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» строком на 60 (шістдесят) днів, тобто з 14.08.2025 до 15.10.2025 включно.

На підставі ч. 3 ст. 183 КПК України, з дотриманням п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, ОСОБА_7 встановлено заставу в вигляді 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень, які необхідно внести до сплину терміну тримання під вартою.

У разі внесення застави, відповідно до ст. 194 КПК України, покладено на ОСОБА_7 обов`язки: не відлучатися із населеного пункту, в якому проживає без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- прибувати до суду за першою вимогою; не спілкуватися із свідками по цьому кримінальному провадженню.

Доводи апеляційної скарги:

У своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , просить ухвалу Покровського міського суду від 14.08.2025 р. про продовження щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати, змінивши запобіжний захід на більш м`який у вигляді особистого зобов`язання.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що в оскаржуваній ухвалі суд посилався на те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, проте фактично ніяких обґрунтувань необхідності обрання саме такого запобіжного заходу не зазначив.

Зазначає, що суд лише послався на те, що існують ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду, незаконний вплив на потерпілих та свідків, а тому тримання під вартою відносно її підзахисного вважає невиправданим. В оскаржуваній ухвалі судом не було враховано, що в кримінальному провадженні потерпілі вже допитані судом. Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на даний час померли, а свідок ОСОБА_10 вже допитаний в суді. Єдиного недопитаного в суді свідка ОСОБА_11 обвинувачений не знає, а тому і не може вчиняти будь-який вплив на нього.

Вважає посилання суду на те, що судовий розгляд кримінального провадження ще триває, не свідчить про те, що обвинувачений буде здійснювати вплив на його учасників. Жодних доказів такого впливу з боку ОСОБА_7 на будь-кого з осіб у даному кримінальному провадженні стороною обвинувачення не надано.

Вважає, що обґрунтування необхідності продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_7 , викладені в клопотанні, мають характер припущень, бо доказів існування ризиків, на які прокурор посилався, не існує. Зазначає, що суд також керувався лише припущеннями, задовольняючи таке клопотання та продовжуючи тримання під вартою ОСОБА_7 .

Наголошує, що під час продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 судом порушений принцип верховенства права та забезпечення права на свободу та особисту недоторканність.

Позиції сторін в суді :

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

В рамках розгляду даної апеляційної скарги учасники кримінального провадження були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, клопотань про проведення апеляційного розгляду за їх участі до суду не надійшло. В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 просила розгляд апеляційної скарги проводити в письмовому провадженні, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути дану апеляційну скаргу за відсутності сторін кримінального провадження.

Висновки суду:

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами частини 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до наданих матеріалів, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289, ч.4 ст. 185 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, з санкціями від 5 до 8 років позбавлення волі.

Як вбачається із виділених матеріалів кримінального провадження, ухвалою Покровського міського суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_7 в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 289 та ч. 4 ст. 185 КК України, продовжено запобіжний захід тримання під вартою в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» строком на 60 днів, тобто до 15.10.2025 включно, з визначенням застави в вигляді 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121 120 гривень, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Продовжуючи строк дії запобіжного заходу тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати, фактичні обставини справи та стадію судового розгляду, особу обвинуваченого та характер пред`явленого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у їх взаємозв`язку з можливими ризиками в справі.

Зокрема, суд виходив з того, що обставини, на які посилався суд при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовженні строку його дії, та на які в своєму клопотанні посилається прокурор, не змінилися. Суд вважав, що інший запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд виходив з того, що ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем ВЧ № НОМЕР_1 самовільно залишив військову частину та переховується від військової служби. Тому, є достатні підстави вважати, що з метою ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, а також уникнення покарання за тяжкі злочини він може вчинити дії, пов`язані з переховуванням від органу досудового розслідування або суду, а саме виїхати за межу міста Покров Дніпропетровської області.

Також, при оцінці ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України судом обґрунтовано враховано тяжкість можливого покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 8 років, яке може бути призначене обвинуваченому у разі доведення його винни у вчиненні інкримінованих злочинів, що згідно рішення ЄСПЛ «Москаленко проти України» є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду.

Враховуючи позицію Європейського суду з прав людини, згідно якої, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, тому суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, в тому числі і потерпілих, що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства з боку особи, яка обвинувачується у вчиненні протиправного діяння.

Зазначена обставина вказує на існування обґрунтованого ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховуватися від суду.

Обгрунтовуючи наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, суд виходив з того, що у кримінальному провадженні є свідки, з якими підозрюваний перебуває у дружніх відносинах та які проживають в одному населеному пункті, що свідчить про те, що ОСОБА_7 може впливати на свідків, які ще не допитані у судовому засіданні, шляхом вмовляння або погроз з метою зміни останніми своїх показів та уникнення кримінальної відповідальності, що також свідчить про наявність ризику впливу на свідків. Доводи апелянта про протилежне є необґрунтованими, оскільки зазначений факт вказує на наявність обґрунтованого ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обґрунтовано судом враховано, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів та що в провадженні суду на даний час перебуває на розгляді обвинувальні акти відносно останнього за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 289 та ч. 4 ст. 185 КК України. Колегія суддів апеляційної інстанції ввакжає, що факт притягнення ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності та факт вчинення даних кримінальних правопорушень свідчить про репутацію ОСОБА_7 та схильність останнього до неправомірної поведінки у суспільстві, в зв`язку з чим може бути належним елементом при оцінці ризику вчиняти кримінальні правопорушення у майбутньому. Тому вказані обставини свідчать про існування обґрунтованого ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення.

Отже, суд зважив на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, відсутність належних гарантій та підтверджених соціальних зв`язків, які б переважали ризики ухилення від суду, та обґрунтовано прийшов до висновку про продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Стороною захисту під час апеляційного розгляду не надано документально підтверджених та переконливих доказів, що унеможливлюють перебування ОСОБА_7 під вартою. Отже, судом 1-ї інстанції вірно враховано вимоги ст. 178 КПК України, а саме тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, особу обвинуваченого, в тому числі його стан здоров?я та відомості, які характеризують особу обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, що суд 1-ї інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою, той факт, що обставини, які були підставою для взяття ОСОБА_7 під варту на даний час не змінилися, та обґрунтовано прийшов до висновків про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що виправданість подальшого тримання під вартою ОСОБА_7 , підтверджується наявністю ризиків, які передбачені ч. 1 ст. 177 КК України та той факт, що жоден із вказаних ризиків за час проведення судового розгляду не зменшився, що свідчить про неможливість обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, оскільки він не забезпечить належної процесуальної поведінки останнього під час розгляду кримінального провадження.

За таких обставин, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування ухвали суду з тих мотивів, які наведені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого, оскільки судом постановлено ухвалу у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, ухвала по своїй суті є правомірною, справедливою відповідно до об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням достатніх мотивів та підстав.

З огляду на вищевикладені обставини, підстав для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень норм Кримінального процесуального кодексу України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, не вбачається. Таким чином апеляційна скарга, як така що не підтверджується обставинами провадження, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 405, 422-1 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Залишити без змін ухвалу Покровського міського суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2025 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід тримання під вартою на 60 днів, тобто до 15 жовтня 2025 року включно з визначенням розміру застави.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4