Справа № 947/2362/26
Провадження № 1-кс/947/859/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2026 року м. Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 при секретарі судового засідання ОСОБА_2 за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 його захисника ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора Київської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Одеса, з середньою освітою, неодруженого, без дітей, члена громадської організації «Сприяння та допомога службі України з надзвичайних ситуацій «Рятувальний загін Одеса»», проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

І. Суть клопотання

Прокурор звернувся до слідчого судді Київського районного суду м. Одеси з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 ..

1.1. Клопотання прокурора

Досудовим розслідуванням встановлено, що слідчим відділом Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені, відомості про яке 02.12.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №?0001470 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146 КК України.

Процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні, здійснюється процесуальними керівниками прокурорами Київської окружної прокуратури міста Одеси.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 15 січня 2026 року, близько 20:00 години, перебуваючи у місті Одесі, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи умисно, незаконно, протиправно, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, не маючи жодних законних підстав та не пред`явивши належним чином службових посвідчень чи інших документів, що надають право на затримання особи, незаконно позбавили волі ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за таких обставин.

Так, 15 січня 2026 року, близько 20:00 години, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , перебуваючи у транспортному засобі марки «Mercedes-Benz Vito» з держаним реєстраційним номером НОМЕР_1 , який знаходився поблизу магазину «АТБ», що розташований за адресою: вулиця Інглезі, 6В у місті Одеса, помітили ОСОБА_10 та у них виник корисливий умисел на незаконне позбавлення волі даної особи з подальшою метою здійснення незаконних вимог передачі їм грошових коштів.

Надалі, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою групою осіб з метою доведення спільного злочинного умислу до кінця, вийшли із автомобіля марки «Mercedes-Benz Vito» з держаним реєстраційним номером НОМЕР_1 , та умисно, протиправно, незаконно, силоміць, застосовуючи фізичну силу, без згоди та проти волі ОСОБА_10 , схопили потерпілого, тобто незаконно його затримали, обмеживши при цьому його свободу пересування та незаконно і проти волі ОСОБА_10 помістили його до салону транспортного засобу марки «Mercedes-Benz Vito», водієм якого був ОСОБА_7 , позбавивши можливості потерпілого вільно покинути місце, у якому він опинився, і протягом години, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, переміщувати ОСОБА_10 містом.

В цей час, ОСОБА_7 разом із ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою групою осіб, реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на незаконне позбавлення волі особи та вимагання, з метою заволодіння грошовими коштами ОСОБА_10 , утримуючи потерпілого в салоні вищевказаного автомобіля та продовжуючи його незаконне позбавлення волі, вводили ОСОБА_10 в оману щодо законності своїх дій, повідомляючи відомості про його нібито перебування в розшуку та примусове доставлення до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, при цьому ігнорували вимоги потерпілого про звільнення та припинення протиправних дій.

Окрім цього, досудовим розслідуванням встановлено, що 15 січня 2026 року, у період часу близько з 20:00 год. по 21:00 год., перебуваючи у транспортному засобі марки «Mercedes-Benz Vito» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , під час вчинення активних дій щодо незаконного позбавлення волі ОСОБА_10 , переслідуючи корисливу мету, спрямовану на заволодіння чужим майном, умисно, незаконно, протиправно, з погрозою застосування фізичного насильства, в умовах дії правового режиму воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, користуючись тим, що ОСОБА_10 позбавлений можливості вільно покинути місце, у якому він опинився, висунули потерпілому вимогу передати їм грошові кошти за так зване «вирішення питання» щодо припинення незаконного утримання та недоставляння його до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

При цьому, з метою доведення спільного злочинного умислу, направленого на заволодіння чужим майном, до кінця, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , перебуваючи у транспортному засобі марки «Mercedes-Benz Vito» з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 , під час руху вказаного автомобіля, користуючись тим, що на території України діє воєнний стан, застосовували

до ОСОБА_10 психологічний тиск та висловлювали погрози застосування фізичного насильства, зокрема заподіяння тілесних ушкоджень, а також погрожували продовженням незаконного позбавлення волі, що створювало для потерпілого дійсність таких погроз та реальну небезпеку зазнання шкоди його правам та інтересам.

Разом із тим, з метою демонстрації своїх намірів та дійсність погроз, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , перебуваючи у транспортному засобі марки «Mercedes-Benz Vito» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , під час руху вказаного автомобіля, умисно, незаконно, протиправно, застосували до ОСОБА_10 фізичне насильство, а саме повалили ОСОБА_10 на підлогу салону автомобіля, утримували його силоміць та намагалися заволодіти його особистими речами, здійснюючи при цьому дії, що створювали загрозу його здоров`ю, чим остаточно зламали волю потерпілого до опору.

Унаслідок висловлених погроз та застосованого психологічного та фізичного насильства ОСОБА_10 , перебуваючи у стані реального страху за своє життя, здоров`я та свободу, в умовах дії воєнного стану, вимушено передав ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_4 кошти у сумі 6000 доларів США (що згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на 15.01.2026 становило 253 640,4 грн).

Отримавши зазначені грошові кошти, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_4 відвезли ОСОБА_10 за адресою: вулиця Інглезі, 6В, м. Одеса, Одеська область, де залишили

Надалі, 15.01.2026 о 20 годин 28 хвилин за адресою: м. Одеса, вул. Комарова, 3, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затриманий у порядку ст. 208 КПК України.

ІІ. Позиція учасників судового засідання

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Підозрюваний та захисник проти задоволення клопотання заперечували, зважаючи на відсутність процесуальних ризиків, а також просив застосувати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

ІІІ. Оцінка слідчого судді

Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

3.2. Норми кримінального процесуального закону, якими керувалася слідчий суддя

Відповідно до ст. 131 КПК України, з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення, до яких віднесені, зокрема і запобіжні заходи.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

3.3. Оцінка обґрунтованості підозри

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: показами свідка, протоколом обшуку, протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину.

Відомості, які містяться у наведених матеріалах, узгоджуються з обставинами, зазначеними у повідомленні про підозру, підтверджують їх, та у своїй сукупності дають вагомі підстави для висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146 КК України.

При вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри, належить прийняти до уваги п. 57 рішення ЄСПЛ у справі «K.F. проти Німеччини» від 29 серпня і 24 жовтня 1997 року, згідно до якого наявність «обґрунтованої підозри» означає, що вже існують факти або інформація, які спроможні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа, ймовірно, вчинила правопорушення.

А також рішення ЄСПЛ по справі «Мюрей проти сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, в якому зазначено, що факти, які породжують підозру, не обов`язково мають такий саме рівень з`ясовності, який потребується на пізнішому етапі кримінального провадження, тобто факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку.

Слід наголосити, що стандарт доказування «обґрунтована підозра» обмежує міру, до якої слідчий суддя може оцінювати обставини, відомості про які надані сторонами. Ті докази, які б під час судового розгляду могли б бути приводом для розумного сумніву, під час оцінки обґрунтованості підозри не переконують слідчого суддю в іншому.

3.4. Щодо наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Обґрунтовуючи клопотання, прокурор послався на існування ризику переховування від органів досудового розслідування та суду; знищення, ховання або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних у кримінальному провадженні.

3.5. Щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та суду

Слідчий суддя вважає обґрунтованими доводи прокурора про те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке згідно класифікації, передбаченої ст. 12 КК України, належить в тому числі до особливо тяжких корисливих злочинів за яке передбачене покарання до 12 років позбавлення волі.

На переконання слідчого судді, очікування можливого суворого покарання саме по собі може бути реальним мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який зазначав, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (п. 80 рішення у справі «Ілійков проти Болгарії»).

Разом з тим, сама лише тяжкість кримінального правопорушення та суворість можливого покарання без врахування інших факторів не є достатньою підставою для висновку про наявність такого ризику.

Зазначений ризик підвищений обставинами інкримінованого злочину, який є насильницьким, в групі осіб, в умовах воєнного стану.

Наявність родини та дитини суттєво не зменшують зазначений ризик.

Таким чином, обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу підозрюваного дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_4 , який на теперішній час підозрюється у скоєні в тому числі особливо тяжкого злочину, будучи обізнаним та розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

3.6. Щодо ризику знищення, ховання або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення

Слідчий суддя погоджується з прокурором в частині наявності цього ризику, враховуючи характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 зокрема, можливої причетності до його вчинення значної кількості інших осіб.

Враховуючи, що досудове розслідування наразі не завершене, процес збирання доказів у кримінальному провадженні триває, існує вірогідність того, що підозрювана може знищити або сховати речі, які містять відомості про кримінальне правопорушення, у вчинені якого він підозрюється.

3.7. Щодо ризику незаконного впливу на свідків та підозрюваних у кримінальному провадженні

Слідчий суддя вважає ризик впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні обґрунтованим, оскільки їх показання є процесуальними джерелами доказів (ч. 2 ст. 84 КПК України) та можуть мати важливе значення в контексті предмету доказування. Враховуючи, що свідки можуть бути відомі ОСОБА_4 існує можливість незаконного впливу на них з боку підозрюваної. Встановлена кримінальним процесуальним законом процедура отримання показань свідків передбачає безпосереднє сприйняття їх судом у судовому засіданні (ст. 23, 224 КПК України). Отже, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Зазначений ризик підвищений інкримінованими насильницькими діями щодо потерпілого.

3.8 Щодо можливого застосування іншого запобіжного заходу

При вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу підозрюваному необхідно врахувати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти зазначеним ризикам.

При вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу підозрюваному необхідно врахувати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти зазначеним ризикам.

Так, особисте зобов`язання не може бути застосовано, у зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості вчиненого злочину. Особиста порука не може бути застосована в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу.

Обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту недоцільно, оскільки такий захід забезпечення кримінального провадження в цілому не зможе гарантовано запобігти ризикам, зазначеним вище, для досягнення завдання кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

3.9. Висновки слідчого судді

Слідчий суддя, враховуючи встановлені обставини, існування ризиків в їх сукупності та взаємозв`язку, на переконання слідчого судді запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі у подальшому може негативно вплинути на проведення повного та неупередженого розслідування кримінального провадження та не забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Таким чином, прокурором під час розгляду клопотання, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, доведено недостатність для запобігання вказаному ризику застосування до підозрюваного більш м`яких ніж тримання під вартою запобіжних заходів, а це у свою чергу, враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, згідно ч.1, п.5 ч.2 ст.183 КПК України, є підставою для застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

3.10. Щодо визначення розміру застави

У відповідності до положення п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, у зв`язку з чим, приймаючи до уваги вказані вимоги та те, що кримінальне правопорушення у вчинені якого підозрюється ОСОБА_4 вчинене із застосуванням насильства, в складі групи осіб, в умовах воєнного стану, відсутні підстави для визначення відносно ОСОБА_4 застави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 184, 193, 194 КПК України,

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора Київської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 10 березня 2026 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1