УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2025 Справа №607/15646/24 Провадження №1-кп/607/662/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

у складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

під час закритого судового засідання в залі суду у м. Тернополі з розгляду кримінального провадження № 0002873 від 23.12.2023 про обвинувачення: ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 135 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 135 КК України, та ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 135 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисників адвокатів: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (беруть участь дистанційно), ОСОБА_10 ,

обвинувачених: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (беруть участь дистанційно), ОСОБА_5 ,

встановив:

на розгляді ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває кримінальне провадження № 0002873 від 23.12.2023 про обвинувачення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Прокурор ОСОБА_6 через канцелярію суду подав клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_4 терміном на 60 днів без визначення застави, яке у судовому засідання підтримав та мотивував тим, що продовжують існувати ризики того, що остання може: переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні. Також прокурор зазначає про неможливість застосування до ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів, таких як застосування застави, домашнього арешту або особистого зобов`язання, оскільки вони не забезпечать її належної поведінки та виконання покладених на неї обов`язків.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_9 зазначив, що обвинувачена ОСОБА_4 має негативний стан здоров`я, що підтверджується результатами медичного огляду, проведеним на виконання ухвали суду. Вважає клопотання прокурора необґрунтованим, посилаючись на рішення ЄСПЛ у справах «Ілійков проти Болгарії», «Штепа проти України». Звернув увагу на те, що з плином часу обґрунтування прокурором клопотання не змінилося. Вказав, що його підзахисна перебуває під вартою вже близько 2-х років, має незадовільний стан здоров`я. Тому просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити ОСОБА_4 запобіжний захід на домашній арешт або визначити заставу в розмірі, наближеному до мінімального.

Обвинувачена ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримала позицію свого захисника.

Також прокурор ОСОБА_6 через канцелярію суду подав клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 терміном на 60 днів без визначення застави, яке у судовому засіданні підтримав та аргументував тим, що продовжують існувати ризики того, що останній може: переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні. Також прокурор зазначає про неможливість застосування до ОСОБА_3 більш м`яких запобіжних заходів, таких як застосування застави, домашнього арешту або особистого зобов`язання, оскільки вони не забезпечать його належної поведінки та виконання покладених на нього обов`язків.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_8 заперечив проти задоволення клопотання прокурора, оскільки вважає, що ризики, наведені прокурором у клопотанні, зменшилися, зокрема ризик впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні. За час перебування ОСОБА_3 під вартою, останній жодним чином не контактував зі свідками у даному кримінальному провадженні, що підтверджується відсутністю будь-якого рапорту чи ухвали суду про тимчасовий доступ. Також тяжкість кримінальних правопорушень не може бути безумовною підставою для продовження тримання під вартою обвинуваченого. Крім того, його підзахисний бажає скористатися своїм конституційним правом, зокрема, у разі зміни йому запобіжного заходу, податися до лав Збройних Сил України. Тому просив змінити ОСОБА_3 запобіжний захід на особисте зобов`язання.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.

Окрім того, прокурор ОСОБА_6 через канцелярію суду подав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строком на 60 днів дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: з`являтися за першою вимогою до прокурора та суду; не відлучатися за межі Тернопільської області без дозволу прокурора або суду, повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи, яке у судовому засіданні підтримав та обґрунтував тим, що продовжують існувати ризики того, що останній може: переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_10 не заперечив проти задоволення клопотання прокурора та повідомив, що ОСОБА_5 змінив місце свого проживання на: АДРЕСА_1 .

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 підтримала клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Вважає, що обвинувачений ОСОБА_5 також має триматися під вартою, як і інші обвинувачені.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання прокурора та матеріали кримінального провадження, суд приходить до такого висновку:

згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 3, 4, 5 ст. 199 КПК України (гл. 18 цього Кодексу) слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу; слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою).

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, про які зазначено у ст. 178 КПК України.

Вирішуючи питання щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу, суд враховує положення статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які роблять виправданим попереднє затримання, принаймні протягом певного часу (пункти 35, 51 рішення ЄСПЛ № 12369/86 від 26.06.1991 у справі «Летельє проти Франції»).

Розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно, вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення (п. 79 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України»).

Також суд бере до уваги, що згідно з практикою ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зокрема зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Окрім того, згідно з ч. 7 ст. 194 КПК України обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24.07.2025 обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 востаннє було продовжено строк тримання під вартою на шістдесят днів, тобто до 23:59 21.09.2025.

Ухвалою слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.04.2024 до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави, яку внесено 08.04.2024, та покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, які ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24.07.2025 востаннє було продовжено до 23:59 21.09.2025.

Строк дії застосованих до обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжних заходів спливає, однак суд з об`єктивних причин немає можливості завершити судовий розгляд кримінального провадження до цього часу, оскільки сторона захисту заявила клопотання про проведення амбулаторної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_4 , за результатами якої не підтвердилися будь-які психічні захворювання/розлади в обвинуваченої, а також про допит двох свідків, які перебувають за кордоном і від допиту яких відмовилася сторона обвинувачення, у зв`язку з цим на сьогодні залишаються недопитаними вказані свідки, а також самі обвинувачені згідно з раніше встановленим порядком та обсягом дослідження доказів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні тяжких злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 135 КК України, санкція найсуворішого із яких (ч. 2 ст. 121 КК України) передбачає покарання виключно у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.Тому обвинувачені, усвідомлюючи суворість покарання, що загрожує кожному, у разі доведення їхньої винуватості у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, можуть вчиняти дії задля його уникнення шляхом умисної зміни свого місця проживання та подальшого переховування. До того ж обвинувачена ОСОБА_4 зможе безперешкодно покинути межі країни.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, то ст. 23 КПК України встановлює принцип безпосередності дослідження показань, за змістом якого суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Тобто доказове значення у кримінальному провадженні матимуть показання свідків, які будуть надані останніми безпосередньо під час судового розгляду у судовому засіданні, а не надані ними в ході досудового розслідування. Вказане доводить, що обвинувачені можуть впливати на свідків у незаконний спосіб з метою зміни останніми своїх показань на користь обвинувачених чи відмови від дачі таких показань.

Суд зазначає, що свідки, про допит яких клопотала сторона захисту, безпосередньо у судовому засіданні не допитувалися. Вони є знайомими обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , а тому, незважаючи на перебування цих свідків за кордоном, обвинувачені за допомогою мережі Інтернет або в телефонному режимі шляхом погроз можуть схиляти останніх до дачі неправдивих показів, відмови від участі у допиті у цьому кримінальному провадженні, що негативно вплине на подальший судовий розгляд, який станом на день вирішення клопотань прокурора триває.

Посилання захисника ОСОБА_8 на те, що обвинувачений ОСОБА_3 протягом усього часу тримання під вартою жодним чином не контактував зі свідками у цьому кримінальному провадженні, а тому відсутні докази того, що продовжує існувати ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд до уваги не бере, оскільки законодавець не вимагає наявності доказів протиправної поведінки особи в майбутньому.

На цьому етапі для продовження обвинуваченим запобіжного заходу достатньо наявність доказів того, що існують ризики можливої протиправної поведінки цих обвинувачених.

Водночас доводи сторони захисту про бажання обвинуваченого ОСОБА_3 здійснювати захист Вітчизни, суд оцінює критично, оскільки такі нічим не підтверджені та не спростовують висновків суду з приводу обґрунтованості ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також суд враховує передбачені статтею 178 КПК України обставини, а саме:вагомість наявних доказів зі сторони обвинувачення про вчинення обвинуваченими ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, які у повному обсязі дослідженні під час судового розгляду кримінального провадження; обставини інкримінованих кримінальних правопорушень, зокрема вчинення злочинів проти життя та здоров`я особи, групою осіб, способом, що має характер особливого мучення, завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані, а також те, що потерпілий є особою з інвалідністю з народження; шкоду, завдану потерпілій стороні, зокрема смерть особи, та відсутність будь-якого відшкодування зі сторони захисту. Також суд бере до уваги молодий вік обвинувачених та незадовільний стан здоров`я обвинуваченої ОСОБА_4 , наявність в них родини та відсутність утриманців, відсутність місця роботи, майновий стан, відсутність судимостей.

З огляду на викладене та враховуючи позицію сторін щодо порушеного питання, суд доходить висновку про доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а відтак клопотання прокурора слід задовольнити.

Крім того, суд, розглянувши клопотання сторони захисту, 04.09.2025 постановив ухвалу про проведення медичного обстеження обвинуваченій ОСОБА_4 . У судовому засіданні обвинувачена повідомила, що 16.09.2025 їй було проведено вказане медичне обстеження, однак на час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_4 , висновки лікаря до суду не надійшли. У судовому засіданні захисник вказав на незадовільний стан здоров`я обвинуваченої за наслідками проведеного медичного обстеження.

Суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази щодо неможливості отримати медичну допомогу за місцем перебування обвинуваченої ОСОБА_4 . Беручи до уваги останні відомості про стан здоров`я обвинуваченої, наявні в матеріалах судового провадження та які досліджувалися в ухвалі суду від 24.07.2025, будь-яких застережень щодо неможливості перебування обвинуваченої ОСОБА_4 в умовах слідчого ізолятору за станом здоров`я жодний документ не містить.

Під час розгляду клопотань прокурора судом вивчалась і можливість застосування обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, однак з огляду на продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, та з метою їх запобігання, а також оцінюючи ступінь тяжкості, характер та фактичні обставини інкримінованих кримінальних правопорушень, спосіб їх вчинення та наслідки, наявність суспільного інтересу, неможливість завершити розгляд кримінального провадження до закінчення строку тримання під вартою обвинувачених, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 слід продовжити строк тримання під вартою на 60 днів, оскільки на цьому етапі таке втручання в право обвинувачених на особисту свободу та недоторканість виправдовує потреби судового розгляду, а тому у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на домашній арешт та особисте зобов`язання відповідно слід відмовити, а клопотання прокурора підлягають задоволенню.

Окрім цього, враховуючи, що в результаті насильницьких дій, які ставляться у вину обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , загинув потерпілий, суд вважає за необхідне не визначати обвинуваченим розмір застави, що не суперечить вимогам п.п. 1, 2 ч. 4 ст. 183 КПК України. Тому у клопотанні захисника ОСОБА_9 про визначення обвинуваченій ОСОБА_4 розміру застави слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 194, 197, 331, 392, 393 КПК України, суд

постановив:

клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_4 , без визначення розміру застави, задовольнити.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 про зміну обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжного заходу на домашній арешт або визначення застави в розмірі, наближеному до мінімального відмовити.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк тримання під вартою на шістдесят днів, тобто до 23:59 15.11.2025.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , без визначення розміру застави, задовольнити.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу на особисте зобов`язання відмовити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строк тримання під вартою на шістдесят днів, тобто до 23:59 15.11.2025.

Клопотання прокурора про продовження строку дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, обвинуваченому ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити до 15.11.2025, строк дії, покладених на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: з`являтися за першою вимогою до прокурора та суду; не відлучатись за межі Тернопільської області без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Строк дії ухвали в частині запобіжних заходів до 15.11.2025 включно.

Копію ухвали надати/надіслати обвинуваченим та начальнику ДУ « ІНФОРМАЦІЯ_5 ».

На ухвалу суду в частині продовження строку тримання під вартою може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції та не зупиняє виконання такої ухвали, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Головуюча суддя ОСОБА_1