Дата документу 27.11.2025 Справа № 314/3621/25
запорізький апеляційний суд
Провадження №11-сс/807/1000/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №314/3621/25Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

підозрюваного ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 листопада 2025 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Донське Волноваського району Донецької області, громадянина України, зареєстрований у АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

ВСТАНОВИЛА

Ухвалою слідчого судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 листопада 2025 року за клопотанням слідчого продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 в межах строку досудового розслідування, до 08 січня 2026 року включно.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просила скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволення клопотання слідчого та обрати підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання для проходження військової служби за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 . Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_8 невідкладно, але не пізніше 48 годин з моменту його звільнення з-під варти, з`явитися до військової частини НОМЕР_1 . Покласти на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ст.194 КПК.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що сторона захисту отримала клопотання про продовження строку тримання під вартою з порушенням передбачених ч.1 ст.199 КПК строків, що підтверджується датою клопотання, яке датоване 10 листопада 2025 року, та розписками про його отримання, які містяться в матеріалах справи. Клопотання є необґрунтованим, а зазначені в ньому ризики є недоведеними та ґрунтуються лише на припущеннях сторони обвинувачення. Наявність підозри та сама лише тяжкість інкримінованого злочину на даній стадії не може бути підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Стосовно ОСОБА_8 відсутній обвинувальний вирок, який набрав законної сили, а тому посилання органу досудового розслідування, що підозрюваний схильний до вчинення злочинів є лише особистою думкою з припущеннями та будь-якими доказами не підтверджується. Крім того в ухвалі міститься посилання, що ОСОБА_8 раніше судимий, що не відповідає дійсності. ОСОБА_8 перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , де характеризується позитивно, бажання проходити військову службу виявив добровільно ще до його затримання, тому ризик переховування відсутній через відповідний контроль за військовослужбовцем з боку командування. Також відсутні ризики перешкоджання підозрюваним кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки перебування підозрюваного на військовій службі у воєнний час значно зменшують та унеможливлюють подібні ризики, з урахуванням позиції та відповідальності підозрюваного. Крім того, ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки (одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей, яких необхідно утримувати та які мешкають не на окупованій території), донька хворіє на дуже важку хворобу, що підтверджується показами дружини підозрюваного. Вказала, що при застосуванні запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання суд може покласти на підозрюваного заборону на спілкування зі свідками та інші обов`язки. Враховуючи те, що ОСОБА_8 виявляє бажання і надалі проходити військову службу, останній фізично буде знаходитись за місцем розташування підрозділу у іншій місцевості, ніж де проживають свідки, що свідчить про необґрунтованість заявленого у клопотанні ризику. Доказів незаконного тиску на свідків у сторони обвинувачення немає.

Під час апеляційного розгляду захисник та підозрюваний підтримали апеляційну скаргу. Прокурор заперечив проти скарги.

Заслухавши учасників провадження, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що старший слідчий СВ відділення поліції №2 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 , посилаючись на наявність передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК ризиків, звернувся до слідчого судді з погодженим прокурором клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 , якому 11 серпня 2025 року повідомлено про підозру у вчиненні передбаченого ч.1 ст.121 КК кримінального правопорушення, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000541 від 01 серпня 2025 року.

12 серпня 2025 року слідчим суддею Вільнянського районного суду Запорізької області застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_8 до 08 жовтня 2025 року включно.

Постановою керівника Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону від 06 жовтня 2025 року строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, а саме до 11 листопада 2025 року.

07 жовтня 2025 року слідчим суддею Вільнянського районного суду Запорізької області продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 до 11 листопада 2025 року включно.

04 листопада 2025 року ОСОБА_8 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК.

10 листопада 2025 року слідчим суддею Вільнянського районного суду Запорізької області строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до 11 січня 2026 року включно.

У зв`язку з тим, що 11 листопада 2025 року спливав строк тримання під вартою ОСОБА_8 , а у кримінальному провадженні необхідно провести ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій, а також з огляду на існування у даному провадженні передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК ризиків, слідчий просив продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_8 .

Твердження захисника про те, що клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 отримано стороною захисту з порушенням передбачених ч.1 ст.199 КПК строків є неприйнятними, оскільки положеннями вказаної частини статті передбачено, що прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, має право подати клопотання про продовження строку тримання під вартою не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Як вбачається з матеріалів провадження, строк дії попередньої ухвали про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою закінчувався 11 листопада 2025 року. Звернення слідчого із клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою 10 листопада 2025 року, тобто за день до закінчення строку дії попередньої ухвали не є порушенням вимог кримінального процесуального законодавства.

Судова колегія звертає увагу на вимоги п.п.4, 5 ст.199 КПК, відповідно до яких слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою лише у разі, якщо прокурор не доведе, що зазначені у частині 3 цієї статті обставини, виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою.

З наведеного вбачається, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою лише у передбаченому ч.5 ст.199 КПК випадку.

Отже колегія суддів не вбачає порушень вимог ст.199 КПК під час розгляду слідчим суддею клопотання слідчого про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою.

Слідчим суддею задоволено клопотання слідчого із посиланням на те, що ризики, які стали підставою для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовжують існувати та не зменшились; застосування більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для запобігання встановленим слідчим суддею ризикам. Крім того, у провадженні необхідно провести ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій.

Колегія суддів погоджується із прийнятим слідчим суддею рішенням з таких підстав.

За змістом ст.199 КПК слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання особи під вартою, має дослідити надані йому матеріали на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу та з`ясувати конкретні причини тривалого строку досудового розслідування і тримання особи під вартою.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 197 КПК строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в передбаченому цим Кодексом порядку. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного під час досудового розслідування не повинен перевищувати шести місяців у кримінальному провадженні щодо злочинів невеликої або середньої тяжкості, дванадцяти місяців у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

На переконання колегії суддів слідчий суддя дотрималась цих вимог закону.

Так, із наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 перевірялись слідчим суддею при розгляді клопотання.

Відповідно до вимог ст.178 КПК слідчим суддею врахована вагомість на цій стадії досудового розслідування наявних доказів про вчинення злочину, в якому підозрюється ОСОБА_8 , відомості про його особу в їх сукупності, а також конкретні обставини інкримінованого йому злочину.

Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, зроблено з посиланням на матеріали провадження, що їх підтверджують, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності передбачених ст.177 КПК ризиків в межах своїх повноважень слідчий суддя встановила, що доводи слідчого є обґрунтованими. Заявлені у клопотанні ризики можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення, на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

З продовженням існування передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК ризиків погоджується і колегія суддів.

Встановлено, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, у зв`язку з чим підозрюваний, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому в разі визнання винуватим, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за скоєний злочин, що вказує на продовження існування передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК ризику, тим самим вчинить інше кримінальне правопорушення, зокрема проти встановленого порядку несення військової служби (військові кримінальні правопорушення), оскільки ОСОБА_8 є військовослужбовцем, а тому ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК, також є належним чином доведеним.

Загалом поведінка підозрюваного свідчить про здатність та готовність і в подальшому застосовувати насильство, що вказує на існування ризику вчинення ОСОБА_8 інших кримінальних правопорушень.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_8 є військовослужбовцем, а тому в силу об`єктивних непереборних для нього обставин в місці виконання ним бойових завдань не зможе виконувати обов`язки щодо явки до органу досудового розслідування, слідчого судді чи суду, зазначені обставини унеможливлять його повідомлення про його участь в слідчих діях чи розгляді справи за його участі, а тому доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності ризику переховування через відповідний контроль з боку командування є неприйнятними, оскільки за наведених обставин командування військової частини об`єктивно не в змозі буде забезпечити явку ОСОБА_8 чи виконання інших обов`язків підозрюваного.

Судова колегія зауважує, що ОСОБА_8 підозрюється у заподіянні потерпілому ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, явно нехтуючи загальновизнаними нормами моралі, за відсутності явної небезпеки з боку самого потерпілого.

При цьому підозрюваний наніс потерпілому не менше чотирнадцяти ударів кулаками рук в лицеву та мозкову ділянку голови, після чого погрузив потерпілого до багажного відділення автомобіля, вивіз у поле та покинув його в автівці, залишивши таким чином потерпілого у небезпеці та не надавши йому медичної допомоги, чим проявив явну зневагу до його життя і здоров`я, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку підозрюваного та у сукупності із тяжкістю можливого покарання, вказує на обґрунтованість застосування слідчим суддею запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою.

Судова колегія відмічає, що тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_8 у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п.2 ч.1 ст.178 КПК), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року), а тому доводи апеляційної скарги захисника в цій частині є неприйнятними.

Також не зменшився та продовжує існувати на теперішній час передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК ризик, оскільки перебуваючи на волі ОСОБА_8 може узгоджувати свої покази з показами інших осіб, які визнані свідками у справі, надавати цим особам поради з урахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування з метою створення собі «алібі» щодо його непричетності до вчинення інкримінованого злочину, тим самим перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні, що в свою чергу вплине на швидке, повне та неупереджене проведення досудового розслідування та на встановлення обставин, які згідно ст.91 КПК підлягають доказуванню.

З цього приводу судова колегія також звертає увагу на визначену КПК процедуру отримання свідчень від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до якої спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч.1, 2 ст.23, ст.224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст.95 КПК).

Отже, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Ці обставини, на переконання колегії суддів, у сукупності із обґрунтованістю підозри, свідчать про неможливість застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

При прийнятті рішення про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою слідчим суддею також враховано особливості та заплановану тривалість досудового розслідування, необхідність додаткового часу для проведення певних слідчих (розшукових) та процесуальних дій, а саме отримати та долучити до матеріалів кримінального провадження висновки експертиз, отримати тимчасовий доступ до інформації та документів, які знаходяться у володінні ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », повідомити ОСОБА_8 про підозру за ч.3 ст.135 КК, провести слідчі експерименти, виконати інші слідчі та процесуальні дії, виконати вимоги ст.290 КПК, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, що в свою чергу свідчить про наявність однієї з підстав надання строку для продовження тримання підозрюваного під вартою.

Колегія суддів зауважує, що сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , не є самостійною підставою для продовження строку тримання під вартою підозрюваного, натомість слідчим суддею враховано сукупність усіх встановлених у даному провадженні обставин, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість продовження застосування щодо нього обмежувального заходу.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на позитивні характеризуючі дані щодо особи ОСОБА_8 , наявність у нього міцних соціальних зв`язків, не спростовує існування вищевказаних ризиків.

Наявність на утриманні підозрюваного трьох неповнолітніх дітей, одна з яких хворіє на важку хворобу, на що звертала увагу захисник в апеляційній скарзі, не є підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки необхідність утримання дітей не послугувало стримуючим фактором для підозрюваного при скоєнні кримінального правопорушення.

Ті дані про особу підозрюваного, на які посилалась захисник в апеляційній скарзі, не зменшують існуючих ризиків, а тому не можуть бути підставою для застосування останньому запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на необґрунтоване зазначення слідчим суддею в ухвалі про те, що ОСОБА_8 раніше судимий, є слушними, проте вказана обставина не впливає на висновки слідчого судді про необхідність продовження підозрюваному строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В цілому зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник просила скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та спростовуються вищевикладеним.

Інших доводів щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваної ухвали захисник в апеляційній скарзі не навела.

При цьому у відповідності до положень п.п.1, 2 ч.4 ст.183 КПК слідчий суддя обґрунтовано не визначала розмір застави у цьому кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину із застосуванням насильства, що спричинило смерть потерпілого.

Висновки слідчого судді належним чином мотивовані та наведені обґрунтовані підстави для продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 та неможливості застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За таких обставин, рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника за викладеними в ній доводами задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 листопада 2025 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4