справа № 361/1383/23
провадження № 1-і/361/7/25
УХВАЛА

24.12.2025 м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за допомогою системи відеоконференцзв`язку в залі суду клопотання прокурора Броварської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000528 від 21.02.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

На розгляд слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області надійшло дане клопотання, яке обгрунтоване наступним.

Відповідно до ухвали Київського апеляційного суду від 29.10.2025 до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000528 від 21.02.2023 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

У вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст.115 КК України обвинувачується ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець селища Калита Броварського району Київської області, громадянин України, з базовою середньою освітою, не депутат, не інвалід, не адвокат, одружений, на утриманні малолітніх дітей не має, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий в силу ст. 89 КК України.

ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 21 лютого 2023 року близько 18 години 00 хвилин він перебував в приміщенні кухні за адресою: АДРЕСА_2 , де між ним та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживав у вказаній квартирі, під час спільного вживання алкогольних напоїв виник словесний конфлікт, в ході якого на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у ОСОБА_4 виник умисел, спрямований на заподіяння смерті ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння смерті іншій людині, а саме ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_6 та бажаючи їх настання, ОСОБА_4 того ж дня та в той же час, перебуваючи в тому ж місці, а саме в приміщенні кухні квартири за адресою: АДРЕСА_2 , наніс ОСОБА_6 численні удари невстановленим тупим предметом по голові, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток носу, забійної рани потиличної ділянки голови, забійної рани верхньої губи, струсу головного мозку, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Після чого, не припиняючи протиправні дії, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що нанесення удару ножем у шию є небезпечним для життя людини, оскільки шия є життєво важливим органом, бажаючи настання невідворотного наслідку у вигляді смерті людини, посягаючи на найвищу соціальну цінність - життя людини, тримаючи в руці ніж, який він взяв в приміщенні кухні, умисно здійснив не менше одного удару клинком ножа у ліву частину шиї ОСОБА_6 , чим спричинив тілесне ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення шиї зліва з ушкодженням судин шийного відділу спинного мозку, контузією та набряком шийного відділу спинного мозку, що відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпечності для життя.

Далі, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння смерті ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , тримаючи в руці ніж, наніс ним удар в область грудної клітки потерпілого ОСОБА_6 , в результаті чого спричинив останньому тілесне ушкодження у вигляді непроникаючого колото-різаного поранення грудної клітки, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Після чого, ОСОБА_4 тим самим ножем наніс удари в область обличчя потерпілого ОСОБА_6 , чим спричинив йому різану рану носу та заподіяв різану рану лівої вушної раковини з частковою її ампутацією, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_4 виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця та досягнення своєї злочинної мети, а саме смерті ОСОБА_6 , але кримінальне правопорушення не було закінчене з причин, які не залежали від волі ОСОБА_4 , оскільки наслідки у вигляді смерті потерпілого не настали завдяки наданню йому своєчасної медичної допомоги.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні закінченого замаху на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 квітня 2024 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді 9 (дев?яти) років позбавлення волі. Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишено без змін. На підставі ч.ч. 1, 5 ст.72 КК України зараховано в строк призначеного обвинуваченому за цим вироком покарання строк попереднього ув`язнення обвинуваченого у межах цього кримінального провадження з дня затримання з 22 лютого 2023 року, виходячи з того, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі, до набрання вироком законної сили.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29.10.2025 вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 квітня 2024 року скасовано. Призначено новий розгляд в суді першої інстанції. Продовжено обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 27 грудня 2025 року включно.

Обставини, що дають підстави обвинувачувати ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України підтверджуються доказами, зібраними та дослідженими в ході судового розгляду в межах даного кримінального провадження.

Оскільки закінчити судовий розгляд в межах строку дії запобіжного заходу, а саме до 27.12.2025 неможливо у зв`язку з необхідністю дослідження доказів під час судового розгляду, є необхідність у продовженні відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Під час обрання та подальшого продовження відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею було визнано наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, ризики переховування та повторного вчинення злочину на даний час не зникли та не зменшились.

В судовому засіданні прокурор подане клопотання підтримала, просила його задовольнити, з підстав, наведених у клопотанні. Обгрунтувала наведені вище ризики.

Обвинувачений ОСОБА_4 подав слідчому судді клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Зазначає, що одружений, має поганий стан здоров`я, буде проживати за зареєстрованою адресою зі своєю дружиною, і зобов`язується з`являтися до суду за першою вимогою.

Захисник ОСОБА_5 заявлене його підзахисним клопотання підтримав, також просив змінити запобіжний захід на більш м`який, оскільки Київським апеляційним судом скасовано обвинувальний вирок суду першої інстанції, отже вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину не доведена.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши думку учасників судового провадження, слідчий суддя дійшов таких висновків.

В провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження, яке направлено на повторний розгляд згідно ухвали Київського апеляційного суду від 29.10.2025, якою вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 квітня 2024 року скасовано. Призначено новий розгляд в суді першої інстанції. Продовжено обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 27 грудня 2025 року включно.

Підготовче судове засідання призначено на 28.01.2026 року.

Надаючи оцінку підставам для обрання та подальшого продовження відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слідчий суддя погоджується з наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, ризики переховування та повторного вчинення злочину на даний час не зникли та не зменшились.

Зокрема, у провадженні наявні достатні підстави, що підтверджують наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_7 без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою може переховуватися від суду. Про наявність даного ризику свідчить, те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, та усвідомлюючи міру покарання, яка йому загрожує у разі визнання його винним (від 7 до 10 років позбавлення волі), може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Вказане свідчить, що обвинувачений, перебуваючи на волі, зможе залишити місце проживання та ймовірніше за все прийме спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Жодних стримуючих факторів, які б свідчили, що обвинуваченим не будуть вживатися перешкоди у здійсненні судового розгляду у розумні строки, - не встановлено, так як обвинувачений не був ніде працевлаштований, нікого не має на утриманні, тобто не має перешкод для залишення свого місця проживання.

Також продовжує існувати ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений вчинив злочин, пов`язаний із застосуванням насильства, він може незаконно впливати на потерпілого та свідків, які надають показання щодо обстановки на місці події безпосередньо після вчинення злочину, таким чином обвинувачений ОСОБА_4 без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зможе впливати будь-яким чином, здійснюючи фізичний чи психологічний тиск на свідків, щоб ті змінили показання, а обвинувачений ухилився від відповідальності у даному кримінальному провадженні.

При наданні оцінки ступеню ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, необхідно врахувати, що згідно п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Яжинський проти Польщі», ризик незаконного впливу обвинувачених особисто на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу. З огляду на вказане, з урахуванням, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 направлено до суду на новий розгляд, суд сприймає докази лише безпосередньо і свідки будуть повторно допитуватися під час судового розгляду справи по суті, ризик здійснення обвинуваченим спроб незаконного впливу на потерпілого та свідків з метою переконання або змушення їх надати покази в вигідному для себе аспекті є реальним.

Також продовжує існувати ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - обвинувачений ОСОБА_4 без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, перебуваючи на волі, може вчиняти інші кримінальні правопорушення проти життя та здоров`я осіб, оскільки не володіє достатнім рівнем самоконтролю, стриманості та самоорганізації, що ускладнюється вживанням алкогольних напоїв, про що свідчить той факт, що з невідомого мотиву у нього виник умисел на вбивство свого давнього знайомого, який він реалізував та наніс невстановленим тупим предметом численні удари в область голови потерпілого, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток носу, забійної рани потиличної ділянки голови, забійної рани верхньої губи, струсу головного мозку, не менше одного удару клинком ножа у ліву частину шиї ОСОБА_6 , чим спричинив тілесне ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення шиї зліва з ушкодженням судин шийного відділу спинного мозку, контузією та набряком шийного відділу спинного мозку, удар в область грудної клітки потерпілого ОСОБА_6 , в результаті чого спричинив останньому тілесне ушкодження у вигляді непроникаючого колото-різаного поранення грудної клітки. Після чого, ОСОБА_4 тим самим ножем наніс удари в область обличчя потерпілого ОСОБА_6 , чим спричинив йому різану рану носу та заподіяв різану рану лівої вушної раковини з частковою її ампутацією, від яких потерпілий ОСОБА_6 не помер на місці завдяки наданню йому своєчасної медичної допомоги. При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 жодної медичної допомоги потерпілому не надав.

Окрім того, є ризик, що обвинувачений ОСОБА_4 може завершити розпочате кримінальне правопорушення та довести свій умисел на вбивство ОСОБА_6 до кінця, оскільки раніше він вже намагався завдати шкоди життю та здоров`ю потерпілого. Так, відповідно до показань свідка ОСОБА_8 , восени 2022 року він почув шум з квартири потерпілого, коли відкрив квартиру побачив як ОСОБА_4 сидить зверху на потерпілому ОСОБА_6 та його душить, свідок їх розборонив, після чого потерпілий прогнав ОСОБА_4 .

Також схильність до вчинення злочинів ОСОБА_4 підтверджується тим, що раніше він неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини та злочини проти життя та здоров`я осіб, судимість за які на даний час погашена.

Застосування до підозрюваного ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти вищевказаним ризикам, пов`язаними із перешкоджанням здійсненню судового розгляду та вчиненням нових злочинів.

Пояснення обвинуваченого та захисника, щодо можливості зміни запобіжного заходу на менш м`який, слідчий суддя оцінює критично, виходячи із обставин, встановлених Київським апеляційним судом під продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім цього, враховує наступне.

Відповідно до ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, якщо жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

Відповідно до ст. 178 КПК України, у ході досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, тож тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винним у злочині, у вчиненні якого він обвинувачується, є достатньою та співрозмірною для обрання останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, не може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 .

Застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, навіть із застосуванням електронних засобів контролю та при забороні обвинуваченому цілодобово залишати житло не зможе запобігти вищевказаним ризикам та унеможливити вчинення останнім кримінальних правопорушень (злочинів).

Єдиним запобіжним заходом, який здатен забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та унеможливить реалізацію викладених вище ризиків є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, у даному випадку наявні реальні ознаки суспільного інтересу, який переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого, так як наявні у матеріалах справи дані підтверджують наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що у разі обрання запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, такий не забезпечить належного виконання останнім його процесуальних обов`язків. Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає належної оцінки порушень цінностей суспільства.

Ураховуючи, що даний злочин вчинено з застосуванням насильства, на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України вважаю, що визначати розмір застави в даному кримінальному провадженні недоцільно.

Таким чином, згідно з практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тому слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, строк дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно обрати строком на 60 (шістдесят) діб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131, 132, 176-178, 182 - 184, ч.6 ст. 193, 196-197, 199 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 21.02.2026 включно, та утримувати його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України в м. Києві, що за адресою: м. Київ, вул.Дегтярівська, 13, без визначення розміру застави.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом 5 (п`яти) днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали оголошено 30.12.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_9