Справа № 643/1697/26
Провадження № 1-кс/643/1275/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № №0003097 від 05.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий відділ Харківського районного управління поліції № 2 ГУ Національної поліції в Харківській області проводить досудове слідство по кримінальному провадженню №0003097 від 05.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

В ході досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню встановлено, що 05.11.2025 року до Харківського РУП №2 ГУ НП в Харківській області надійшла заява від ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що невстановлені особи, шахрайським шляхом, застосовуючи незаконні операції з використанням електронно-обчислювальної техніки, використали матеріали його публікації у мессенджері «Telegram», щодо збору коштів, змінивши реквізити банківської картки на інші.

22.01.2026 року було направлено клопотання слідчому судді Салтівського районного суду м. Харкова про проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1

22.01.2026 року було отримано ухвалу слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова про проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1

28.01.2026 в період часу з 07:56 години по 10:57 годину за адресою: АДРЕСА_1 було проведено обшук на підставі ухвали слідчого судді Салтівського районного суду по справі №643/964/26, провадження № 1-кс/643/835/26. Під час проведення обшуку було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Vivo», моделі «V2061», IMEI 1: НОМЕР_1 з сім карткою НОМЕР_2 ; мобільний телефон марки «HONOR200», IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 з сім картками НОМЕР_5 , НОМЕР_6 ; грошові кошти: три купюри номіналом 1000 гривень з номерами: КГ5384058, ЗП1202856, БП9176184, одна купюра номіналом 500 гривень з номером АА8316574, три купюри номіналом 200 гривень з номерами АП1520345, ЕД7518704, ВЛ7146105, одна купюра номіналом 100 гривень з номером АЛ0409807; банківська картка «Monobank» з номером НОМЕР_7 на ім`я ОСОБА_5 мобільний телефон марки «Tecno camon 19», моделі «TECNOC16N», IMEI 1: НОМЕР_8 , IMEI 2: НОМЕР_9 з сім карткою НОМЕР_10 ; банківська картка НОМЕР_11 банку «Приват банк»; грошові кошти: три купюри номіналом 100 доларів США з номерами: PE54487529C E5, PK09824552E K11, MA 33935752A A1, п`ять купюр номіналом 50 ЄВРО з номерами: UG, WB, WB, UA, VC099297371, дев`ять купюр номіналом 500 гривень з номерами: КБ2993820, МБ5478347, ЄЕ8878571, ЄЖ7579188, ЛГ76552675, ЛИ8356309, АИ4091188, ЛЕ3952221, ЕП7648125; ноутбук марки «HP», моделі «Pavilion Laptop 15-eh1xxx» з серійним номером «5CD338KDVG» з зарядним пристроєм; сім картку мобільного оператора ВФ Україна з написом « НОМЕР_12 »; сім картку мобільного оператора Лайфселл з написом « НОМЕР_13 »; карта пам`яті «Kingston» об`ємом 128 GB.

Мобільні телефон «Vivo», «HONOR200» грошові кошти три купюри номіналом 1000 гривень з номерами: КГ5384058, ЗП1202856, БП9176184, одна купюра номіналом 500 гривень з номером АА8316574, три купюри номіналом 200 гривень з номерами АП1520345, ЕД7518704, ВЛ7146105, одна купюра номіналом 100 гривень з номером АЛ0409807, ноутбук марки «HP», сім картка мобільного оператора ВФ Україна з написом « НОМЕР_12 », сім картка мобільного оператора Лайфселл з написом « НОМЕР_13 », карта пам`яті «Kingston» об`ємом 128 GB належать ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (м.т. НОМЕР_2 )

Мобільний телефон «Tecno camon 19», банківська картка «Monobank» з номером НОМЕР_7 , банківська картка НОМЕР_11 , грошові кошти: три купюри номіналом 100 долларів США з номерами: PE54487529C E5, PK09824552E K11, MA 33935752A A1, п`ять купюр номіналом 50 ЄВРО з номерами: UG, WB, WB, UA, VC099297371, дев`ять купюр номіналом 500 гривень з номерами: КБ2993820, МБ5478347, ЄЕ8878571, ЄЖ7579188, ЛГ76552675, ЛИ8356309, АИ4091188, ЛЕ3952221, ЕП7648125 належать ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (м.т. НОМЕР_10 , НОМЕР_14 )

На даний час у ході досудового розслідування встановлено потерпілих осіб, які зазнали матеріальної шкоди внаслідок протиправних дій та готують відповідні цивільні позовні заяви з метою відшкодування завданих збитків у повному обсязі. Крім того, під час проведення санкціонованого обшуку за місцем проживання та фактичного перебування ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було виявлено та вилучено грошові кошти, походження яких на даний час не встановлено. При цьому ні ОСОБА_6 , ні ОСОБА_7 не надали жодних документів, довідок, договорів, фінансових звітів чи інших офіційних підтверджень, які б свідчили про законність походження, джерела отримання та правомірність зберігання вказаних грошових коштів. Також під час проведення слідчої дії зазначені особи не змогли надати будь-яких переконливих та обґрунтованих усних пояснень щодо походження виявлених грошових коштів, що унеможливлює встановлення їх законного джерела в межах наданої ними інформації. Більше того, у ході надання пояснень ОСОБА_6 повідомив, що ним організовувалися збори грошових коштів нібито на потреби Збройних Сил України, однак фактично отримані кошти він забирав та використовував у власних інтересах, не спрямовуючи їх за заявленим цільовим призначенням. Крім того вилучені під час обшуку було визнано речовими доказами по даному кримінальному провадженню.

Прокурор в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив розглядати клопотання за його відсутності, клопотання підтримав, просив задовольнити.

Власники майна в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки не повідомили.

В зв`язку з розглядом клопотання за відсутності учасників кримінального провадження, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до вимог ч. 4 ст. 107 КПК України.

Суд, розглянувши клопотання про арешт майна, дослідивши додані до клопотання матеріали, вважає його таким, що підлягає задоволенню.

Згідно з вимогами ч. 1ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94,132,173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно з п. 7 ч. 2ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилученого майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст.235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

28.01.2026 в період часу з 07:56 години по 10:57 годину за адресою: АДРЕСА_1 було проведено обшук на підставі ухвали слідчого судді Салтівського районного суду по справі №643/964/26, провадження № 1-кс/643/835/26.

Відповідно до поштового відправлення матеріали клопотання про арешт майна було направлено поштою 29.01.2026.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України, метою арешту майна є збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Постановою слідчого СВ Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області від 28.01.2026 року речі та предмети, які були виявлені та вилучені під час обшуку 28.01.2026 в період часу з 07:56 години по 10:57 годину за адресою: АДРЕСА_1 , визнані речовими доказами в кримінальному проваджені № №0003097 від 05.11.2025.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Оцінка доказів із точки зору їх допустимості є заключним етапом доказування та здійснюється судом за наслідком розгляду справи по суті. Під час здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування, вказане питання не входить до повноважень слідчого судді.

Натомість, під час розгляду клопотання про арешт майна на стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні слідчий суддя уповноважений лише оцінити можливість використання майна, на яке слідчий, прокурор бажає накласти арешт, як доказу у кримінальному провадженні.

Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст.132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Крім цього, відповідно до п.п. 4, 5 ч.5 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; порядку виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

Стороною обвинувачення доведено, що зазначене в клопотанні прокурора майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України. Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вказаного майна в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України, сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту цього майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Також, згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А №296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A №98).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, зокрема псуванню, зникненню, знищенню, передачі, предметів та документів які є речовими доказами, тобто зберегли на собі сліди вчинення злочину та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131-132, 170-175, 309, 395 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Накласти арешт на речі та предмети, які були виявлені та вилучені під час обшуку: мобільний телефон марки «Vivo», моделі «V2061», IMEI 1: НОМЕР_1 з сім карткою НОМЕР_2 ; мобільний телефон марки «HONOR200», IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 з сім картками НОМЕР_5 , НОМЕР_6 ; грошові кошти: три купюри номіналом 1000 гривень з номерами: КГ5384058, ЗП1202856, БП9176184, одна купюра номіналом 500 гривень з номером АА8316574, три купюри номіналом 200 гривень з номерами АП1520345, ЕД7518704, ВЛ7146105, одна купюра номіналом 100 гривень з номером АЛ0409807; банківську картку «Monobank» з номером НОМЕР_7 на ім`я ОСОБА_5 ; мобільний телефон марки « Tecno camon 19», моделі «TECNOC16N», IMEI 1: НОМЕР_8 , IMEI 2: НОМЕР_9 з сім карткою НОМЕР_10 ; банківську картку НОМЕР_11 банку «Приват банк»; грошові кошти: три купюри номіналом 100 долларів США з номерами: PE54487529C E5, PK09824552E K11, MA 33935752A A1, п`ять купюр номіналом 50 ЄВРО з номерами: UG, WB, WB, UA, VC099297371, дев`ять купюр номіналом 500 гривень з номерами: КБ2993820, МБ5478347, ЄЕ8878571, ЄЖ7579188, ЛГ76552675, ЛИ8356309, АИ4091188, ЛЕ3952221, ЕП7648125; ноутбук марки «HP», моделі «Pavilion Laptop 15-eh1xxx» з серійним номером «5CD338KDVG» з зарядним пристроєм; сім картку мобільного оператора ВФ Україна з написом « НОМЕР_12 »; сім картку мобільного оператора Лайфселл з написом « НОМЕР_13 »; карту пам`яті «Kingston» об`ємом 128 GB.

Зберігання майна зазначеного в п.п.1.1-1.3 визначити відповідно до «Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», який затверджено постановою КМ України від 19 листопада 2012 року №1104, та «Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду», затвердженої наказом № 51/401/649/471/23/125 від 27.08.2010.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Копію ухвали направити прокурору.

Роз`яснити, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час проголошення ухвали - в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1