Провадження № 11-кп/4808/489/25
Категорія ст.331 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 вересня 2025 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ,-

в с т а н о в и в :

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 вересня 2025 року продовжено ОСОБА_7 , обвинуваченому за ч.3 ст.332 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 1 500 000 (один мільйон п`ятсот тисяч) гривень на строк 60 днів до 15.11.2025 року включно.

Своє рішення суд мотивував тим, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_7 . Інший більш м`який запобіжний захід не буде дієвим для запобігання ризикам, зазначеним у ст.177 КПК України та не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

З оскаржуваною ухвалою не погодився та оскаржив в апеляційному порядку захисник, який оспорює обґрунтованість ухвали суду, вважає її незаконною та необґрунтованою. Вказує, що сторона обвинувачення не довела, а суд формально ухвалив рішення, оскільки клопотання не доповнювалося та не містило матеріалів, якими обґрунтовується необхідність продовження строку тримання під вартою, а було лише формальним. Ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, на які посилається суд, носять лише формальний характер та не доведені жодними фактами чи доказами; тяжкість злочину та ризики переносяться з клопотання в клопотання у незмінному вигляді, що має вигляд «автоматичного» продовження строків. В оскаржуваній ухвалі відсутнє обґрунтування та мотиви незастосування більш м`якого запобіжного заходу по відношенню до тримання під вартою, при тому, що суд не оцінив міцність соціальних зв`язків обвинуваченого (наявність родини та проживання в м. Івано-Франківську), його постійне місце роботи та майновий стан (ч. 1 ст. 178 КПК України), що забезпечує виконання процесуальних обов`язків. Визначений розмір застави у сумі 1500000 грн є непомірним для обвинуваченого, його дружини та матері-пенсіонерки, що перетворює тримання під вартою на безальтернативне ув`язнення, що суперечить Конституції України та практиці ЄСПЛ. Крім того, визначений розмір застави у шість разів перевищує максимальну суму, передбачену п.2 ч.5 ст.182 КПК України. Суд першої інстанції не мав правових підстав виходити за межі встановленого законом розміру застави, а сторона обвинувачення не довела необхідності застосування п.3 ч.5 ст.182 КПК України.

Просить скасувати ухвалу суду та застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту або, у разі продовження тримання під вартою, визначити заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, або, як альтернативний варіант, зменшити розмір застави до 250 прожиткових мінімумів.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення та промови учасників апеляційного розгляду, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши апеляційні доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з положеннями ч.ч.1, 2 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції в достатній мірі дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальшу дію такого запобіжного заходу.

При цьому, врахована наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд до спливу строку тримання обвинуваченого під вартою, а також існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Апеляційний суд також вказує, що злочин у якому обвинувачується ОСОБА_7 , відповідно до ч.5 ст.12 КК України є тяжким злочином, а отже, існує висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання може вдатися до відповідних дій, чим перешкоджатиме кримінальному провадженню.

Вищенаведене спростовує апеляційні доводи про недоведеність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, у зв`язку з чим такі доводи є недостатньо обґрунтованими.

Апеляційна скарга містить лише загальні заперечення щодо доказів та оцінки ризиків без надання нових обставин чи документів, що б свідчили про відсутність зазначених ризиків або їх зменшення. Натомість на момент постановлення оскаржуваної ухвали у матеріалах кримінального провадження наявні дані, що свідчать про реальність зазначених ризиків та виправданість обраного запобіжного заходу.

Що стосується розміру застави, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді, оскільки такий розмір є співмірним зі злочином, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 . Саме така сума застави, у разі її внесення, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, а тому підстав для її зменшення немає.

Суд вважає, що підстав для зменшення обвинуваченому ОСОБА_7 розміру застави відсутні.

Проаналізувавши обставини встановлені судом та вимоги наведених норм діючого кримінального процесуального законодавства, апеляційний суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 вересня 2025 щодо обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4