Провадження №1-кп/761/2156/2026
В И Р О К

іменем України

02 лютого 2026 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі головуючого:

судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження 120 241 9, внесеного 07.10.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Ружин Житомирської області, громадянина України, українця, освіта вища, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2023 р.н., працюючого ФОП, не судимого зареєстрованого АДРЕСА_1 , проживаючий АДРЕСА_2

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

за участю:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду зазначене кримінальне провадження,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_3 06.10.2024 року приблизно о 8 годині 50 хв, керуючи технічно справним автомобілем « Мазда 6» д.н.з. НОМЕР_1 , рухався у м.Києві у крайній лівій смузі руху по вул. Саксаганського зі сторони вул. П. Скоропадського в напрямку Галицької площі та наближався до регульованого світлофорними об`єктами перехрестя Саксаганського та вул. С.Петлюри.

Грубо порушуючи вимоги п.п. 2.3 «б», 10.1, 16.2 Правил дорожнього руху України, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року, ОСОБА_3 під час керування вказаним автомобілем проявив неуважність до дорожньої обстановки, перед зміною напрямку свого руху не переконався, що це буде небезпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху та, повертаючи ліворуч, від вул. Саксаганського на вул С. Петлюри в напрямку вул. Жилянська у м.Києві, не надав дорогу пішоходу ОСОБА_6 , який переходив проїзну частину вул. С. Петлюри на дозволений зелений сигнал світлофору для пішоходів по регульованому пішохідному переходу з ліва направ відносно напрямку руху автомобіля «Мазда 6» д.н.з. НОМЕР_1 , на яку водій ОСОБА_9 повертав.

Внаслідок проявленої злочинної необережності водієм ОСОБА_3 та порушення ним правил безпеки дорожнього руху визначених ПДР України, а саме:

п.2.3 «б» водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування ним у дорозі;

п.10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатись що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п.16.2 на регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються в попутному напрямку, в результаті наїзду потерпілому ОСОБА_6 спричинено тілесні ушкодження у виді закритої травми грудної клітки: перелому лівої лопатки без зміщення, яка відноситься до середнього ступеню тяжкості.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, цивільний позов визнав частково, уважаючи, що його розмір є завищеним та непосильним для його фінансової спроможності.

Надав показання у яких зазначив, що 06.10.2024 року приблизно о 8 годині 50 хв, він, керуючи автомобілем « Мазда 6» д.н.з. НОМЕР_1 , рухався у м.Києві у крайній лівій смузі руху по вул. Саксаганського зі сторони вул. П. Скоропадського в напрямку площі Перемоги (Галицької) та наближався до перехрестя Саксаганського та вул. С. Петлюри, де повертав ліворуч, під час руху не побачив пішохода, якого зачепив автомобілем. Після чого потерпілий впав. Він зупинив автомобіль, викликав швидку та поліцію. Намагався домовитись з потерпілим про добровільне відшкодування завданої шкоди, однак останній назвав суму у 80 000 грн., яка для нього є занадто великою. Вину визнав та розкаявся у скоєному. Зазначив, що добровільно відшкодував шкоду у сумі 40 000 грн., шляхом направлення поштового переказу на ім`я потерпілого, однак останній відмовляється від його отримання.

Цивільний позов визнав частково, уважаючи, що розмір матеріальної та моральної шкоди є необґрунтовано завищеним.

Враховуючи те, що обвинувачений не оспорює обставини справи і судом встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності його позиції.

Заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився показаннями обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують її особу та підтверджують цивільний позов, визначивши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Отже суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження повністю доведена.

Дії обвинуваченого підлягають кваліфікації за ч.1 ст.286 КК України.

За вчинення даного кримінального правопорушення ОСОБА_3 підлягає покаранню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого є щире каяття, часткове відшкодування шкоди.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, суд не встановив.

Призначаючи ОСОБА_3 вид та міру покарання, суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно зі ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, обставини, які пом`якшують його покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він одружений, виховує малолітню дитину, працює, на спеціальних обліках не перебуває, а тому уважає за необхідне призначити покарання обвинуваченому за вчинене кримінальне правопорушення у виді обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами, звільнивши його від призначеного основного покарання з іспитовим строком на підставі ст.75 КК України, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, визначені ч.1 ст.76 КК України.

Застосовуючи ст.75 КК України суд уважає, що виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе без ізоляції від суспільства з огляду на тяжкість вчиненого, дані, що характеризують особу та наявність пом`якшуючих обставин, відсутність тяжких наслідків.

Приймаючи рішення щодо застосування додаткового покарання суд виходив з того, що хоча тяжких наслідків від дій обвинуваченого не настало, він визнав вину та розкаявся у вчиненому, втім грубо порушив Правила дорожнього руху, скоївши наїзд на пішохода в зоні регульованого пішохідного переходу.

Потерпілим ОСОБА_6 заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_3 , який підлягає частковому задоволенню у відповідності до вимог ст. ст.23, 1166, 1167, 1168 ЦК України та стягненню на користь потерпілого з обвинуваченого у розмірі 50 000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Приймаючи таке рішення суд виходив з того, що потерпілий зазнав фізичних страждань, отримавши травму середнього ступеню тяжкості, тривалий час не мав можливості займатись спортом та приймати участь у змаганнях. Його звичайний спосіб життя був порушений, що на думку суду може бути компенсовано саме вказаним розміром на відшкодування моральної шкоди.

При цьому суд виходить з принципу спів розмірності та справедливості, враховує матеріальний стан обвинуваченого, наявність в нього малолітньої дитини, приймає до уваги розмір отриманих ним доходів за місцем роботи. А відтак суд уважає, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Також в повному обсязі підлягають стягненню з обвинуваченого витрати на надання правничої допомоги у сумі 36900 грн. у відповідності до ст. 133, 137,141 ЦПК України.

В іншій частині щодо стягнення упущеної вигоди у розмірі 60 000 грн. суд відмовляє з підстав недоведеності та відсутності доказів, які б беззаперечно вказували, що потерпілий не був прийнятий на роботу з підстав перебування на лікуванні.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про стягнення витрат на лікування у сумі 40 040 грн. підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Так, потерпілим доведено, що внаслідок лікування ним понесені витрати у розмірі 13640 грн., зазначене підтверджується відповідними лікарськими призначеннями та чеками. Що стосується інших витрат - то такі витрати як кріосауна та тренажерний зал не передбачені в лікарських призначеннях для відновлення стану здоров`я після спричиненої травми, а відтак в цій частині позов задовольняється частково.

Таким чином підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого 50 000 грн. моральної шкоди, 36900 грн. витрат на правову допомогу, 13640 грн. витрати на лікування.

З огляду на те, що обвинуваченим добровільно сплачено 40 000 грн., які суд враховує в розмір спричиненої моральної шкоди, визначеної для компенсації потерпілому, а тому на користь потерпілого належить стягнути 10 000 грн. моральної шкоди.

Також у відповідності до ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 3183,60 та 3183,60 грн.

Долю речових доказів вирішити у відповідності до ст.100 КПК.

Керуючись ст.349, ст.369-371КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки у відповідності до ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей же орган про зміну місця проживання та роботи.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., 39600 грн. - витрат на правову допомогу, 13640 грн. - витрати на лікування, а всього стягнути з нього 63240 грн.

В іншій частині позову про стягнення матеріальної та моральної шкоди ОСОБА_6 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта у сумі 6367,20 грн.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_10 від 11.10.2024 року на автомобіль «Мазда 6» д.н.з. НОМЕР_1 скасувати.

Речовий доказ автомобіль «Мазда 6» д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходиться на території майданчику тимчасового утримання транспортних засобів, розташований за адресою м.Київ, вул.Хоткевича, 20-Б повернути власнику ОСОБА_3 .

Відеозапис зберігати при матеріалах кримінального провадження

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: