Суддя ОСОБА_1
Справа № 644/6706/25
Провадження № 1-кп/644/785/25
ВИРОК

Іменем України

23 вересня 2025 року м.Харків

Індустріальний районний суд м. Харкова у складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

За участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

Прокурора ОСОБА_3 ,

Обвинуваченого ОСОБА_4

Захисника ОСОБА_5

Потерпілих: ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000864 від 11.06.2025 року за обвинувальним актом відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Берістове, Дворічанського району, Харківської області, громадянин України, освіта середня, не одружений, раніше судимий

ВСТАНОВИВ:

10.06.2025 року приблизно о 16-35 годині, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився біля 1 під`їзду будинку АДРЕСА_1 , де у нього раптово виник умисел на незаконне позбавлення волі своєї знайомої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на позбавлення волі ОСОБА_6 останній проник через вікно першого поверху у кухню квартири АДРЕСА_3 , де на той момент знаходилася ОСОБА_6 та її знайома - ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 та зачинив за собою кухонне вікно, через яке потрапив до приміщення квартири. Перебуваючи на кухні вказаної квартири ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та застосовуючи фізичну сили повалив останніх на підлогу. Після чого ОСОБА_4 зі столу кухні взяв ніж та тримаючи його в руці, почав погрожувати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 фізичною розправою. Далі ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_6 склонився над нею та відрізав з її голови частину волосся, погрожуючи при цьому заподіянням тілесних ушкоджень та вбивством.

В подальшому ОСОБА_6 та ОСОБА_7 побоюючись за своє життя та сприймаючи погрози ОСОБА_4 за реальні підстави побоюватися за своє життя забігли до кімнати ОСОБА_6 в кімнату № 2 вищезазначеної квартири, куди забіг і ОСОБА_4 , де останній за допомогою ключів, які знайшов в кімнаті, зачинив вхідні двері кімнати, чим остаточно заблокував для потерпілих можливість залишити приміщення та чим порушив конституційні права і свободи на недоторканість особи, свободу дій та пересування, проти волі потерпілих, де тримаючи ніж в руці притуляв його до шиї потерпілої ОСОБА_6 висловлюючи при цьому останній погрози спричинення тілесних ушкоджень та вбивством. Після чого ОСОБА_4 почав наносити руками та ногами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , удари по різним частина їх тіла, завдавши останнім фізичних страждань.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 , потерпілій ОСОБА_6 відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 09/499-С/2025 від 11.06.2025 було заподіяно забійну рану на голові, садно на шиї, які за ступеням тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 , потерпілій ОСОБА_7 відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 09/500-С/2025 від 11.06.2025 було заподіяно синець на правій руці, які за ступеням тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, незаконні дії ОСОБА_4 пов`язані з незаконним позбавленням волі потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 тривали і вперто не припинялися на протязі більше трьох годин та були припинені приблизно о 19.40 годин внаслідок здійснення спеціальної операції «Грім» співробітниками ВП №1 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області та підрозділу КОРД ГУНП в Харківській області, під час якої було затримано ОСОБА_4 та звільнено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 146 КК України, тобто незаконне позбавлення волі, вчинене щодо двох осіб, способом небезпечним для життя чи здоров`я потерпілих, що супроводжувалося заподіянням їм фізичних страждань із застосуванням ножа, здійснюване протягом тривалого часу.

Крім того, 10.06.2025 року приблизно о 16-35 годині, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився біля 1 під`їзду будинку АДРЕСА_1 , де у нього раптово виник умисел на незаконне проникнення до житла своєї знайомої ОСОБА_6 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу останньої. Реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на незаконне проникнення до житла ОСОБА_6 , ОСОБА_4 діючи, всупереч волі власника житла, маючи прямий умисел на порушення конституційного права на недоторканість житла особи, передбаченого ст. 30 Конституції України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи, що ОСОБА_6 не надавала йому дозволу заходити до квартири, діючи відкрито з метою проникнення до житла, незаконно проник у квартиру через вікно кухні квартири АДРЕСА_3 , де на той момент знаходилася ОСОБА_6 та її знайома - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та зачинив за собою вікно, через яке потрапив до приміщення квартири. Після чого, ОСОБА_4 направився до кімнати № 2, вищезазначеної квартири в якій мешкає ОСОБА_8 , в яку також відкрито незаконно проник через двері, без згоди останньої. Отже, ОСОБА_4 діючи умисно, в порушенні ст.30 Конституції України, яка гарантує право на недоторканність житла, незаконно проник до житла особи проти її волі.

Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 162 КК України, тобто незаконне проникнення до житла особи проти її волі.

Крім того, 10.06.2025 року приблизно о 16-40 годині, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу власника, де на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин з ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, маючи на меті викликати в потерпілої ОСОБА_8 реальне побоювання за своє життя та посягаючи на її особисту безпеку, взяв зі столу кухні ніж та тримаючи його в руці, почав погрожувати ОСОБА_6 фізичною розправою та вбивством. Далі ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_6 склонився над нею та відрізав з її голови частину волосся, погрожуючи при цьому заподіянням тілесних ушкоджень та вбивством. В подальшому ОСОБА_6 побоюючись за своє життя та сприймаючи погрози ОСОБА_4 за реальні підстави побоюватися за своє життя забігли до своєї кімнати № 2 вищезазначеної квартири, куди забіг і ОСОБА_4 , де тримаючи ніж в руці притуляв його до шиї потерпілої ОСОБА_6 висловлюючи при цього останній погрози спричинення тілесних ушкоджень та вбивством, щоб потерпіла сприймала ці погрози як реальні.

Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вчинив кримінальне правопорушення - передбачене ч. 1 ст. 129 КК України, тобто погрозу вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї загрози.

У судовому засіданні судом було поставлено на обговорення питання щодо визначення обсягу доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження.

Прокурор зазначив, що враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, добровільності позиції обвинуваченого, відсутності сумнівів у тому, що обвинувачений розуміє суть обвинувачення та не оспорює фактичні обставини справи, він вважає за можливе визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, а також дослідженням доказів, що характеризують особу обвинуваченого та ряд матеріалів кримінального провадження. Захисник погодився з думкою прокурора.

Обвинувачений, ОСОБА_4 з запропонованим прокурором обсягом та порядком дослідження доказів погодився, також, із запропонованим порядком дослідження доказів погодився захисник обвинуваченого та потерпілі.

Суд заслухавши думку учасників процесу, з урахуванням положень частин 2 та 3 статті 349 КПК України на місці постановив ухвалу про визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та встановлення запропонованого прокурором порядку дослідження доказів, а саме: допит обвинуваченого, дослідження доказів, що характеризують особу обвинуваченого, а також вивчення матеріалів кримінального провадження, які підтверджують процесуальні дії органу досудового розслідування.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений зазначив, що свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.129, ч.2 ст. 146, ч.1 ст. 162 КК України, визнає в повному обсязі, кримінальне правопорушення ним було вчинено саме за тих обставин, які викладені у обвинувальному акті. У тому, що вчинив вказане кримінальне правопорушення, він розкаявся, пояснив, що дійсно засуджує свії вчинки, попросив вибачення перед потерпілими, зазначив, що скоїв правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, з ревнощів, сам визнає, що діяв неправомірно.

Показання обвинуваченого щодо пред`явленого обвинувачення є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Судовий розгляд провадження проводився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого обвинувачення. Зміни обвинувачення та визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом не здійснювались, а підстав для цього не встановлено.

Отже, з урахуванням викладеного вище, в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, суд приходить до висновку, що висунуте ОСОБА_4 за ч.1 ст.129, ч.2 ст. 146, ч.1 ст. 162 КК України обвинувачення знайшло своє підтвердження, суд приходить до переконання, що події кримінального правопорушення мали місце, провину обвинуваченого повністю доведено, а вчинені обвинуваченим злочини вірно кваліфіковані.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України є рецидив кримінального правопорушення та відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України - вчинення кримінального правопорушення особою у стані алкогольного сп`яніння.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття обвинуваченого.

Щодо призначення покарання, суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_4 є осудним, однак раніше притягувався до кримінальної відповідальності, неодноразово судимий, однак скоєні правопорушення є проступками, не тяжким злочином у відповідності до ст. 12 КК України, а також враховує характер вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, спосіб його вчинення, суспільну небезпеку.

Згідно з вимогами КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 12 червня 2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання , призначене судом, має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Також, суд враховує думку сторони обвинувачення, підтриману стороною захисту, обвинуваченим та потрепілими, заявлену у судових дебатах та наявні ризики щодо поведінки обвинуваченого, можливість скоєння ним нових кримінальних правопорушень у випадку призначення покарання, яке буде необгрунтовано м`яким.

В той же час, призначати обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, суд вважає необгрунтовано жорстким покаранням з огляду на обставини кримінальних правопорушень та каяття обвинуваеного у скоєному.

Наведені обставини у своїй сукупності, свідчать про те, що враховуючи обставини кримінальних правопорушень, виправити обвинуваченого ОСОБА_4 та запобігти його злочинній діяльності неможливо без його ізоляції від суспільства, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що обвинувачений має бути засудженим: за скоєння кримінального правопорушення за ч.1 ст.129 КК України до покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі, за скоєння кримінального правопорушення за ч.1 ст. 162 до покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі, за скоєння кримінального правопорушення за ч.2 ст. 146 до покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі.

При цьому, суд вважає за неможливе застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 вимог ст. 69 КК України, оскільки у судовому розгляді не встановлено наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Також, суд при визначенні остаточного покарання враховує те, що згідно з вироком Індустріального районного суду міста Харкова від 18 липня 2025 року у справі №644/6372/25 ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, і призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 120 (сто двадцять) годин. Зазначений вирок є невідбутим, адже ОСОБА_4 було затримано 10.06.2025 та він з цього часу знаходився під вартою.

Відповідно до правового висновку щодо правозастосування, який міститься в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01.06.2020 (справа №766/39/17) при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили: а) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК (за сукупністю злочинів); б) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні було вчинено після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ст. 71 КК (за сукупністю вироків).

Отже, суд враховує при призначенні покарання ОСОБА_4 вирок Індустріального районного суду міста Харкова від 18 липня 2025 року у справі №644/6372/25 за правилами ч. 4 ст. 70 КК (за сукупністю злочинів).

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 було обрано згідно з Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 11.06.2025 у вигляді тримання під вартою, та було продовжено ухвалою суду від 07.08.2025.

Процесуальних витрат сторонами не заявлено.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 369-370, 373, 374, 475 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 146 Кримінального кодексу України і призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

Визнати ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 162 Кримінального кодексу України і призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

Визнати ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 Кримінального кодексу України і призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч. 4 ст.70 КК України врахувати невідбуту частину покарання за вироком Індустріального районного суду міста Харкова від 18 липня 2025 року у справі №644/6372/25, на підставі п.4 ч. 1 ст.72 КК України, перевести призначені ОСОБА_4 120 годин громадських робіт у 15 (п`ятнадцять) днів обмеження волі, та шляхом поглинення більш суворим покаранням за цим вироком, менш суворого покарання за вироком Індустріального районного суду міста Харкова від 18 липня 2025 року у справі №644/6372/25 остаточно призначити ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі.

Зарахувати у строк відбування покарання строк тримання ОСОБА_4 під вартою з моменту його затримання 10 червня 2025 року з урахуванням ч.5 ст.72 КК України та п.п.б п.1ч.1 ст.72 КК України за яким одному дню тримання під вартою дорівнюють два дні обмеження волі.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити без змін тримання під вартою, але не більше 60 днів з дня ухвалення даного вироку.

Речові докази: кофту сірого кольору із білим написом зі слідами бурого кольору; речі, які були вилучені в ході огляду місця події за адресою АДРЕСА_2 , а саме: ніж з полімерною рукояткою з поверхні дивану з приміщення кімнати №2, який упаковано в паперовий конверт НПУ, ніж з дерев`яною рукояткою з поверхні дерев`яної тумби з приміщення кімнати №2, який упаковано в паперовий конверт НПУ, мобільний телефон марки «Ergo», IMEI 1 НОМЕР_1 , IMEI 2 НОМЕР_2 , в корпусі чорного кольору, який упаковано в сейф-пакет НПУ PSP1201248; а, також, речі, які були добровільно видані ОСОБА_6 , а саме: 1) бюстгальтер білий, 2) штани чорно-білі, 3) футболку червону повернути власникам майна, фрагмент волосся чорного кольору з підлоги у приміщенні кухні, який упаковано в паперовий конверт НПУ знищити.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Харкова 13 червня 2025 року у справі № 644/5122/25.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Індустріальний районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок ухвалено в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Головуюча суддя ОСОБА_9