УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2025 Справа №607/19786/18 Провадження №1-в/607/217/2025

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі клопотання захисника засудженого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 від 07.08.2025 про застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання у виді виправних робіт,

за участю: засудженого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Захисник ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить застосувати до засудженого ОСОБА_3 умовно-дострокове звільнення від виправних робіт з відрахуванням 20% заробітку в дохід держави та звільнити засудженого ОСОБА_3 умовно достроково від подальшого відбування покарання у виді виправних робіт з відрахуванням 20% заробітку в дохід держави. Свої вимоги обгрунтовує тим, що ухвалою Тернопільського апеляційного суду 14 травня 2020 року вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 лютого 2020 року залишено без змін, яким ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 296 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_3 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років, зараховано ОСОБА_3 в строк призначеного покарання термін його попереднього ув`язнення, що становить 3 (три) дні. Ухвалою Коломийського районного суду Івано-Франківської області 16 січня 2024 року невідбуту частину покарання ОСОБА_3 замінено більш м`яким покаранням у виді виправних робіт строком 2 роки з відрахуванням 20% із суми заробітку засудженого в дохід держави щомісячно. Відповідно до довідки філії Державної установи "Центр пробації" в Тернопільській області слідує те, що ОСОБА_3 на даний час працює у ФОП ОСОБА_6 оператором заправних станцій на АЗС з 30 січня 2024 року. Відповідно до характеристики, виданої ФОП ОСОБА_6 вбачається, що ОСОБА_3 за час роботи показав себе з позитивної сторони, а саме старанний, дисциплінований, пунктуальний, комунікабельний та стресостійкий працівник. На підставі вищенаведеного, ОСОБА_3 на дату подання клопотання, відбув 1 рік 4 місяці, що складає понад необхідний мінімум для застосування умовно-дострокового звільнення, фактично довів своє виправлення, що є підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_3 підтримав своє клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання з мотивів, викладених у клопотанні.

Захисник ОСОБА_4 підтримав клопотання засудженого ОСОБА_3 та просив його задовольнити.

Прокурор заперечила щодо застосування до ОСОБА_3 умовно-дострокового звільнення, просить суд відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про звільнення засудженого ОСОБА_3 умовно-достроково від подальшого відбування покарання, оскільки останній відбуває м`яке покарання у виді виправних робіт, із заробітної плати проводяться відрахування в дохід держави і враховуючи при цьому наслідки та обставини вчинених кримінальних правопорушень, у яких ОСОБА_3 признаний винуватим, а тому вважає, що ОСОБА_3 повинен продовжувати відбувати покарання.

Розглянувши клопотання, заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 лютого 2020 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 296 КК України та призначено йому за даними кримінальними правопорушенням покарання: за ч. 1 ст. 129 КК України 2 (два) роки обмеження волі; за ч. 1 ст. 263 КК України 5 (п`ять) років позбавлення волі; за ч. 4 ст. 296 КК України 7 (сім) років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років. Зараховано ОСОБА_3 в строк призначеного покарання термін його попереднього ув`язнення, що становить 3 (три) дні.

Відповідно до ухвали Тернопільського апеляційного суду 14 травня 2020 року, вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 лютого 2020 року залишено без змін.

ОСОБА_3 відбував покарання в ДУ ««Чортківська установа виконання покарань (№26)», з 14.08.2020 він відбував покарання в ДУ «Коломийська виправна колонія (41)». За час відбування покарання не допускав порушень встановленого порядку відбування покарання, характеризувався позитивно.

Ухвалою Коломийського районного суду Івано-Франківської області від 16 січня 2024 року ОСОБА_3 замінено невідбуту частину основного покарання у виді позбавлення волі на виправні роботи строком на 2 роки з відрахуванням 20 % заробітку в дохід держави щомісячно.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, а саме місцевий суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, має право вирішувати питання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Частинами 1, 2 статті 81 КК України, передбачено, що до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, а також за необережний тяжкий злочин.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Висновок щодо виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та ставленню до праці за весь період знаходження у виправній установі, а не за час, що безпосередньо передує розгляду клопотання.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 17 постанови від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судам, зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При цьому, висновок суду повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення його до праці за весь час відбування покарання.

Однією з головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто готовність до самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Передумовою дострокового звільнення є саме «бездоганна» поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання.

Одночасно слід зауважити, що дотримання порядку і умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання, відповідно до ст. 9 КВК України, є обов`язком засудженого. А тому оцінюючи характеристику ФОП ОСОБА_6 , суд приходить до висновку, що викладені у ній дані носять формальний характер і не свідчать безумовно про те, що ОСОБА_3 заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вчинене кримінальне правопорушення і при настанні негативних наслідків від його вчинення, які викладені у вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 лютого 2020 року про призначення ОСОБА_3 саме реального покарання.

Будь-яких інших доказів, які містять дані, що підлягають врахуванню судом при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_3 від відбування покарання, суду надано не було.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що аналіз вищезазначених матеріалів, які характеризують засудженого, вказують на недоведеність виправлення засудженого під час відбуття покарання та відсутність на даний час підстав для беззаперечного висновку про виправлення та перевиховання засудженого ОСОБА_3 .

При цьому суд вважає за необхідне звернути увагу на обставини вчинених ОСОБА_3 злочинів, які носили суспільну небезпеку, грубе порушення громадського порядку, були спрямовані проти життя та здоров`я осіб, внаслідок чого і було застосоване реальне покарання у виді позбавлення волі, яке в подальшому змінене на виправні роботи.

Тому, клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання не підлягає задоволенню, а останній повинен понести повне покарання, призначене йому судом за вчинення вказаних злочинів, що буде відповідати меті призначеного покарання та обставинам вчинене них кримінальних правопорушень.

На підставі наведеного, керуючись ч. 2 ст. 376, ст.ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 від 07.08.2025 про застосування умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_3 від відбування покарання у виді виправних робіт відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суду протягом семи діб з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1