Справа № 598/2010/25
провадження № 1-кп/598/201/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2025 р. Збаразький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Збаражі матеріали кримінального провадження №598/2010/25 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Збараж, Тернопільської області, гр.України, з середньою освітою, одруженої, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, працюючого лісорубом Регіональної філії «Львівська залізниця», проживаючого по АДРЕСА_1 , не депутата, не адвоката, раніше не судимого,

за ч.2 ст.197-1 КК України,

встановив:

В період з весни 2024 року по грудень 2025 року обвинувачений ОСОБА_4 , діючи всупереч встановленим правилам щодо охорони земель, порушуючи вимоги законодавства щодо особливого порядку надання земельних ділянок у користування та оренду, достовірно знаючи, що у нього відсутні будь-які дозвільні документи на право власності, користування або оренду земельної ділянки, діючи умисно, самовільно зайняв земельну ділянку, здійснював її обробіток та вирощування сільськогосподарських культур, площею 0,1276 га, що знаходиться в охоронній зоні, на частині земельної ділянки вздовж залізничної колії перегону «Збараж-Ланівці» в км 128 + 590 м до км 128 км + 671 м, що відповідно до ст.6 ЗУ «Про залізничний транспорт» та ст.112 Земельного кодексу України, чим завдав матеріальну шкоду на суму 10242,93 гривень.

Суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 є винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, як самовільне зайняття земельної ділянки в охоронних зонах.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні і пояснив, що на весні 2024 році самовільно, без будь-якого дозволу, зайняв земельну ділянку та здійснював обробіток та вирощування сільськогосподарських культур на частині земельної ділянки вздовж залізничної колії перегону «Збараж-Ланівці». На даний звільнив вказану земельну ділянку та відшкодував завдані збитки.

У вчиненому ОСОБА_4 щиро розкаюється, та просить його суворо не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, приймаючи до уваги те, що учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини провадження, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, розуміючи положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, заслухавши думку учасників судового провадження, які не заперечують проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст.50, 65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, конкретні обставини справи, дані щодо особи винного, його характеризуючі дані, обставини пом`якшуючі покарання: щире каяття, активне сприяння у розкриттю кримінального правопорушення, усунення заподіяної шкоди, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та вважає за необхідне призначити йому мінімальне покарання у виді обмеження волі, передбачене санкцією статті за дане кримінальне правопорушення.

Враховуючи вищенаведені обставини в їх сукупності, суд вважає за необхідне звільнити обвинуваченого, відповідно до ст.75 КК України, від відбування призначеного покарання з випробуванням, із встановленням йому іспитового строку та покладення обов`язків, передбачених ст.76 КК України, оскільки його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 94, 369-371, 373-374 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України і призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання у виді обмеження волі, з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк терміном 1 (один) рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1,2 ч.1 та п.п.2,4 ч.3 ст.76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання,

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.3 ст.394 КПК України.

Даний вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Вирок складений, проголошений та підписаний 04 грудня 2025 року.

Суддя : ОСОБА_5