КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №939/125/24 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/5215/2025 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю в режимі

відеоконференції: обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 04 серпня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 04 серпня 2025 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні за № 0003351 від 15.08.2023 року. Продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 2 місяці, тобто до 04 жовтня 2025 року включно, постановлено утримувати його у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Обвинувачений ОСОБА_6 , не погоджуючись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який альтернативний вид запобіжного заходу, не пов`язаний з триманням під вартою, як домашній арешт з носінням електронного засобу контролю, так і призначення помірної застави, з покладенням на ОСОБА_6 , обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, а саме: з`являтися до суду за кожною вимогою; не відлучатися без дозволу суду з населеного пункту, в якому він проживає; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи; утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілими в даному кримінальному провадженні.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги обвинувачений зазначає про те, що оскаржувана ухвала є передчасною, складена без об`єктивного дослідження усіх обставин справи та є такою, що порушує принципи Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, продовжуючи застарілу традицію підтримки обвинувачення, колегія суддів фактично уникає дослідження доказів. Зазначає про те, що оцінка клопотання прокурора суддею як доказу вини ОСОБА_6 має наслідки запровадження суперечливої практики під час правозастосування.

Звертає увагу на те, що обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.152, ч.2 ст.146 КК України, не може бути підставою для відмови у застосуванні альтернативного запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

ОСОБА_6 зазначає про те, що він тримається під ватою з 15 серпня 2023 року, а саме 2 роки. За цей час досудове розслідування завершено, а судовий розгляд триває понад двадцять місяців, свідки допитані, речові докази досліджені, а тримання обвинуваченого без ухвалення вироку в умовах слідчого ізолятора є способом сторони обвинувачення отримати зізнання в процесуальний спосіб.

На переконання обвинуваченого, альтернативним запобіжним заходом тримання під вартою є домашній арешт, який хоча й менш суворий, проте більше ніж інші обмежує права і свободи підозрюваного (обвинуваченого). Крім того, іншим альтернативним запобіжним заходом є носити електронний засіб контролю. Наступним видом альтернативного запобіжного заходу, на думку обвинуваченого, є застава.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, дослідивши матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.152, ч.2 ст.146 КК України, одне з яких відноситься до категорії особливо тяжкого злочину.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого, суд першої інстанції посилався на доведеність продовження існування заявлених прокурором ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України та встановив, що відсутні підстави для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів.

Зокрема, беручи до уваги стадію судового розгляду, усі докази у справі є недослідженими, свідки та потерпіла не допитані, враховуючи особу обвинуваченого, який не має достатнього стримуючого стороннього впливу та вагомих гарантій, які б переважали настання згаданих ризиків, дисциплінували його поведінку, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчинені інкримінованих кримінальних правопорушень, а також особу потерпілої, яка є неповнолітньою та в силу свого віку є більш схильною до стороннього впливу, а також враховуючи обставини, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що на теперішній час ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися та не перестали існувати.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з такими висновками місцевого суду, враховуючи, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Доводи апелянта щодо можливості застосування до нього альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, є безпідставними, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.152 КК України, вчиненого із застосуванням насильства. Отже, колегія суддів не вбачає підстав для визначення розміру застави відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про особу обвинуваченого на даному етапі провадження, вказують на наявність підстав для продовження строку дії обраного йому запобіжного заходу.

Рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

Враховуючи, що будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не встановлено, колегія суддів за наслідками апеляційного розгляду, вважає за необхідне ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 04 серпня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4