Провадження №11-сс/801/823/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника в режимі відеоконференції ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

підозрюваного в режимі відеоконференції ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 27 вересня 2025 року про застосування заходу забезпечення кримінального провадження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Суми, громадянина України, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, -

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 27 вересня 2024 року задоволено клопотання слідчого СВ ВП № 2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_10 про застосування заходу забезпечення кримінального провадження № 0000608, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.09.2025 року за ознаками ст. 289 ч. 3 КК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 .

Застосовано до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому 27.09.2025 оголошено підозру за ч. 3 ст. 289 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 (шістдесят) днів у межах строку досудового розслідування до 24 листопада 2025 року без визначення застави.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя вказав, що прокурором під час розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, внаслідок чого дійшов висновку про необхідність застосування виключного запобіжного заходу, яким є тримання під вартою.

Водночас вирішуючи питання про визначення застави слідчий суддя дійшов висновку про те, що в ході розгляду клопотання установлено, що раніше ОСОБА_9 порушив умови застосованого запобіжного заходу у виді застави, що відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України є підставою для невизначення такого альтернативного запобіжного заходу.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.

В апеляційній скарзі захисника підозрюваного ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 ставиться питання про скасування ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 27 вересня 2025 року. Просить застосувати до підозрюваного менш суворий запобіжний захід, а саме цілодобовий домашній арешт за місцем його проживання з покладенням на нього відповідних обов`язків.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала слідчого судді є незаконна, винесена з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, прокурором під час судового розгляду не доведені обставини для обрання найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з метою запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, також слідчий суддя не взяв до уваги особу підозрюваного.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_6 заперечила проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважаючи ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою.

Підозрюваний ОСОБА_9 та його захисники адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги з підстав викладених в ній та просили задовольнити її в повному об`ємі.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з оскаржуваної ухвали, слідчим суддею зазначені вимоги закону дотримано не у повній мірі, внаслідок чого висновки, зокрема в частині недоцільності визначення застави, належним чином не умотивовані та не відповідають положенням кримінального процесуального закону.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.

Стосовно обґрунтованості підозри, суд зазначає, що за змістом п. 1 ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст. 278 КПК України у разі затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення.

При цьому в кримінальному процесуальному розумінні існує відмінність між обґрунтованістю та доведеністю висунутої підозри, в тому числі на підставі достатніх, допустимих та достовірних доказів.

Так, у справі «Кавала проти Туреччини» (заява 28749/18, рішення від 10.12.2019) Європейський Суд з прав людини констатував, що не потрібно, щоб особі, яку затримали, в кінцевому рахунку було пред`явлено обвинувачення або представлено перед судом. Метою затримання є подальше розслідування кримінальної справи шляхом підтвердження або зняття підозр, які є підставою для затримання. Таким чином, факти, які викликають підозру, не повинні бути такого ж рівня, як ті, які необхідні для обґрунтування обвинувального вироку або навіть притягнення до відповідальності, що настає на наступному етапі процесу кримінального розслідування.

Разом із тим, "обґрунтованість" підозри, на якій засновується арешт, є важливою частиною гарантії, встановленої у п. 1 (с) ст. 5. Слова "обґрунтована підозра" означають наявність фактів чи відомостей, які б задовольняли об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила правопорушення. Однак те, що може бути визнано "розумним", залежить від усіх обставин. Відповідно, оцінюючи обґрунтованість підозри, необхідно встановити, чи забезпечена сутність гарантії, передбаченої п. 1 (с) ст.5. Отже, повинні існувати факти чи відомості про те, що заарештовану особу обґрунтовано підозрюють у вчиненні передбачуваного злочину.

Термін "обґрунтованість" також означає поріг, який підозра повинна подолати, щоб задовольнити об`єктивного спостерігача щодо ймовірності звинувачень".

Зі змісту ж оголошеної підозри в достатній мірі можна дійти висновку, що ОСОБА_9 може бути причетний до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.

Стосовно ж наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, з клопотання слідчого та матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину та яке становить значну суспільну небезпеку.

Таким чином, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, його наслідків, тяжкості імовірного покарання за злочин, по якому оголошено підозру, особу підозрюваного, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за умов притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних умисних корисливих злочинів (справа перебуває на стадії судового розгляду), слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що підозрюваний перебуваючи на волі може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення, що унеможливлює обрання йому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Натомість висновки слідчого судді про відсутність підстав для визначення застави не відповідають положенням кримінального процесуального закону.

Обґрунтовуючи висновки про недоцільність визначення застави щодо ОСОБА_9 слідчий суддя зазначив, що до підозрюваного раніше застосовувався запобіжний захід у виді застави, однак останній його порушив.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до абзацу першого частини третьої статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Так, за змістом п. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, з-поміж іншого щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

Системний аналіз зазначених норм кримінального процесуального закону дозволяє дійти висновку про те, що дискреційні повноваження слідчого судді щодо визначення застави у випадку встановлення факту порушення особою такого запобіжного заходу (застави) можливі виключно у випадку, коли застава раніше застосовувалась до підозрюваного (обвинуваченого) у кримінальному провадженні, у межах якого вирішується питання про застосування запобіжного заходу. У інших випадках закон покладає на слідчого суддю імперативний обов`язок визначити заставу.

У цьому провадженні установлено, що ухвалою Дзержинського районного суду міста Харків від 28.12.2021 (справа № 638/15411/21) обвинуваченому у кримінальному провадженні № 0000232 ОСОБА_9 було продовжено строк тримання під вартою та одночасно визначено заставу у розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 340 500 (триста сорок тисяч п`ятсот) гривень, які були внесені за обвинуваченого. Зазначене провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 за ст. 185 ч. 2, 15 ч. 2 289 ч. 2, 289 ч. 3 КК України перебуває на розгляді Дзержинського районного суду міста Харків.

Таким чином у межах кримінального провадження № 0000608, яке розслідується слідчим відділенням ВП № 2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, до підозрюваного ОСОБА_9 застава раніше не визначалась, що з урахуванням положень ч. 3 ст. 183 КПК України вказує на обовязковість її визначення у разі вирішення питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Щодо розміру застави, суд виходить з того, що за визначенням, що міститься у ч. 1 ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

Частиною четвертою ст. 182 КПК установлено, що розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Розмір застави для різних категорій кримінальних правопорушень (злочинів) визначений п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, та з-поміж інших, щодо осіб, підозрюваних у вчиненні особливо тяжкого злочину, встановлений у розмірі від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Застава в жодному разі не виконує функції покарання особи або ж відшкодування збитків, обрання цього заходу не означає доведення її вини, натомість її розмір повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого, не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в такому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Кримінальний процесуальний закон саме на слідчого суддю (суд) покладає обов`язок під час визначення розміру застави перевіряти, чи він не є завідомо непомірним для підозрюваного (обвинуваченого).

За приписами ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Застосовані загальні принципи щодо обґрунтування тримання підозрюваного під вартою та визначення розміру застави наведені, зокрема, в рішенні у справі «Корбан проти України» від 04 липня 2019 року, де йдеться про те, що гарантія, передбачена пунктом 3 статті 5 Конвенції, покликана забезпечити не відшкодування будь-якої шкоди, завданої внаслідок передбачуваного злочину, а лише присутність обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на особу обвинуваченого, належне йому майно та його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на ступінь впевненості, що можлива перспектива втрати застави або вжиття заходів проти поручителів у випадку його неявки у судове засідання буде достатнім стримуючий фактором, щоб позбавити його бажання втекти. Оскільки відповідне питання є основоположним правом на свободу, гарантованим статтею 5 Конвенції, органи державної влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так і для вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Тяжкість обвинувачень, пред`явлених обвинуваченому, не може бути вирішальним фактором для виправдання розміру застави.

Отже, з урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_9 та з урахуванням особи підозрюваного, а також того, що останній вже перебував під дією запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 340 500 гривень, яку порушив та знову підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, розмір застави на даному початковому етапі здійснення кримінального провадження необхідно визначити у максимальному розмірі, встановленому для цієї категорії злочинів.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 27 вересня 2025 року про застосування заходу забезпечення кримінального провадження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України скасувати через істотні порушення кримінального процесуального закону.

Клопотання слідчого СВ ВП № 2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_10 про застосування заходу забезпечення кримінального провадження запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування до 24 листопада 2025 року.

Одночасно визначити ОСОБА_9 заставу в розмірі 300 (трьохсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень, в разі внесення якої підозрюваний може бути звільнений з-під варти.

У випадку внесення застави підозрюваним або іншим заставодавцем відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_9 обов`язки:

-прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора чи суду;

-не відлучатися з населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора чи суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання чи роботи;

-утриматись від спілкування з потерпілим та свідками у кримінальному провадженні, визначеними слідчим чи прокурором;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну;

-носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити, що у разі невиконання підозрюваним ОСОБА_9 покладених на нього обов`язків застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного (обвинуваченого) запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: