Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/560/25 Головуючий у суді І-ї інстанції >
Справа № 401/2109/23 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2025 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький дистанційно в режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 липня 2025 року, якою щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто по 20.09.2025 включно, без визначення застави та щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України народження, продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто по 20.09.2025 включно, без визначення застави

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу місцевого суду, ухвали нову, якою обрати обвинуваченому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою або визначити розмір застави, мотивуючи тим, що ухвала суду є не мотивованою та не обґрунтованою. Так, під час продовження запобіжного заходу мають враховуватися не лише загальні, але й спеціальні критерії, що визначенні законодавцем як мета та підстави для ухвалення рішення, що не було зроблено місцевим судом. Суд не розглянув будь-які інші превентивні заходи як альтернативу тримання під вартою.

В апеляційній скарзі та в доповненнях обвинувачений ОСОБА_8 просить ухвалу районного суду щодо продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо нього скасувати, ухвалити нову, якою застосувати більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт, мотивуючи тим, що ухвала суду є не мотивованою та не обґрунтованою. Так, при продовженні дії запобіжного заходу, судом не в повній мірі взято до уваги те, що законних підстав та об`єктивних даних, які б з достовірністю свідчили про те, що перебуваючи на волі він буде переховуватись від суду, продовжувати злочинну діяльність, а також недоведеність прокурором ризиків, передбачених положеннями ст. 177 КПК України. Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 зазначає, що при вирішенні питання про продовження дії обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом не враховано, що він має постійне місце проживання, на утриманні трьох неповнолітніх дітей та батька, який є інвалідом ІІ групи з дитинства, тобто міцні соціальні зв`язки.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу місцевого суду, ухвали нову, якою обрати обвинуваченому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт або арешт в нічний час доби, мотивуючи тим, що ухвала суду є не мотивованою та не обґрунтованою. Так, при продовженні дії запобіжного заходу, судом не в повній мірі звернув увагу на те, що посилання прокурора стосовно ризику переховування обвинуваченого від суду не знаходить свого підтвердження, адже матеріали справи не містять відомостей про ухилення обвинуваченого ОСОБА_9 від суду або від виконання процесуальних рішень. Крім того, клопотання прокурора не містить жодного посилання про будь-які обставини, які б свідчили про вплив обвинуваченого ОСОБА_9 або можливість впливу на свідків в даному кримінальному провадженні. Звертає увагу на ту обставину, що головуючим суддею суду першої інстанції не взято до уваги також стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_9 , який потребує належного лікування та харчування з приводу діагностованих йому захворювань, про що він неодноразово наголошує в судових засіданнях, наявність постійного місця проживання за зареєстрованим місцем проживання його матері у АДРЕСА_1 , яка надала суду заяву про згоду на проживання обвинуваченого ОСОБА_9 за її місцем реєстрації. Вважає, що є всі підстави для зміни запобіжного заходу обвинуваченому із триманням під вартою на інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою .

В апеляційній скарзі ОСОБА_9 просить ухвалу районного суду щодо продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо нього скасувати, ухвалити нову, якою застосувати більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме мотивуючи тим, що ухвала суду є не мотивованою та не обґрунтованою. Так, при продовженні дії запобіжного заходу, судом не в повній мірі взято до уваги те, що що законних підстав та об`єктивних даних, які б з достовірністю свідчили про те, що перебуваючи на волі він буде переховуватись від суду, продовжувати злочинну діяльність, а також недоведеність прокурором ризиків, передбачених положеннями ст. 177 КПК України. Вважає, що при таких обставинах, висновки суду про продовження йому строку тримання під вартою є необґрунтованими, оскільки не наведено доказів про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, а також недоведеність прокурором ризиків, передбачених положеннями ст. 177 КПК України.

У провадженні Світловодського міськрайонного суду Кіроовградської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000410 від 10.03.2023по обвинуваченню ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

22 липня 2025 року ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Рішення суду мотивовано тим, що існують ризики ухилення від суду, впливу на свідків та продовження злочинної діяльності. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено. Крім того, за ініціативою обвинувачених до суду викликаються поняті та один зі свідків, які не були допитані в якості свідків і на яких вони зможуть безперешкодно впливати, якщо у випадку зміни запобіжного заходу, крім того обвинувачені можуть продовжити злочинну діяльність.

Заслухавши доповідь судді, в дебатах обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційні скарги, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали подані апеляційні скарги, прокурора, який просив ухвалу суду залишити без зміни, а апеляційні скарги без задоволення, дослідивши матеріали клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1,ч.2 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч.4 ст.331 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги закону місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Так, судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження №0000410 від 10.05.2023 щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, постановлено ухвалу про продовження останнім строку тримання під вартою на 60 днів.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на більш м`який.

Колегія суддів погоджується з висновками суду, що у даній конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинувачених та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Ймовірність настання негативних наслідків, продовжують існувати, вони не зменшились та більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою є недостатнім для запобігання вказаним ризикам, суд прийшов до обґрунтованого висновку доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою та неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить їх належну процесуальну поведінку.

Продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16.05.2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

З матеріалів вбачається, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжкого умисного злочину.

Обвинувачений ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у минулому неодноразово судимі, у тому числі за вчинення умисних корисливих злочинів, проти власності, не працюють, постійного джерела прибутку не мають, місце реєстрації відсутнє, схильні до асоціальної поведінки та вчинення нових злочинів, пов`язаних із застосуванням насильства.

Колегія суддів також враховує і те, що в обвинувачених відсутнє стале джерело доходу, заробітку або іншого законного джерела отримання коштів до існування, а тому це може спонукати останніх і у подальшому отримувати незаконний дохід, а тому є об`єктивні підстави вважати, що існує ризик вчинення обвинуваченими нового чи аналогічного кримінального правопорушення у разі застосування стосовно них більш м`якого запобіжного заходу.

Тому, беручи до уваги наведене, у разі застосування щодо обвинувачених іншого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу, є підстави вважати, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , усвідомлюючи тяжкість пред`явленого їм обвинувачення та міру покарання, що може їм загрожувати, зможуть переховуватись від суду (зокрема на тимчасово окупованих та непідконтрольних Україні територіях), без перешкод залишити своє місце проживання, незаконно впливати на інших учасників кримінального провадження, оскільки розгляд кримінального провадження ще триває.

Таким чином, доводи з приводу відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України спростовуються наведеним вище.

При цьому, як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Твердження захисника обвинуваченого ОСОБА_9 щодо погіршення його стану здоров`я, не можуть бути взяті до уваги, оскільки з відповіді на запит апеляційного суду, ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконачої служби України» у Черкаській та Кіровоградській областях від 14.08.2025 вбачається, що стан здоров`я обвинуваченого розцінюється як задовільний. Невідкладної медичної допомоги не потребує, може утримуватися в умовах слідчого ізолятора.

Отже, у разі застосування ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою (особисте зобов`язання, домашній арешт), вказане не забезпечить у подальшому належного виконання останніми їх процесуальних обов`язків, так як перебуваючи на свободі, та усвідомлюючи кримінальне правопорушення та розуміючи міру покарання, яка може бути до них застосована, можуть переховуватись від суду. Крім того, відповідно до рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 року у справі «Москаленко проти України», зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Крім того, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, колегія суддів бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину можуть вдатися до відповідних дій.

Враховуючи наведене, є безпідставними доводи апелянтів про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Беручи до уваги те, що продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 статті 177 КПК України, які були враховані судом під час продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дані про особу обвинувачених, а також серйозність пред`явленого обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання винними у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, колегія суддів не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 тримання під вартою, як про це просять апелянти.

При цьому, колегія суддів ураховує, що у разі наявності ризиків, ЄСПЛ допускає можливість застосування до особи виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

В той же час, враховуються апеляційним судом доводи обвинувачених та їх захисників про те, що останні мають постійне місце проживання, мають соціальні зв`язки.

Однак, на противагу цим доводам, апеляційний суд вважає, що на даний час, вказані обставини не можливо віднести до тих достатніх стримуючих чинників, які у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченими дій, спрямованих на переховування від суду; здійснення незаконного впливу на потерпілих та свідків; або вчинення ними іншого кримінального правопорушення, тобто визнати ці обставини такими, що можуть гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Твердження апелянтів про те, що місцевий суд при продовженні строку тримання під вартою не взяв до уваги ряд факторів, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з рішення вбачається, що суд першої інстанції враховував наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг.

Відповідно до п. 4, 5 ч.4 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, не визначив розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки останні обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину проти власності із застосуванням насильства.

Апеляційним судом також не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які б були безумовною підставою для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, та задоволення апеляційних скарг.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 183, 193, 194, 376 ч.2, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 липня 2025 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: