Справа № 351/2389/23
Провадження № 11-кп/4808/545/25
Категорія ч. 1 ст. 286-1 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000114 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2025 року, згідно з яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , без зареєстрованого місця проживання, із неповною середньою освітою, неодруженого, громадянина України, на утриманні нікого не має, раніше судимого 29 квітня 2022 року,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, та призначено покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 71, 72 КК України до покарання за даним вироком повністю приєднано невідбуте покарання за вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 квітня 2022 року та ухвали від 29 липня 2022 року про зміну покарання з штрафу на громадські роботи у розмірі 240 годин та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 1 року 6 місяців 30 днів позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Суд першої інстанції встановив, що Обвинувачений ОСОБА_8 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, як особа, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, за наступних обставин.

Так, 11 листопада 2022 року ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 призвано на військову службу по мобілізації відповідно до Указу Президента України №65/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію» та направлено для її проходження до військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11 листопада 2022 року №261 солдата ОСОБА_8 зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення даної військової частини і призначено на посаду старшого стрільця першого відділення другого взводу другої стрілецької роти вказаної військової частини.

В подальшому, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28 квітня 2022 року №4-РС солдата ОСОБА_8 призначено на посаду старшого стрільця оператора першого відділення другого взводу другої стрілецької роти даної військової частини.

Проходячи військову службу, солдат ОСОБА_8 , відповідно до вимог ст. ст. 11, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був беззаперечно дотримуватися Конституції України і Законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків.

Проте, солдат ОСОБА_8 , у порушення вимог вказаних нормативних актів, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 06 липня 2023 року приблизно о 22 год. 14 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що знижує увагу, швидкість реакції та унеможливлює належним чином оцінювати дорожню обстановку, в темну пору доби, керуючи автомобілем марки «ВАЗ» моделі «2108», реєстраційний номер НОМЕР_2 , перевозивши в салоні даного автомобіля на передньому сидінні пасажира ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який був не пристебнутий ременем безпеки, рухався ділянкою автодороги Н-10 сполученням Стрий Чернівці Мамалига, у напрямку м. Стрий із двостороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, і знаходиться поблизу будинку №84 по вул. М. Грушевського в смт. Заболотів, Заболотівської селищної територіальної громади Коломийського району Івано-Франківської області, тобто в межах населеного пункту.

Однак, водій ОСОБА_8 , діючи всупереч нормативним вимогам ПДР України, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що знижує увагу, швидкість реакції та унеможливлює належним чином оцінювати дорожню обстановку, рухаючись вищевказаною ділянкою автодороги Н-10 сполученням Стрий Чернівці - Мамалига у напрямку м. Стрий із двостороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, перевозивши в салоні вищевказаного автомобіля на передньому сидінні пасажира ОСОБА_10 , який був не пристебнутий ременем безпеки, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості для руху, не урахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не обрав безпечної швидкості на даній ділянці дороги, відволікся від керування транспортним засобом у дорозі, внаслідок чого без причин технічного характеру втратив керованість над вказаним автомобілем та виїхав на тротуар справа відносно свого руху, де автомобіль зіткнувся із залізобетонною опорою.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «ВАЗ» моделі «2108», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді багатовідламкового перелому крижової кістки зі зміщенням, закритого краєвого перелому верхнього дзеркального краю L5 справа та поперечного паростка, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя.

При цьому, ОСОБА_8 порушив:

- п. 1.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР), в Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів;

- п. 1.5 ПДР дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- п. «б» п. 2.3 ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. «в» п. 2.3 ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки;

- п. «д» п. 2.3 ПДР водій зобов`язаний не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

- п. «а» п. 2.9 ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння;

- п. 10.1 ПДР зобов`язує водія перед будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

- п. 11.3 Розділу 11 ПДР на дорогах із двох стороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу;

- п. 12.1 ПДР під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

- п. 12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання та пом`якшити його.

Вважає, що суд при призначенні покарання не дотримався вимог кримінального законодавства.

Зазначає, що суд безпідставно не врахував за обставини, що пом`якшують покарання, активне сприяння розслідуванню злочину, часткове відшкодування моральної шкоди та відсутність матеріальної шкоди.

Наголошує, що суд помилково зазначив про відсутність тісних сімейних та соціальних зв`язків, не взяв до уваги, що ОСОБА_8 перебуває у цивільному шлюбі та у нього на утриманні є двоє малолітніх дітей, а саме, син Адам - ІНФОРМАЦІЯ_4 та син ОСОБА_11 - ІНФОРМАЦІЯ_5 . Оскільки ОСОБА_8 не перебуває у зареєстрованому шлюбі з матір`ю дітей, тому діти записані на прізвище матері, але батьком зазначений ОСОБА_12 ,

Звертає увагу, що суд також не взяв до уваги стан здоров`я обвинуваченого, ОСОБА_8 є військовослужбовцем ЗСУ і в ході виконання бойових завдань неодноразово отримував контузії та має посттравматичний стресовий розлад, оскільки більше року перебував в зоні проведення активних бойових дій.

Також вказує, що суд не надав належної уваги тому, що обвинувачений критично відноситься до скоєного, просив вибачення у потерпілого, потерпілий в свою чергу не наполягав на суворому покаранню.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційної скарги, з мотивів, викладених у ній;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а вирок суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За результатами апеляційного розгляду доводи сторін не знайшли свого підтвердження.

Так, частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

За приписами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дослідив обставини, з`ясування яких має істотне значення для цього кримінального провадження, а висновки суду першої інстанції, викладені у судовому рішенні, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

За змістом ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону, а також враховував практику Європейського суду з прав людини.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який нейтрально характеризується за місцем проживання, відсутність тісних сімейних та соціальних зв`язків, на обліку в наркологічному та психоневрологічному кабінетах обвинувачений не перебуває, згідно інформації, яка міститься в досудовій доповіді органу пробації у обвинуваченого ОСОБА_8 середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки, який він становить для суспільства, виправлення обвинуваченого без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

Також, суд врахував обставини, що пом`якшують покарання та обставини, що обтяжують покарання.

До пом`якшуючих покарання обставин обвинуваченого суд відніс щире каяття.

Обтяжуючих покарання обставин обвинуваченого судом не встановлено.

Документів, які б підтверджували батьківство обвинуваченого, стороною захисту під час апеляційного розгляду не надано.

Також факт перебування ОСОБА_8 на військовій службі неможливо визнати обставиною, що свідчить про необхідність пом`якшення покарання, оскільки ОСОБА_8 грубо порушив ПДР України, а саме керував транспортним засобом в стані сп`яніння.

Також судом першої інстанції враховано, що вироком Івано-Франківського міського суду від 29 квітня 2022 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 296 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 6800 гривень; ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 липня 2022 року штраф замінено на 240 год. громадських робіт. Згідно повідомлення філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області від 23 серпня 2023 року засуджений ОСОБА_8 не відпрацював жодної години громадських робіт.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інтонації про необхідність застосування ч. 1 ст. 71, 72 КК України.

Колегія суддів вважає, що з урахуванням даних щодо особи ОСОБА_8 , обставини, яка пом`якшує покарання, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд першої інстанції призначив покарання за ч. 1 ст. 286-1 КК України, яке на думку суду апеляційної інстанції є таким, що відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами. Також таке покарання є законним та справедливим, відповідає принципам індивідуалізації покарання та гуманізму, є балансом між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Колегія суддів дійшла до висновку, що призначене ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, а тому підстави для зменшення йому строку покарання відсутні.

За таких обставин, підстав для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги обвинуваченого не здобуто, а тому його необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 415, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2025 року щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286-1 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, обвинуваченим з часу отримання ухвали.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5