Дата документу 25.12.2025Справа № 554/9620/25
Провадження № 1-кп/554/908/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2025 року Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Полтаві кримінальне провадження №0000535 від 21.04.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.В.Тростянець Полтавського району Полтавської області, громадянина України, з середньою освітою, непрацевлаштованого, розлученого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 17.12.2014 вироком Полтавського районного суду Полтавської області за ч.1 ст.289 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений на підставі ст.75 КК України з випробуванням на 1 рік;

- 20.02.2015 вироком Полтавського районного суду Полтавської області за ч.2 ст.125 КК України до 250 годин громадських робіт;

- 15.02.2016 вироком Полтавського районного суду Полтавської області за ч.2 ст.389 КК України до 1 місяця позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України, остаточно до 3 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнився від відбування покарання 26.06.2019;

- 16.02.2024 вироком Полтавського районного суду Полтавської області за ч.2 ст.125 КК України до штрафу 850 гривень,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 129, ч.1 ст. 263 КК України,

в с т а н о в и в :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

Епізод 1

Приблизно в січні-червні 2016 року, у не встановленому місці, проте не пізніше 03 червня 2016 року, ОСОБА_4 отримав, з його слів, у подарунок від знайомого на ім`я ОСОБА_5 , тобто придбав, ручну осколкову гранату Ф-1, що складається з уніфікованого запалу ручної гранати модернізований УЗРГМ з маркуванням «-68 УЗГРМ 386» та корпусу ручної осколкової гранати Ф-1 з маркуванням на торцевій стороні, яке частково затерте «386 7/нерозбірливо Т», спорядженої всередині промисловим способом зарядом вибухової речовини - тротилом, вагою 55-60 грамів, які в поєднанні в єдину конструкцію відноситься до вибухового пристрою (боєприпасу).

Маючи умисел на незаконне придбання, носіння, зберігання бойового припасу без передбаченого законом дозволу, тобто в порушення положень ст. 178 Цивільного кодексу України, Постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» № 2471-12 від 17.06.1992 року, «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 року, а також «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, а також боєприпасів до зброї та вибухових речовин», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи та бажаючи настання його суспільно небезпечних наслідків, ОСОБА_4 переніс вищевказану ручну осколкову гранату Ф-1, в будинок АДРЕСА_3 , в якому зберігав її до 19 квітня 2025 року .

В подальшому, 19 квітня 2025 року ОСОБА_4 , незважаючи на те, що як колишній військовий, який має досвід поводження із зброєю та боєприпасами розумів, що ручна осколкова гранату Ф-1 є боєприпасом, замість того щоб передати її відповідним органам влади, в порушення вказаних нормативно-правових актів, забрав її з попереднього місця зберігання, після чого переніс та до 20 квітня 2025 року здійснював її зберігання в будинку по АДРЕСА_4 .

Після вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України (епізод №2), того ж числа, переніс та зберігав за місцем свого проживання в будинку по АДРЕСА_2 , де вона була вилучена у нього під час проведення санкціонованого обшуку працівниками Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області.

Епізод №2

20 квітня 2024 року близько 19.00 години ОСОБА_4 , в порушення Конституції України та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», умисно вчинив психічне насильство по відношенню до своєї колишньої дружини ОСОБА_6 , з якою він розлучений, але продовжує разом проживати однією сім`єю, вести спільне господарство, виховувати спільних дітей, а також матері колишньої дружини - ОСОБА_7 , тобто вчинив кримінальне правопорушення пов`язане з домашнім насильством щодо осіб, з якими відповідно до ст. 3 вказаного закону перебував у сімейних відносинах за наступних обставин.

20 квітня 2024 року, після вживання спиртних напоїв, ОСОБА_4 перебував за місцем проживання ОСОБА_7 в будинку по АДРЕСА_4 , де в порушення встановлених нормативних актів, зберігав осколкову гранату Ф-1, що складається з уніфікованого запалу ручної гранати модернізованого УЗРГМ з маркуванням «-68 УЗГРМ 386» та корпусу ручної осколкової гранати Ф-1 з маркуванням на торцевій стороні, яке частково затерте «386 7/нерозбірливо Т», спорядженої всередині промисловим способом зарядом вибухової речовини - тротилом, вагою 55-60 грамів, які в поєднанні в єдину конструкцію відноситься до вибухового пристрою (боєприпасу).

Того ж числа, близько 19.00 години, після того як ОСОБА_6 побачила, що ОСОБА_4 має при собі вказану ручну осколкову гранату складену в єдину конструкцію, остання стала вимагати її позбутись, нащо він відмовився. На цьому ґрунті між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 почалась сварка, що супроводжувалась з боку останнього фізичним насильством.

Захищаючи доньку, до сварки приєдналась ОСОБА_7 , до якої у ОСОБА_4 останнім часом склались особисті неприязні відносини та яка стала вимагати його залишити будинок.

У відповідь, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, для самоствердження та демонстрації своєї провідної ролі у сімейних відносинах, яка виключає критичні зауваження в його бік, витягнув з кишені одягу зазначену ручну осколкову гранату Ф-1, з якої попередньо видалив уніфікований запал, після чого з метою залякування ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , створення у них почуття побоювання за свою безпеку та безпеку третіх осіб, спричинення емоційної невпевненості, кинув корпус цієї гранати на підлогу кухні в якій знаходились останні разом із ОСОБА_8 , тим самим у вказаній формі продемонстрував та висловив погрозу протиправно позбавити їх життя.

Сприймаючи кинутий корпус ручної осколкової гранати як боєприпас, що реально може вибухнути, з метою рятування життя інших осіб, які перебували в цей час в приміщенні кухні, ОСОБА_6 лягла на нього зверху своїм тілом.

Після цього, ОСОБА_4 підняв ОСОБА_6 з підлоги та забрав вказаний корпус ручної гранати та продовжував вчиняти психічне насильство у формі погрози вчинити вбивство, із словами «до ранку ви всі злетите у повітря», а тоді залишив вказаний будинок.

Кваліфікація дій обвинуваченого судом

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.1 ст. 129 КК України, як погроза вбивства, коли були реальні підстави побоюватись здійснення погрози; за ч.1 ст.263 КК України, як незаконне придбання, зберігання, носіння боєприпасів без передбаченого законом дозволу.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Допитаний в ході судового розгляду матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, підтвердивши факт їх скоєння за обставин, викладених в обвинувальному акті. Пояснив, що гранату йому на пам`ять подарував товариш, який на даний час загинув. Вона була в розібраному вигляді та не несла небезпеки.

Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Оскільки обставини справи ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає та їм роз`яснено про позбавлення права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, суд вину обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 129, ч.1 ст. 263 КК України, вважає повністю доведеною, а тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнає за недоцільне дослідження доказів стосовно цих обставин справи.

Виклад позицій сторін кримінального провадження

Прокурор просив визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 129, ч.1 ст. 263 КК України та призначити покарання за ч.1 ст. 129 КК України у виді 2 років пробаційного нагляду, за ч.1 ст. 263 КК України у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України остаточно призначити 3 роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування основного покарання з іспитовим строком на 1 рік. Також просив застосувати обмежувальний захід у виді проходження програми для кривдників строком 3 місяці.

Обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому та просив призначити йому мінімальне покарання, зазначивши, що усвідомив неправильність своїх дій.

Мотиви призначення покарання

При призначенні обвинуваченому покарання суд, згідно з вимогами статей 65 67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після цього, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочині, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Постановою Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Суд враховує характер та ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, які відносяться до проступку та тяжкого злочину.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого згідно ст. 66 КК України, суд визнає активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Обставиною, яка обтяжує його покарання згідно ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних та близьких відносинах.

Суд бере до уваги особу обвинуваченого, який розлучений, непрацевлаштований, на обліках у лікарів нарколога та психіатра на даний час не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, раніше судимий.

Слід зазначити, що один із злочинів вчинений обвинуваченим є тяжким, однак, мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність пом`якшуючої покарання обвинуваченого обставини, з урахуванням ставлення обвинуваченого до вчиненого, відсутність тяжких наслідків, ставлення потерпілих, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкцій ч.1 ст. 129, ч. 1 ст. 263 КК України із застосуванням ст. 75 та ст.76 КК України і таке покарання буде достатнім, справедливим та необхідним для його виправлення, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Крім того, згідно ст.91-1 КК України, в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів.

Встановлено, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення пов`язане з домашнім насильством щодо колишньої дружини та матері колишньої дружини, а тому з метою необхідності зміни насильницької поведінки ОСОБА_4 у майбутньому та формування у нього неагресивної моделі поведінки у стосунках, як з потерпілими, так і з оточуючими, до нього слід застосувати обмежувальні заходи у виді проходження програми для кривдників строком на 3 місяці.

Такий обмежувальний захід буде сприяти виправленню обвинуваченого та покращенню його психологічного здоров`я, а призначене судом покарання та обмежувальні заходи у своїй сукупності будуть необхідними і достатніми для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Вирішення цивільного позову

Цивільний позов по матеріалах кримінального провадження не заявлений.

Мотиви інших рішень

Відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Таким чином витрати на залучення експертів в сумі 2674 гривень 20 копійок підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Долю речових доказів необхідно вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 100, 124, 370, 373, 374, 615 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 129, ч.1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.1 ст. 129 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 2 роки;

- за ч.1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, з урахуванням ст.72 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 1 (один) рік.

Відповідно до ст.76 КК України, на період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України застосувати до ОСОБА_4 обмежувальний захід у виді проходження програми для кривдників на строк 3 місяці.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», контроль за виконанням програми для кривдників покласти на орган місцевого самоврядування за місцем проживання обвинуваченого.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне ухилення від проходження програми для кривдників особою, щодо якої такі заходи застосовані судом, є підставою для притягнення останнього до кримінальної відповідальності за ст. 390-1 КК України.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави 2674 гривень 20 копійок витрат на залучення експертів.

Долю речових доказів необхідно вирішити в порядку ст. 100 КПК України, а саме:

- ручну осколкову гранату Ф-1, що складається з уніфікованого запалу ручної гранати модернізований УЗРГМ з маркуванням «-68 УЗГРМ 386» та корпусу ручної осколкової гранати Ф-1 з маркуванням на торцевій стороні, яке частково затерте «386 7/нерозбірливо Т», спорядженої всередині промисловим способом зарядом вибухової речовини - тротилом, вагою 55-60 грамів - знищити.

Вирок може бути оскаржено в Полтавський апеляційний суд через районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1