КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 27 жовтня 2025 року, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14 липня 2025 року, відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в с. Маринин Рівненського р-ну., Рівненської обл., українця, громадянина України, ФОП, з повною вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого у АДРЕСА_2 , в порядку ст. 89 КК України раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 15, п.п. 3, 11, 12, ч. 2 ст. 115,ч. 2 ст. 345 КК України, -

за участю: прокурора в режимі відеоконференцзв`язку захисника підозрюваного ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_8 та продовжено підозрюваному ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 31 липня 2025 року, без визначення розміру застави.

Не погоджуючись з таким рішенням, захисник ОСОБА_5 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді та застосувати до підозрюваного запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження.

На думку захисника, підозра вручена ОСОБА_6 необґрунтована, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України недоведені.

Крім того, досудове розслідування у кримінальному провадженні завершено, а з 27 травня 2025 року надано доступ до матеріалів провадження.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу тапросили її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечив проти її задоволення, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що вона до задоволення не підлягає.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000950 від 19.12.2023 за підозрою, у тому числі ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 с т. 146, ч. 2 ст. 15, п. п. 3, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 345 КК України.

18 липня 2024 року відповідно до ст. 208 КПК України ОСОБА_6 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

19 липня 2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

20 липня 2024 року Березнівським районним судом Рівненської області до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

01 серпня 2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України.

02 серпня 2024 року Рівненським апеляційним судом скасовано ухвалу Березнівського районного суду Рівненської області від 20 липня 2024 року та застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, на строк до 17 вересня 2024 року.

14 серпня 2024 року Рівненським міським судом Рівненської області до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід тримання під вартою до 02 жовтня 2024 року, з одночасним визначенням застави у розмірі 100 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає в сумі 302 800 гривень.

13 вересня 2024 року Печерським районним судом м. Києва підозрюваному ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19 жовтня 2024 року з одночасним визначенням застави у розмірі 300 000 гривень.

16 вересня 2024 року підозрюваним ОСОБА_6 внесено заставу та його звільнено з-під варти.

17 вересня 2024 року ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру, а саме про те, що він підозрюється у вчиненні і кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 15. п. п. 3, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 345 КК України.

19 вересня 2024 року Печерським районним судом м. Києва підозрюваному ОСОБА_6 змінено запобіжний захід у вигляді застави та застосовано до нього збіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 19 жовтня 2024 року, без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

16 жовтня 2024 року Печерським районним судом м. Києва підозрюваному ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 14 грудня 2024 року, без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

11 грудня 2024 року Печерським районним судом м. Києва підозрюваному ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 09 лютого 2025 року, без визначення альтернативного запобіжного заходу.

05 лютого 2025 року Печерським районним судом м. Києва підозрюваному ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою без визначення розміру застави до 03 квітня 2025 року.

02 квітня 2025 року Печерським районним судом м. Києва підозрюваному ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою без визначення розміру застави до 29 травня 2025 року, без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

15 травня 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 15, п. п. 3, 11, 12, ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 345 КК України.

28 травня 2025 року Печерським районним судом м. Києва підозрюваному ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою без визначення розміру застави до 19 липня 2025 року, без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Оскаржуваною ухвалою підозрюваному ОСОБА_6 продовжено раніше застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 31 липня 2025 року.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування та продовження запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з положеннями ч. 1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно з вимогами ст. ст. 197, 199 КПК України, за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на такий, що не пов`язаний з ізоляцією від суспільства, строк тримання підозрюваного під вартою може бути продовжений у разі неможливості закінчення досудового розслідування в частині доведеного обвинувачення в строки, встановлені статтею 219 цього Кодексу.

Для того, щоб арешт на підставі обґрунтованої підозри був виправданий у відповідності до статті 5 § 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні в момент перебування під вартою (Brogan and Others v. the United Kingdom, judgment of 29 November 1988, § 53). Також не обов`язково, щоб затриманій особі, було в подальшому висунуто обвинувачення або щоб справа проти особи була надіслана до суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке має підтвердити або спростувати підозру, яка є підставою для затримання (Murray v. the United Kingdom, judgmentof 28 October 1994, § 55).

Слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують, та, всупереч твердженням сторони захисту, правильно встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю доказів, які приведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

Під час розгляду клопотання органу досудового розслідування слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 15, п.п. 3, 11, 12, ч. 2 ст. 115,ч. 2 ст. 345 КК України, що підтверджується долученими до клопотання матеріалами, сукупність яких є достатньою для продовження дії запобіжного заходу, оскільки ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися та продовжують існувати.

На даному етапі провадження, слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для продовження застосування щодо нього обмежувального заходу.

Обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України»).

В клопотанні та доданих до нього матеріалах міститься достатньо фактів і інформації, які свідчать про причетність ОСОБА_6 до вчинення вказаних кримінальних правопорушень та висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя всупереч доводам апеляційної скарги, дійшов правильного висновку про їх наявність.

Зокрема, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого, особливо тяжкого злочинів, зокрема, за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, п. п. 3, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, а тому, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому у разі визнання винуватим, з високим ступенем ймовірності підозрюваний може вживати заходів щодо створення перешкод для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Також, підозрюваний ОСОБА_6 зареєстрований та часто перебував у м. Березному Рівненського району Рівненської області, а також проживав у м. Рівному, тобто поруч із місцями проживання, перебування, роботи потерпілих та свідків у кримінальному провадженні. З потерпілими і свідками підозрюваний ОСОБА_6 знайомий особисто, з окремими підтримував ділові стосунки.

У зв`язку з цим, ОСОБА_6 матиме можливість чинити тиск на них, шляхом погроз, умовляння чи переконання останніх. Таким чином, перебуваючи на волі підозрюваний ОСОБА_6 може незаконно впливати на потерпілих і свідків.

Слідчим суддя також зазначив про відомості, які характеризують особу підозрюваного ОСОБА_6 , який в порядку ст. 89 КК України вважається раніше не судимим.

Так, вироком Березнівського районного суду Рівненської області від 20.05.2019 ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України до 4 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням строком 2 роки.

Згідно з ухвалою Березнівського районного суду Рівненської області від 04.06.2021 ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку, наразі його судимість погашена в порядку ст. 89 КК України.

Крім того, ОСОБА_6 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, однак згідно з ухвалою Березнівського районного суду Рівненської області від 15.02.2022 кримінальне провадження № 0000611 від 29.12.2018 закрито, у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у формі приватного обвинувачення.

Відтак, ОСОБА_6 є особою, схильною до вчинення кримінальних правопорушень із застосуванням фізичного насильства, у зв`язку з чим є підстави вважати, що він, перебуваючи на волі, може продовжувати злочинну діяльність спрямовану на вчинення кримінальних правопорушень, тобто наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вказані ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховано під час застосування та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного, на цей час не зменшилися та продовжують існувати.

Врахування тяжкості покарання при розгляді питання щодо запобіжного заходу відповідає практиці Європейського суду з прав людини при застосуванні ст. ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (рішення у справі «Ілійков проти Болгарії», де Суд визначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

У зв`язку з цим, слідчий суддя обґрунтовано вказав, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти вказаним ризикам.

Окрім того, колегія суддів перевіряє наявність існування вказаних ризиків на момент постановлення оскаржуваної ухвали та вважає їх доведеними.

Слідчий суддя, враховуючи положення ч. 4 ст. 183 КПК України, виходячи із конкретних обставини інкримінованих підозрюваному діянь, не знайшов підстав для визначення розміру застави при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється, зокрема, в закінченому замаху на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті викраденій людині, вчиненому на замовлення та за попередньою змовою групою осіб. З таким висновком погоджується колегія суддів.

Доводи сторони захисту про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя вірно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації її дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Рішення слідчого судді є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлено згідно норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, та ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника, колегія суддів вважає - безпідставними, у зв`язку з чим приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Крім того, прокурором під час апеляційного провадження повідомлено про те, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 перебуває на розгляді у Рівненському міському суді Рівненської області та ухвалою від 18 вересня 2025 року ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З урахуванням наведеного, із закінченням стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000950 від 19.12.2023 припиняється і судовий контроль, що здійснюється на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді місцевого суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції - не встановлено.

Керуючись ст. ст. 176 - 178, 183, 199, 194, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14 липня 2025 року відносно ОСОБА_6 , - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Унікальний номер справи 757/32818/25-к Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_12

Провадження 11сс/824/5661/2025 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.183, 199 КПК