Справа №585/296/25 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/808/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2025 р. колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми, у режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14 лютого 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вовківці, Роменського району, Сумської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз 13 жовтня 2022 року Роменським міськрайонним судом Сумської області за ч. 3 ст. 185 до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого умовно-достроково 24 квітня 2023 року на підставі ухвали Ковпаківського районного суду міста Суми від 14 квітня 2023 року на невідбутий термін покарання 1 рік 5 місяців 7 днів

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 222, ст. 395 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга заступника керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_10 , в якій останній просить вирок Романського міськрайонного суду від 14 лютого 2025 року відносно ОСОБА_8 скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме, безпідставного застосування положень ст. 69 КК України та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі. Покарання за ч. 1 ст. 222 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права обіймати посади та займатись діяльністю, пов`язаною з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно- господарських функцій на 1 рік та за ст. 395 КК України у виді 1 року обмеження волі, призначеного ОСОБА_8 судом першої інстанції залишити незмінним.

За сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади та займатись діяльністю, пов`язаною з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте обвинуваченим покарання за попереднім вироком Роменського міськрайонного суду від 13 жовтня 2022 року і остаточно до відбування визначити 5 років 1 місяць позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади та займатись діяльністю, пов`язаною з виконанням організаційно -розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 1 рік.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Також, прокурор просить дослідити дані про особу обвинуваченого.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 222, ст. 395 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки;

- за ч.1 ст. 222 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права обіймати посади та займатися діяльністю, пов`язаною з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, на строк 1 рік;

- за ст. 395 КК України у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 2 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади та займатися діяльністю, пов`язаною з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 1 рік.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання за цим вироком частково приєднано невідбуте ОСОБА_8 покарання за попереднім вироком та остаточно призначено йому до відбуття покарання у виді 2 років 1 місяця позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади та займатися діяльністю, пов`язаною з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно -господарських функцій, на строк 1 рік.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 відраховувати з моменту його затримання - з 10 січня 2025 року.

Обрано ОСОБА_8 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Питання речових доказів вирішено у порядку ст. 100 КПК України.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи в сумі 2387 грн. 70 коп.

Обґрунтовуючи вимоги поданої апеляційної скарги, прокурор посилається на те, що при призначенні обвинуваченому покарання за ч. 4 ст. 185 КК України з застосуванням ст. 69 КК України, суд врахував встановлені обставини, що пом`якшують покарання, а саме, визнання вини та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень. При цьому, поза увагою суду залишилось те, що визнавальні показання ОСОБА_8 надавав будучи викритим правоохоронними органами, в межах, які підтверджено доказами, а будь яких даних, які б мали істотне значення для розгляду справи по суті, та які не були відомі не надав, і його «критична оцінка» своїх дій та запевнення про невчинення подібного в майбутньому, не є щирими, враховуючи, також, що заходів по відшкодуванню спричиненої шкоди ним не вжито та що у даному випадку наявна обставина, яка обтяжує покарання - рецидив злочину.

Крім того, прокурор наголошує, що судом першої інстанції не було враховано і того, що маючи незняті та непогашені судимості за вчинення корисливих злочинів у 2021 та 2022 роках, ОСОБА_8 належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, а скоїв ряд крадіжок в період умовно-дострокового звільнення від відбуття покарання, призначеного за аналогічні злочини, що він, маючи місце реєстрації в с. Вовківці, постійно змінював місце свого проживання, на момент початку вчинення злочинів, проживав у потерпілого ОСОБА_11 , який надав йому прихисток, та якого він обікрав.

Також, прокурор вказує, що ОСОБА_8 було встановлено адміністративний нагляд за певною адресою в м. Ромни, проте останній порушив його умови і був затриманий 10 січня 2025 року в с. Срібне Прилуцького району Чернігівської області. Крім того, будучи особою молодого віку, ОСОБА_8 не працевлаштовується, не виявляє бажання вступити до лав ЗСУ, а для власного проживання здобуває кошти злочинним шляхом у період воєнного стану, вчинивши крадіжку там, де йому було надано житло.

Таким чином, як вказує прокурор, неврахування судом цих обставин призвело до безпідставного застосування до ОСОБА_8 положень ст. 69 КК України, а як наслідок, до невиправданої м`якості призначеного йому покарання за ч. 4 ст. 185 КК України та за сукупністю злочинів і вироків.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_8 тимчасово проживав в домогосподарстві за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_11 .

У період з 05 серпня по жовтень 2024 року ОСОБА_8 , у невстановлені дату та час, з гаражного приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , до якого мав вільний доступ, усвідомлюючи, що його дії є таємними для потерпілого та сторонніх осіб, викрадав, належне ОСОБА_11 майно, а саме:

- електричний лобзик зеленого кольору, марки «DAEWOODAJ 550», вартість якого становила 729 грн.,

- електричну болгарку «DWTWS13-180D» діаметр круга 180 см вартість якої становила 988 грн.,

-бензокосу «VitalsBK 522t» вартість якої становила 3217 грн.,

-шуруповерт марки «МАКІТА» з акумуляторною батареєю та зарядним пристроєм з заявленою вартістю 3000 грн.,

-дві акумуляторні батареї марки «МАКІТА» з зарядним пристроєм, з заявленою вартістю 5500 грн.,

-гайковерт «ДЕВАЛТ» з зарядним пристроєм з заявленою вартістю 5500 грн.,

-електричний лобзик з заявленою вартістю 400 грн.,

-електричний рубанок марки «БОШ», з заявленою вартістю 300 грн.,

-електрична дрель з заявленою вартістю 100 грн.,

-кутову шліфувальну машину марки «EUROTEK» з заявленою вартістю 400 грн.,

-акумуляторну батарею до автомобіля з заявленою вартістю 1500 грн.

В подальшому ОСОБА_8 викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 21634 грн. 00 коп.

Крім того, 05 серпня 2024 року, ОСОБА_8 , викрадений з гаражного приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , електричний лобзик «DaewooDAJ550», який належить ОСОБА_11 , здав під заставу Роменському відділенню «Повного Товариства «Ломбард Донкредит товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер-Ріелті» і Компанія», з метою отримання фінансового кредиту, повідомивши під час укладення договору №ДОН від 05 серпня 2024 року, що він гарантує, що є власником Предмета застави та повноважний розпоряджатися ним, що предмет застави не заставлений за іншими договорами, будь-яким чином не обтяжений і не є об`єктом спору, тобто, з метою отримання шляхом шахрайства з фінансовими ресурсами позики під заставу, будучи ознайомленим з умовами укладення договору про надання фінансового кредиту та застави, надав кредитодавцю завідома неправдиву інформацію з приводу предмета застави, що стало підставою для отримання кредиту в сумі 360 грн.

Крім того, 17 серпня 2024 року ОСОБА_8 , викрадену з гаражного приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , кутову шлифмашину DWTWS-180D, яка належить ОСОБА_11 , здав під заставу Роменському відділенню «Повного Товариства «Ломбард Донкредит товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер-Ріелті» і Компанія», з метою отримання фінансового кредиту, повідомивши під час укладення договору №ДОН від 17 серпня 2024 року, що він гарантує, що є власником Предмета застави та повноважний розпоряджатися ним, що предмет застави не заставлений за іншими договорами, будь-яким чином не обтяжений і не є об`єктом спору, тобто, з метою отримання шляхом шахрайства з фінансовими ресурсами позики під заставу, будучи ознайомленим з умовами укладення договору про надання фінансового кредиту та застави, надав кредитодавцю завідома неправдиву інформацію з приводу предмета застави, що стало підставою для отримання кредиту в сумі 707 грн. 20 коп.

Крім того, 18 серпня 2024 року ОСОБА_8 , викрадену з гаражного приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , кутову шлифмашину EUROTECAG211, яка належить ОСОБА_11 , здав під заставу Роменському відділенню «Повного Товариства «Ломбард Донкредит товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер-Ріелті» і Компанія», з метою отримання фінансового кредиту, повідомивши під час укладення договору № ДОН від 18 серпня 2024 року, що він гарантує, що є власником Предмета застави та повноважний розпоряджатися ним, що предмет застави не заставлений за іншими договорами, будь-яким чином не обтяжений і не є об`єктом спору, тобто, з метою отримання шляхом шахрайства з фінансовими ресурсами позики під заставу, будучи ознайомленим з умовами укладення договору про надання фінансового кредиту та застави, надав кредитодавцю завідома неправдиву інформацію з приводу предмета застави, що стало підставою для отримання кредиту в сумі 469 грн.20 копійок.

Крім того, постановою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 лютого 2024 року, ОСОБА_8 було встановлено адміністративний нагляд строком на 1 рік з відповідними обмеженнями, а саме: заборонено виїзд за межі Роменського району Сумської області без дозволу Роменського РВП, заборонено залишати своє місце помешкання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , в період часу з 22 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв. наступного дня, з`являтися на реєстраційну відмітку до Роменського РВП з 08 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. першу, другу, третю, четверту п`ятницю кожного місяця, заборонено відвідувати кафе, бари, ресторани та інші розважальні місця, де продають спиртні напої на розлив.

29 лютого 2024 року ОСОБА_8 оголошено постанову про встановлення адміністративного нагляду під підпис і в цей же день в приміщенні Роменського РВП ГУНП в Сумській області, останнього було попереджено про кримінальну відповідальність за порушення правил адміністративного нагляду під підпис.

В період часу з 01 січня 2025 року по 10 січня 2025 року за результатами перевірки дотримання адміністративного нагляду ОСОБА_8 , встановлено його відсутність за місцем проживання. Окрім того, встановлено, що з метою ухилення від адміністративного нагляду, самовільно, без дозволу, ОСОБА_8 залишив своє постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 та не з`явився на реєстрацію у Роменський РВП ГУНП в Сумській області 03 січня 2025 року. Працівниками поліції ВП №1 Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області 10 січня 2025 року було виявлено ОСОБА_8 по вул. Миру в с. Срібне, Прилуцького району, Чернігівської області, за вчиненням адміністративного правопорушення про, що було винесено відповідну постанову. Таким чином будучи ознайомленим з постановою суду, маючи на меті ухилятися від адміністративного нагляду, діючи умисно, без поважних причин, самовільно, без дозволу Роменського РВП ГУНП в Сумській області, покинув своє місце проживання на початку січня 2025 року.

Заслухавши доповідь головуючого - судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, доводи прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , які вважали вирок суду законним та обґрунтованим, просили залишити його без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи, що фактичні обставини кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 ніким не оспорюються і докази щодо них на підставі ч.3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин, відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, перевірці в апеляційному порядку не підлягають.

Кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 222, ст. 395 КК України, як і законність призначеного судом першої інстанції обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 222, ст. 395 КК України також не оспорюється, а тому вирок суду першої інстанції і в цій частині апеляційному перегляду не підлягає.

Що стосується доводів апелянта про те, що призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, суд безпідставно застосував положення ст. 69 КК України, то колегія суддів вважає їх такими, що заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Так, положеннями ст. ст. 50, 65 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене правопорушення, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених протиправних дій, їх небезпечності та інформації про особу винного.

Зазначені загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин кримінального провадження, ступеня тяжкості вчиненого діяння, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Також при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК України, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Ступінь тяжкості правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку протиправне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості правопорушення, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо. Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду першої чи апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При вирішенні питання про вид і розмір покарання необхідно також враховувати, що одним із європейських стандартів кримінального судочинства є принцип «пропорційності», а «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09 жовтня 2003 року у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98).

Відповідно ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Таким чином, вказані положення закону України про кримінальну відповідальність надають суду повноваження у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідне кримінальне правопорушення, лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого правопорушення. Таке формулювання призводить до висновку, що застосування ст. 69 КК України можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі, а саме, можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно ч. 1, 2 ст. 66 КК України та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого правопорушення.

При визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, необхідно виходити з системного тлумачення ст. ст.66, 69 КК України і тих статей спеціальної частини Кодексу, що визначають певні пом`якшуючі обставини як елемент складу правопорушення, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеня тяжкості вчиненого діяння. Ці обставини у своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами правопорушення, поведінкою особи під час його вчинення та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватої особи. Посилаючись при призначенні покарання на ст. 69 КК України, суд зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого кримінального правопорушення.

Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що визначенні міри та розміру покарання, яке слід призначити обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував обставини, які пом`якшують покарання останнього, а саме, його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, наявність обставини, що обтяжує його покарання рецидив злочинів, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України, є проступком, ступінь здійснення злочинного наміру, наслідки та обставини вчиненого, особу винного матеріальний та сімейний стан, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання та позитивної характеристики, а також те, що він раніше судимий.

Саме з врахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції і дійшов висновку, що ОСОБА_8 необхідно призначити покарання за ч. 1 ст. 222 КК України у виді штрафу з призначенням додаткового покарання, за ст. 395 КК України - у виді обмеження волі, а за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі строком на 2 роки із застосуванням ст.69 КК України.

Проте, з таким висновок суду першої інстанції в частині призначення обвинуваченому покарання за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ст.69 КК України, колегія суддів погодитись не може та зауважує, що у даному випадку взагалі не було вмотивовано, які обставини настільки істотно знизили ступінь вчиненого ОСОБА_8 не кримінального проступку, а тяжкого злочину, що призначення останньому навіть мінімального покарання, передбаченого санкцією вказаної статті, було б недоцільним чи несправедливим.

При цьому, судом не було враховано та не надано належної оцінки тим обставинам, що обвинувачений завдану потерпілому матеріальну шкоду у сумі 21634 грн. 00 коп. навіть частково не відшкодував, фактичні обставини вказаного злочину, а саме, що викрадення майна ОСОБА_8 вчинив у особи, в якої тимчасово, на що зауважує прокурор в апеляційній скарзі.

Також, поза увагою суду залишилось і те, що ОСОБА_8 є особою, раніше неодноразово судимою за вчинення корисливих злочинів, зокрема, за ч. 3 ст. 184 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі, будучи умовно-достроково звільненим, за наявності не знятих та не погашених у встановленому законом порядку судимостей, належних висновків для себе не зробив і знову вчинив новий тяжкий злочин, що свідчить про його вперте небажання стати на шлях виправлення, що для позитивних змін у своєму житті останній жодних дій не вчиняє, не працює, а лише вдається до вчинення дій, що пов`язані з порушенням закону, та ще й в умовах воєнного стану, за що передбачена кримінальна відповідальність.

На думку колегії суддів, саме недостатнє врахування вказаних обставин призвело до призначення обвинуваченому покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, і у даному випадку судом першої інстанції було допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України), а саме, застосування закону ст. 69 КК України, який застосуванню не підлягав, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК, є підставою для скасування вказаного судового рішення судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів вважає за необхідне, після скасування вироку суду першої інстанції, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, ухвалити новий вирок, оскільки є необхідність у призначенні ОСОБА_8 покарання у межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України, без застосування ст. 69 КК України.

При призначенні ОСОБА_8 покарання, колегія суддів враховує тяжкість вказаного злочину та сукупність всіх обставин, що характеризують дане кримінальне правопорушення, вчинене останнім в умовах воєнного стану, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується як особа, на яку від сусідів скарг не надходило, що він неодноразово судимий, не перебуває в ІНФОРМАЦІЯ_2 на військовому обліку як не перебуває на обліку у лікаря-нарколога, обставини, які пом`якшують покарання - визнання вини та сприяння у розкритті злочину.

При цьому, для встановлення такої пом`якшуючої покарання обставини, як щире каяття, підстави відсутні, з огляду на те, що це не формальна вказівка на визнання своєї вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину, добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи (позиція ВС ККС, справа №523/4890/19 від 04 жовтня 2022 року).

У даному випадку, факт щирого каяття ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, свого підтвердження не знайшов, оскільки шкода, завдана потерпілому, останнім відшкодована не була, а повного визнання вини та запевнення, що більше подібного він не вчинить і бажає виправитись, про що зазначав обвинувачений під час судового розгляду, для цього недостатньо.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого колегія суддів визнає рецидив злочинів.

З врахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України покарання у мінімальному розмірі, встановленому санкцією вказаної статті, у виді позбавлення волі. Що стосується покарання за ч. 1 ст. 222 КК України та ст. 395 КК України, то підстав для його зміни, чи призначення іншого більш суворого, колегія суддів не вбачає.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Керуючись ч. 15 ст. 615, ст.ст.404,405,407,409,414,420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14 лютого 2025 року відносно ОСОБА_8 , в частині призначеного покарання скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання:

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 222 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права обіймати посади та займатись діяльністю, пов`язаною з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно- господарських функцій на 1 рік;

- за ст. 395 КК України у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади та займатись діяльністю, пов`язаною з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком Роменського міськрайонного суду від 13 жовтня 2022 року та остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 5 років 1 місяць позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади та займатись діяльністю, пов`язаною з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 1 рік.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5