Справа № 307/490/23
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.11.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/255/23 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 04.04.2023.

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з повною загальною середньою освітою, розлучений, що має на утриманні неповнолітню дитину, несудимий, засуджений:

- за ст. 336 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки.

Відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 ухвалено рахувати з дня його затримання.

Речові докази: копію військового квитка серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_6 , копію контрольного талону мобілізаційного розпорядження на ім`я ОСОБА_6 залишено при матеріалах кримінального провадження.

Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

Військовозобов`язаний ОСОБА_6 , який згідно довідки військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 № 199 від 16.08.2022 визнаний придатним до військової служби та підлягає призову на військову службу під час мобілізації, будучи призваним на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_3 і зарахований в команду № НОМЕР_2 , 16.08.2022 отримав під особистий підпис повістку про обов`язок прибути о 10 год 17.08.2022 до ІНФОРМАЦІЯ_4 для подальшого призову військовозобов`язаного під час мобілізації на призивний пункт не з`явився. 13.12.2022 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 в АДРЕСА_2 , обвинувачений ОСОБА_6 написав на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 заяву про відмову від призову за мобілізацією, оскільки його погляди суперечать брати зброю в руки, убивати і ненавидіти людей.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду в частині призначення йому покарання змінити та застосувати положення ст. 75 КК України. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про те, що суд першої інстанції при призначенні йому покарання не дотримався вимог закону, оскільки належним чином не

-2-

врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та обставини, що пом`якшують покарання. Також вказує про наявність у нього на утриманні малолітньої дитини та відсутність судимості. Зазначені обставини давали суду підстави для застосування положень ст.75 КК України при призначенні йому покарання.

В запереченні на апеляційну скаргу обвинуваченого прокурор вказує на її безпідставність та необґрунтованість, з огляду на те, що покарання, яке призначено обвинуваченому ОСОБА_6 , відповідає положенням ст. 50, 65 КК України та буде необхідним й достатнім для його виправлення. Просить вирок суду від 04.04.2023 щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, промову прокурора про необґрунтованість апеляційної скарги та залишення без змін вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 , дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, досудове розслідування й судовий розгляд по ньому проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України. Викладені у вироку висновки про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, при обставинах викладених у вироку суду, ґрунтуються на зібраних доказах, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а також правильність призначеного судом покарання, ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 щодо невідповідності призначеного йому покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, внаслідок його надмірної суворості, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 2 статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Засади призначення покарання зазначені у ч. 1 ст. 65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною 2 статті 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Також необхідно зазначити, що Верховним Судом 01.02.2018 у справі № 634/609/15-к (провадження 51-658км17) визначено поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду (права та обов`язки) надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

-3-

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК) визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила кримінальне правопорушення, залежно від особливостей цього кримінального правопорушення і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання зазначених вимог закону дотримався. Колегія суддів уважає, що покарання обвинуваченому судом першої інстанції призначено з урахуванням вимог ст. 65 КК України, що не заперечував в судовому засіданні і прокурор.

З матеріалів кримінального провадження та вироку суду вбачається, що суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження в повній мірі встановив й врахував пом`якшуючі покарання обставини, відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані про особу винного та дійшов висновку про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за ст. 336 КК України у мінімальному розмірі, встановленому санкцією вищевказаної статті, яке ОСОБА_9 повинен відбувати реально.

Проте з таким висновком колегія суддів не погоджується та уважає, що відбування ОСОБА_9 призначеного покарання у виді позбавлення волі реально, є надто суворим і його застосування потягне за собою порушення засад виваженості та справедливості, які включають наявність розумного балансу між завищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, що на переконання колегії суддів не відповідатиме меті покарання, гуманності та справедливості.

Всебічна оцінка даних про особу винного є однією з важливих передумов можливості застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням. Перш за все необхідно враховувати соціально значиму поведінку винного до і після вчинення кримінального правопорушення, а також окремі якості чи інші особливості його особистості.

За час розгляду кримінального провадження в суді обвинувачений свідомо і неухильно дотримувалися загальноприйнятих норм і правил поведінки, встановлених у суспільстві, пануючих моральних принципів. Окрім того, як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_9 вину визнав, розкаявся, шкодуючи про вчинене та, запевняв суд про недопустимість в майбутньому подібної поведінки. Крім того, з долучених стороною захисту документів вбачається,

-4-

що обвинувачений ОСОБА_9 тяжко хворіє, в нього діагностовано, втому числі, дегенеративно-дистофічне захворювання поперекового відділу хребта, деформуючий спондильоз, протрузії міжхребетних дисків, екструзію міжхребетного диску, білатеральний та центральний стеноз СМК, з полірадикулярним синдромом, з помірним м`язово-тонічним компонентом зі стійким вираженим больовим синдромом, з помірним порушенням функції хребта та ходи, а також серонегативний спондилоартрит, з переважним ураженням шийного, грудного та поперекового відділів хребта з явищами ураження внутрішніх органів, з порушення обміну речовин, прогресуючий перебіг та вираженим больовим синдромом, реактивний гепатит, ожиріння І ступеня, кризовий перебіг.

Наведене свідчить про істотне зниження ступеню небезпечності обвинуваченого для суспільства, і утворює підставу для висновку суду про те, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене ст. 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Виходячи з конкретних обставини кримінального провадження, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_9 наявність у нього постійного місця проживання, неповнолітньої дитини на утриманні, позитивної характеристики, ряду діагностованих захворювань, відсутність судимості, а також з огляду на ту обставину, що з моменту притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності останній не вчинив нових кримінальних правопорушень, колегія суддів дійшла висновку про можливість виправлення ОСОБА_9 без відбування реального покарання та необхідність його звільнення від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, встановивши іспитовий строк терміном на 02 (два) роки з покладенням на нього передбачених ч. 1 ст. 76 цього Кодексу обов`язків.

Колегія суддів уважає, що саме таке покарання, а також термін іспитового строку відповідають як характеру та ступеню вчиненого обвинуваченим ОСОБА_9 кримінально-карного діяння, так і особі обвинуваченого і, в свою чергу, є необхідними і достатніми для його виправлення й запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, а також сприятимуть досягненню основної мети - виховання ОСОБА_9 в дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

За таких обставин, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає до часткового задоволення, а вироку суд зміні в частині призначення покарання.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

-5-

Вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 04.04.2023 щодо ОСОБА_10 в частині призначеного покарання змінити.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 02 (два) роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_10 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

У решті вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 04.04.2023 щодо ОСОБА_10 ,- залишити без змін.

На ухвалу Закарпатського апеляційного суду безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді