Провадження № 1-кп/638/88/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року Шевченківський районний суд м. Харкова в складі

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши об`єднане кримінальне провадження за обвинувальними актами за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Новий Оскол, Белгородської області, РФ, громадянки України, офіційно не одруженої, дітей на утриманні не має, без освіти, не працюючої, раніше неодноразово судимої, без місця реєстрації, яка фактично мешкала за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ч.ч. 1,2,3,4 ст. 190 КК України, -

в с т а н о в и в :

В провадженні Шевченківського районного суду м. Харкова перебуває об`єднане кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ч.ч. 1,2,3,4 ст. 190 КК України з затвердженими обвинувальними актами по справі, внесеними до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до розпорядження № 02-06/324 від 11 березня 2021 року вказане об`єднане кримінальне провадження передане на розгляд судді ОСОБА_1 в зв`язку зі смертю судді ОСОБА_9 .

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.11.2020 обвинуваченій обрано запобіжний захід взяття під варту до 02.01.2021.

Ухвалою від 06 вересня 2021 року запобіжний захід ОСОБА_8 змінено на домашній арешт.

Ухвалою від 14 березня 2023 року ОСОБА_8 оголошена у розшук Дзержинським районним судом м. Харкова, провадження у справі зупинене.

04 квітня 2023 року прокурорка ОСОБА_10 звернулась до суду з клопотанням обрати стосовно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та надати дозвіл на затримання. Ухвалою від 06 квітня 2023 надано дозвіл на затримання ОСОБА_8 .

Ухвалою від 19 листопада 2025 року кримінальне провадження було відновлене.

Ухвалою від 19 листопада 2019 року забезпечено участь захисника ОСОБА_8 під час розгляду кримінального провадження.

В судовому засіданні 20 січня 2026 року прокурорка заявила клопотання про продовження дії запобіжного заходу ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою, просила суд продовжити запобіжний захід без визначення розміру застави, вказала, що неодноразово ОСОБА_8 обирався запобіжний захід тримання під вартою, після чого вона вносила заставу та уникала явки у подальші судові засідання. Також по вказаному кримінальному провадженню, їй було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який вона також не виконувала та уникала явок до суду. Також ОСОБА_8 неодноразово засуджена за вчинення корисливих злочинів, та продовжила вчиняти кримінальні правопорушення. Все це свідчить що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченої. Зазначила, що обвинувачена може впливати на свідків та потерпілих, продовже вчиняти кримінальні провадження, може знищити докази по кримінальному провадженню.

Прокурори наполягали на задоволенні клопотання.

Обвинувачена ОСОБА_8 заперечувала проти вказаного клопотання, зазначила, що запобіжний захід їй обрано до 31 січня 2026 року, тому вважала передчасним вирішення питання продовження запобіжного заходу.

Захисник заперечував проти заявленого клопотання та просив обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Вважав клопотання таким, що не підлягає задовленню.

Відповідно до положень ч.1ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст.176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст.199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно з вимогами ст.ст.197,199 КПК України за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на такий, що не пов`язаний з ізоляцією від суспільства, строк тримання підозрюваного під вартою може бути продовжений.

Під час розгляду клопотання судом встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, що підтверджується долученими до клопотання матеріалами, сукупність яких є достатньою для продовження дії запобіжного заходу, оскільки ризики того, що обвинувачена може переховуватись від суду, враховуючи суворість можливого покарання, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином не зменшились.

При вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу суд також враховує вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченої винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона обвинувачується, вік та стан здоров`я обвинуваченої, міцність соціальних зв`язків обвинуваченої в місті її постійного проживання у тому числі наявність у неї родини та утриманців, наявність постійного міста роботи, репутацію обвинуваченої, майновий стану, наявність чи відсутність судимостей, дотримання умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися раніше, розмір майнової шкоди у завданні якої обвинувачується особа, вагомість наявних доказів, якими обґрунтовується відповідні обставини.

Беручи до уваги те, що обвинувачена може переховуватись від органів судового розслідування та незаконно впливати на свідків, потерпілих вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Суд також вважає встановленим існування ризиків передбачених п.1, п.2, п. 3, п.5. ч.1 ст. 177 КПК України.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, вчинення іншого кримінального правопорушення, свідчить про наявність ризиків, передбачених п.п. 1,2,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від органів досудового розслідування та/або суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка у кримінальному правопорушенні, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

При вирішенні питання про продовження дії запобіжного заходу судом враховується практика Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення «Лабіта проти Італії», згідно якого, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

Суди повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість, багато епізодична злочинна діяльність та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченим злочину, наявна можливість ухилення від явки до суду.

При цьому суд зазначає, що тяжкість покарання, що загрожує, не є основною чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України.

Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не зменшилися.

Зі змісту КПК України вбачається, що перевірка обґрунтованості підозри під час досудового розслідування по кримінальному провадженню при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, а також продовження строків тримання під вартою під час досудового розслідування в повному обсязі покладається виключно на слідчого суддю, що постановляє відповідні ухвали.

А питання про те, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення та чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення під час судового розгляду кримінального провадження вирішуються судом тільки при ухваленні вироку, відповідно до ст. 368 КПК України.

Висновок суду щодо необхідності обрання запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченої під вартою ґрунтується на вищевикладених обставинах, які свідчать про те, що не зменшилися раніше заявлені ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні нетяжких злочинів, тяжкого злочину, раніше неодноразово судима. На теперішні час останній було повідомлено про підозру у вчиненні ще декількох корисливих кримінальних правопорушень і обвинувальні акти ще не передані до суду та не перебувають на розгляді в суді. Крім того відповідно до листа Начальника відділу по контролю за виконанням судових рішень ДУ « Харківський слідчий ізолятор» у провадженні Немишлянського районного суду міста Харкова перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.2 ст. 190 КК України. За вказаним кримінальним провадження ОСОБА_8 обрано запобіжний захід тримання під вартою з можливістю внесення застави. З ухвали Немишлянського районного суду міста Харкова від 11 листопада 2025 року вбачається, що кримінальні провадження щодо ОСОБА_8 перебувають також в інших судах м. Харкова, Полтави, Одеси, Києва. Крім того, ОСОБА_8 не працює, не має стабільного доходу, що свідчить про ризик вчинення нею повторних злочинів, родини не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних та сімейних зв`язків, не має постійного місця проживання та реєстрації, таким чином, суд приходить до висновку, що знаходячись на волі, обвинувачена може переховуватись від суду, та перешкодити встановленню істини у справі, вчинити нове кримінальне правопорушення.

З повідомлення в.о. начальника відділу по контролю за виконанням судових рішень Харківської УВП № 27 від 03.08.2018 року ОСОБА_8 згідно ухвали Червонозаводського районного суду міста Харкова від 10.07.2018 року звільнена з-під варти по сплаті застави 88100 гривень.

Після чого, відповідно до обвинувальних актів продовжила вчиняти кримінальні правопорушення.

Таким чином, перебуваючи на волі, ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватись від суду, та перешкодити встановленню істини у справі, що свідчить про неможливість запобігання вказаним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, тому достатніх підстав на теперішній час для заміни або скасування раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не вбачається.

Обвинувачена ОСОБА_8 під час судового розгляду поводилась адекватно, розуміла головуючу у справі та інших учасників судового розгляду, надавала пояснення та заявляла клопотання, у суду не виникає підстав вважати, що ОСОБА_8 перебувала у безпорадному стані не могла контролювати свою поведінку у зв`язку з поганим самопочуттям. Також суд зауважує, що ОСОБА_8 впевнено розуміла українську мову, якою до неї зверталися учасники судового розгляду та головуюча у справі, надавала відповіді, хоча і зазначала про певне не розуміння.

У матеріалах справи т.с.1 а.с. 62 міститься заява ОСОБА_8 про можливість розгляду справи за відсутності перекладача, так як вона розуміє українську мову. За таких обставин суд констатує зловживання правами та можливість затягування та зриву судових засідань з боку обвинуваченої ОСОБА_8 .

Суд звертає особливу увагу на кількість епізодів та постійне продовження вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_8 , які охопили майже всі обласні центри України.

При цьому суд зазначає, що тяжкість покарання, що загрожує, не є основною чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Феррарі - Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим лише тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням органів досудового розслідування (попереднього слідства).

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Фокс, Кембел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що суд своїм рішенням має забезпечити не лише права підозрюваних, але і високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що саме по собі вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З вказаних підстав, суд зазначає, що тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи, а тому дієво забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених може лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин суд вважає, що на теперішній час ризики, передбачені ст. 177 КПК України, з урахуванням вищенаведених позицій Європейського суду з прав людини, не змінились.

Відповідно до п. 1ч. 4 ст. 183 КПК України застава не визначається у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрози його застосування. Відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 183 КПК України застава не визначається у кримінальному провадженні щодо особи стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

На підставі викладеного, керуючись, ст.369,376,199 КПК України суд, -

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченій у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ч.ч. 1,2,3,4 ст. 190 КК України дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб, тобто до 20 березня 2026 року, включно, в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.

Копію ухвали направити учасникам судового провадження.

Ухвала в частині продовження дії запобіжного заходу- тримання під вартою може бути оскаржена в порядку глави 18 КПК України.

Повний текст ухвали виготовлений 20 січня 2026 року.

Головуюча суддя: ОСОБА_1