Справа № 136/71/18
Провадження №11-кп/801/420/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження № 0000141, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 07.09.2017 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Липовецького районного суду Вінницької області від 20 січня 2025 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця села Степанівка Вінницького району Вінницької області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , з вищою освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,-

Зміст судового рішення та встановлені судом обставини.

Вироком Липовецького районного суду Вінницької області від 20 січня 2025 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення.

Вирішено питання про долю речових доказів.

Виправдовуючи ОСОБА_7 за висунутим обвинуваченням, суд дійшов висновку про наявність провокації злочину з боку правоохоронних органів, а також визнав недопустимими усі зібрані докази з огляду на здійснення досудового розслідування неуповноваженими особами із порушенням правил підслідності.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що їх подала

В апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_9 ставиться питання про скасування вироку Липовецького районного суду Вінницької області від 20.012025 через істотні порушення кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність. Просить ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 368 КК України та призначити покарання у виді шести років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на строк два роки та з конфіскацією усього майна, яке є його власністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий суд безпідставно дійшов висновку про збирання доказів неуповноваженим органом, натомість досліджені судом докази у своїй сукупності цілком доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину,

Установлені фактичні обставини та формулювання обвинувачення, визнаного доведеним судом апеляційної інстанції

ОСОБА_7 згідно наказу виконувача обов`язків начальника Головного управління ДСНС України у Вінницькій області № 35 від 14.10.2014, обіймаючи посаду начальника Липовецького районного сектора Головного управління ДСНС України у Вінницькій області, будучи службовою особою, на яку згідно ст. 101 Кодексу цивільного захисту України поширюються вимоги та обмеження, встановлені Законом України «Про запобігання корупції», здійснюючи згідно положення про Липовецький районний сектор ГУ ДСНС України у Вінницькій області, затвердженого наказом Головного правління ДСНС України у Вінницькій області № 221 від 27.05.2016, безпосереднє керівництво підрозділом, маючи повноваження щодо здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням і виконанням вимог законодавства у сферах пожежної, техногенної безпеки та цивільного захисту місцевими підприємствами, установами та організаціями, іншими суб`єктами господарювання незалежно від форм власності та громадянами України, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 368 КК України за наступних обставин.

29 вересня 2017 року о 12 годині 40 хвилин ОСОБА_7 умисно, із корисливих мотивів, задля особистого незаконного збагачення, з використанням наданої влади та повноважень, заздалегідь домовившись про отриманні від фізичної особи-підприємця ОСОБА_10 неправомірної вигоди в сумі 1500 гривень за нездійснення щодо останнього контрольно-перевірочних заходів щодо дотримання вимог пожежної, техногенної безпеки, цивільного захисту та нестворення, у зв`язку з цим, перешкод у здійсненні підприємницької діяльності, у АДРЕСА_3 , біля магазину, у якому ОСОБА_10 здійснює підприємницьку діяльність, одержав від останнього частину раніше обумовленої суми неправомірної вигоди у розмірі 1000 гривень.

Після цього того ж дня 22.09.2017 о 13 годині 40 хвилин ОСОБА_7 знову зустрівся зі ОСОБА_10 у місті Липовець на перехресті вулиць 40-річчя Перемоги та Липківського біля пам`ятника танкістам, де отримав від ОСОБА_10 решту раніше обумовленої суми неправомірної вигоди у розмірі 500 гривень.

Таким чином ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 1 ст. 368 КК України одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, повторно дослідивши обставини кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з оскаржуваного вироку, зазначені норми закону місцевим судом не дотримані, натомість допущені істотні порушення кримінального процесуального закону в частині визнання недопустимими та неналежними окремих доказів, а висновки суду в частині виправдання ОСОБА_7 не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

За клопотанням прокурора відповідно до положень ч. 3 ст. 404 КПК України апеляційний суд повторно дослідив обставини, встановлені під час кримінального провадження та дійшов наступних висновків.

Допитаний апеляційним судом обвинувачений ОСОБА_7 надав показання про те, що в один із днів наприкінці серпня місяця 2017 року йому зателефонував невідомий абонент, який представився ОСОБА_11 . Під час розмови цей громадянин попросив про зустріч для консультації з питань пожежної безпеки, однак він перебував у відпустці та відповів ОСОБА_10 про необхідність звернення до державного інспектора, оскільки ці питання не входять до кола його компетенції. Після наполягання ОСОБА_10 про особисту зустріч він повідомив, що через 40 хвилин він буде проїжджати біля пожежної частини і там вони зможуть зустрітись. Коли він під`їхав до роботи, біля входу до приміщення до нього підійшов хлопчина, який представився ОСОБА_11 та хотів дізнатися про дозволи з питань пожежної безпеки. В ході розмови він повідомив ОСОБА_12 , що йому непотрібно жодних дозволів, однак на усі запитання йому може відповісти головний державний інспектор. В ході розмови вони пройшли до службового кабінету, де він розповідав ОСОБА_10 про наявність транспортних засобів, які потребують ремонту. Перебуваючи у службовому кабінеті він покликав державного інспектора ОСОБА_13 , який у свою чергу підтвердив ОСОБА_10 відсутність необхідності оформлення дозволів у зв`язку з наявністю мораторію на проведення перевірок з питань пожежної безпеки. Після звернення ОСОБА_10 про можливість надання благодійної допомоги він повідомив останньому, що за таких обставин необхідно заповнити відповідну декларацію та подати до бухгалтерії. Також він говорив ОСОБА_14 , що у зв`язку з недостатністю державного фінансування для закупівлі паливно-мастильних матеріалів та пожежно-технічного обладнання, буть раді наданню будь-якої благодійної допомоги. Після цього він покликав начальника частини, якому представив ОСОБА_10 і попросив надати останньому банківські реквізити для благодійних внесків та скласти відповідну заяву. На це ОСОБА_10 відповів, що у нього наразі відсутні документи та пообіцяв під`їхати пізніше. Через деякий час на належному пожежній частині транспортному засобі пробились два колеса і він подзвони ОСОБА_10 з питанням про можливість надання допомоги, на що останній відповів, що приїде в п`ятницю. Під час зустрічі в цей день він жодних коштів від ОСОБА_10 не отримував, під час телефонної розмови нічого не вимагав, як у нього опинились кошти, пояснити не може. Вважає, що це була провокація з боку правоохоронних органів з метою усунення його з посади.

Свідок ОСОБА_10 надав показання про те, що у 20127 році він у місті Липовець здійснював підприємницьку діяльність, пов`язану з виготовленням гранітних виробів. Приблизно через три місяці після початку підприємницької діяльності йому передзвонили та повідомили про необхідність явки до пожежної частини для з`ясування питань пожежної безпеки. Під час зустрічі у приміщенні Липовецького відділу ДСНС він познайомився з керівником підрозділу ОСОБА_7 . Також під час цієї зустрічі був присутній ще один працівник МНС. В ході бесіди ОСОБА_15 повідомив про необхідність надання допомоги пожежній частині. Пізніше ОСОБА_7 ще декілька разів дзвонив до нього та повідомляв про необхідність надання коштів у розмірі 1500 гривень, на що він заперечував. Під час однієї з розмов ОСОБА_7 сказав, що «він несерйозний хлопець та може поміняти думку про нього». Такі слова ОСОБА_16 він сприйняв як погрозу, після чого звернувся до правоохоронних органів. 22.09.2017 він у орендованому ним приміщенні передав ОСОБА_7 кошти у розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень, а пізніше цього ж дня на перехресті біля пам`ятника передав ще 500 (п`ятсот) гривень. Віддавши зазначені кошти він запитав у ОСОБА_7 чи у нього все буде нормально, на що останній відповів, що «все буде зроблено, папери напишемо». Про наявність мораторію на проведення перевірок йому ніхто не повідомляв. Після затримання під час розгляду у суді першої інстанції ОСОБА_15 кілька разів приходив до нього додому з погрозами, що змусило його припинити підприємницьку діяльність та продати житло.

Свідок ОСОБА_13 показав, що у 2017 році він працював на посаді головного державного інспектора у сфері пожежної техногенної безпеки Липовецького району. ОСОБА_7 був керівником цього підрозділу. 22 вересня 2017 року ОСОБА_15 попросив його під`їхати разом в центр. На перехресті біля танку ОСОБА_7 повідомив, що йому треба з кимось зустрітись. Так, ОСОБА_7 зустрівся з хлопцем, якого він раніше близько місяця тому бачив у приміщенні пожежної частини, розмова тривала близько хвилини, про що говорили, йому невідомо. Невдовзі його та ОСОБА_7 затримали працівники правоохоронних органів. У нього особисто вилучили 900 (дев`ятсот) гривень, серед яких було 600 (шістсот) гривень, які перед цим повернув йому ОСОБА_7 у якості повернення раніше наданої позики.

Також судом повторно досліджено письмові докази:

-заява ОСОБА_10 від 07.09.2017, якою останній звертається до керівника Немирівської окружної прокуратури про вимагання начальником Липовецького районного сектору ДСНС ОСОБА_7 , неправомірної вигоди у в розмірі 1500 гривень (т. 1, а. п. 128);

-протокол огляду речей від 22.09.2017, складений оперуповноваженим УЗЕ у Вінницькій області ДЗЕ НП України ОСОБА_17 , в ході якого у присутності понятих було оглянуто п`ять купюр номіналом по 200 гривень та які були вручені ОСОБА_10 для подальшої передачі ОСОБА_7 у якості неправомірної вигоди (т. 1, а. п.141-144);

-протокол огляду речей від 22.09.2017, складений оперуповноваженим УЗЕ у Вінницькій області ДЗЕ НП України ОСОБА_17 , в ході якого у присутності понятих було оглянуто дві купюри номіналом по 200 гривень та одну купюру номіналом 100 гривень, та які були вручені ОСОБА_10 для подальшої передачі ОСОБА_7 у якості неправомірної вигоди (т. 1, а. п.145-147);

-протокол затримання ОСОБА_7 від 22.09.2017, складений прокурором Немирівської місцевої прокуратури ОСОБА_18 , відповідно до якого під час фактичного затримання ОСОБА_7 у останнього було виявлено та вилучено грошові кошти, серед яких купюри, раніше оглянуті та вручені ОСОБА_10 для подальшої передачі ОСОБА_7 у якості неправомірної вигоди (т. 1, а. п. 170-171);

-протокол освідування ОСОБА_7 від 22.09.2017, складений оперативним працівником УЗЕ у Вінницькій області ДЗЕ НП України ОСОБА_19 , відповідно до якого при просвічуванні правої руки ОСОБА_7 видиме нашарування люмінісцентних речовин (т. 1, а. п. 174);

-протокол огляду місця події від 22.09.2017, складений прокурором Немирівської місцевої прокуратури ОСОБА_18 , в ході якого у ОСОБА_7 вилучено грошові кошти у тому числі передані у якості неправомірної вигоди та змиви з долонь (т. 1, а. п. 174-182);

-постанова прокурора Немирівської місцевої прокуратури ОСОБА_20 від 07.09.2017 про проведення контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту у межах кримінального провадження № 0000141, проведення якого доручено УЗЕ у Вінницькій області ДЗЕ НП України (т. 2, а. п. 48-49);

-протокол про результати проведення контролю за вчиненням злочину, складений 23.092017, у якому відображено послідовність проведення зазначеної негласної слідчої дії (т. 2, а. п. 78-80);

-протокол про результати аудіо-, відеоконтролю особи від 12.190.2017, у якому міститься інформація про зустріч ОСОБА_10 із ОСОБА_7 , яка відбулась 22.09.2017 (т. 2, а. п. 82-84);

-протокол про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 12.10.2017, у якому міститься інформація про зміст телефонної розмови між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 (т. 2, а. п. 85-88).

За змістом ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Висновки щодо здійснення слідчих дій належною особою.

Визнаючи недопустимими усі зібрані докази, місцевий суд виходив з того, що за приписами п. 2 ч. 3 ст. 87 КПК України докази отримані після початку кримінального провадження шляхом реалізації прокурором повноважень, не передбачених кримінальним процесуальним законом.

З цього приводу суд зазначає, що повноваження прокурора у кримінальному провадженні у ході здійснення нагляду за додержанням законів під час досудового розслідування визначені ч. 2 ст. 36 КПК України, до яких з-поміж інших, віднесено здійснення початку досудового розслідування (п. 1), здійснення доручення органу досудового розслідування проведення досудового розслідування (п. 3), доручення органу досудового розслідування проведення слідчих, негласних слідчих дій, а у необхідних випадках особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії у порядку, визначеному цим Кодексом (п. 4).

За змістом ч. 1 ст. 37 КПК прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.

Частьиною першою ст. 214 КПК України визначено обовязок у тому числі прокурора невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви про кримінальне правопорушення внести такі відомості до ЄРДР.

У цьому провадженні устаовлено, що заява ОСОБА_10 про вчинення кримінального правопорушення надійшла др Немирівської місцевої прокуратури 07.09.2017 за вхідним номером 6569вх-17.

Тогож дня прокурором цієї прокуратури до ЄРДР внесено відомостьі про кримінальне правопоругшення за № 0000141.

Також 07.09.2017 постановою керівника Немирівської місцевої прокуратури визначено групу прокурорів, а з урахуванням потреби негайного проведення слідчих дій, прокурором цієї прокуратури здійснено допит ОСОБА_10 .

Проведення таких слідчих дій не заподіяло шкоди правам та свободам ОСОБА_7 та при цьому суд зауважує, що за висновками, викладеними у Постанові ВП ВС від 31 серпня 2022 року (справа № 756/10060/17) Суд зазначив, що відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Послідовність викладення в диспозиції правової норми наведених вище завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів кримінального судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, захисту особи, суспільства та держави від злочинних посягань, охорони прав і свобод людини, забезпечення оперативного й ефективного розкриття кримінальних правопорушень і справедливого судового розгляду.

Невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.

В основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду повинні знаходитися права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права.

На користь відповідного висновку свідчить зміст ст. 87 КПК, якою визначено критерії недопустимості засобів доказування у зв`язку з недотриманням законного порядку їх одержання. Згідно з частиною першою цієї статті недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, одержаній унаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Частинами другою і третьою цієї статті передбачено безальтернативний обов`язок суду констатувати істотне порушення прав людини і основоположних свобод і визнати недопустимими засоби доказування, отримані: в результаті процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, здійснених без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози його застосування; з порушенням права особи на захист; з показань чи пояснень, відібраних із порушенням права особи відмовитися від давання показань і не відповідати на запитання, або без повідомлення про таке право; з порушенням права на перехресний допит; з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування та прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; в результаті обшуку житла чи іншого володіння особи, якщо до проведення даної слідчої дії не було допущено адвоката.

З наведеного слідує, що імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини заборони катування й нелюдського поводження (ст. 3 Конвенції, ч. 1 ст. 28 Конституції України), прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу (п. «с» ч. 3 ст. 6 Конвенції, ст. 59 Конституції України), на участь у допиті свідків (п. «d» ч. 3 ст. 6 Конвенції), права людини на повагу до свого приватного життя, недоторканність житла (ст. 8 Конвенції), на відмову давати показання щодо себе, членів своєї сім`ї та близьких родичів (ч. 1 ст. 63 Конституції України).

Відтак у кожному з вищезазначених випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України.

З огляду на зазначене суд, вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

Як наведено вище, внесення прокурором до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення та здійснення ним невідкладних слідчих дій відповідно до повноважень, визначених ст. 36, 37 КПК України, не ставить під сумнів достовірність як цих доказів, так і інших, здобутих у ході подальшого досудового розслідування.

Висновки щодо відсутності провокації.

Усталеною практикою ЄСПЛ визначено аспекти (критерії) відмежування провокації злочину від допустимої поведінки правоохоронних органів (справа «Банніков проти Російської Федерації» (заява № 18757/06, рішення від 04.11.2010); справа «Матановіч проти Хорватії» (заява № 2742/12, рішення від 04.04.2017); «Раманаускас проти Литви» (заява № 55146/14, рішення від 20.02.2018). Провокація має місце тоді, коли працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою отримання доказів і порушення кримінальної справи впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений. При цьому під пасивним розслідуванням розуміється відсутність будь-яких активних дій, які би спонукали особу вчинити злочин.

Для встановлення факту провокації злочину визначальним з`ясування питань: чи були дії правоохоронних органів активними, чи мало місце з їх боку спонукання особи до вчинення злочину, наприклад, прояв ініціативи в контактах з особою, повторні пропозиції, незважаючи на початкову відмову особи, наполегливі нагадування, підвищення ціни вище середньої; чи було би скоєно злочин без втручання правоохоронних органів; вагомість причин проведення оперативної закупівлі, чи були у правоохоронних органів об`єктивні дані про те, що особу було втягнуто у злочинну діяльність і ймовірність вчинення нею злочину була суттєвою.

Як убачається із повторно досліджених апеляційним судом фактичних обставин цього провадження після внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення орган розслідування сам визначив форми і способи його організації з урахуванням потреб розслідування, необхідності запобігти розголошенню факту і деталей співробітництва особи, яка надавала неправомірну вигоду.

Під час дослідження в судовому засіданні відомостей негласних слідчих (розшукових) дій, а саме протоколу про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних абонентським номером мереж стосовно Білоуса НОМЕР_1 від 12.10.2017 (т. 2 а.с. 87) та дослідження файла аудіозапису на диску об`ємом 4,7 GB, інв. № 651 т (папка: 2208-2017, підпапка: 2017_09_22, файл: 10-34-55.1-133wav) установлено, що в день надання неправомірної вигоди - 22.09.2017 під час телефонної розмови о 10 год. 35 хв. між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 обвинувачений вказує на необхідність зустрічі та говорить: «... Будеш сьогодні? Бо ми вже на тебе понадіялись, а ти щось не серйозний козак... нам деякі питання надо закрити... чи нам поміняти точку зору свою?»

Також під час дослідження в судовому засіданні відомостей негласних слідчих (розшукових) дій, а саме протоколу про результати аудіо-відеоконтролю особи - ОСОБА_7 від 12.10.2017 (т. 2 а.с. 83) та дослідження відео файлу micro SD картки об`ємом 2 GB, iнв. 2017_09_22_12_13_chl.mp4 -розмова на 54 хвилині 676T (файл: запису) установлено як обвинувачений ОСОБА_7 вказує, що у разі надання неправомірної вигоди підрозділ МНС, який він очолює, не буде здійснювати перевірки діяльності ОСОБА_10 протягом року, дослівно: « ... то це ми питання прикрили, тебе не зачіпає рік, як говориться....».

Також під час дослідження в судовому засіданні відомостей негласних слідчих (розшукових) дій, а саме протоколу про результати аудіо-відеоконтролю особи - ОСОБА_7 від 12.10.2017 (т. 2 а.с. 83) та дослідження відеофайлу micro SD картки об?ємом 2 GB, iHB.N? 676T (файл: 2017_09_22_13_25_chl.avi -розмова на 16 хвилині запису) установлено як на запитання ОСОБА_10 обвинувачений ОСОБА_7 підтверджує, що передача йому неправомірної вигоди в розмірі 1500 грн. гарантує, що у ОСОБА_10 не будуть проводитися перевірки протягом року. Дослівно ОСОБА_10 : «Цих півтора тисячі це на рік?» та відповідь ОСОБА_7 : «Да, да, да. Ми закриваєм і більше ніяких ...не нада».

Таким чином у ході досудового розслідування поведінка правоохоронних органів не вказувала на таку активну поведінку, яка б свідчила про імовірність провокування до вчинення злочину. При цьому суд наголошує, що проведення контролю за вчиненням злочину не є провокуванням до його вчинення і за відсутності ознак провокації вказана слідча дія навіть із застосуванням особливих методів ведення слідства, зокрема агентурних методів, саме по собі не може порушувати право особи на справедливий суд.

Висновки щодо кваліфікації дій обвинуваченого.

Кримінальна відповідальність за одержання неправомірної вигоди, які і за вчинення інших альтернативних діянь, визначених у диспозиції ст. 368 КК, настає не залежно від факту вчинення або невчинення певних дій одержувачем неправомірної вигоди в інтересах іншої особи (інших осіб). Тобто достатнім для кваліфікації дій особи за ст. 368 КК є саме прийняття пропозиції, обіцянки, одержання неправомірної вигоди і успішність задоволення інтересів третіх осіб, які пропонували, обіцяли, надавали неправомірну вигоду, або інших осіб, не впливає на кваліфікацію дій суб`єкта кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368 КК.

При цьому кримінальна відповідальність за ч. 3 ст. 368 КК України настає з-поміж іншого, у разі вимагання такої неправомірної вигоди.

Натомість сукупність повторно досліджених та установлених під час апеляційного розгляду фактичних обставин провадження (показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , доказів за результатами негласних слідчих дій) не дають підстави стверджувати факт вимагання ОСОБА_7 неправомірної вигоди, тому суд приходить до висновку про відсутність цієї кваліфікуючої ознаки.

Однак на переконання суду під час апеляційного розгляду повністю знайшло своє підтвердження обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.

Рішення щодо покарання та звільнення від покарання

Відповідно ч. 5 ст. 74 КК України особа за вироком суду звільняється від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Апеляційний суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, санкція якого на момент вчинення злочину передбачала покарання у виді штрафу від однієї тисячі до тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт на строк від трьох до шести місяців, або позбавлення волі на строк від двох до чотирьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та зазначене кримінальне правопорушення відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України віднесено до нетяжких злочинів.

У свою чергу за змістом п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею нетяжкого кримінального правопорушення (злочину) і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років.

Як убачається із установлених фактичних обставин, ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 368 КК України 22.09.2017 року та з дня його вчинення минуло понад сім років, тобто минули строки давності, визначені п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України.

За наведених обставин обвинувачений підлягає звільненню від покарання на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

Рішення щодо процесуальних витрат

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 118 КПК України до процесуальних витрат віднесені, з-поміж інших, витрати, пов`язані із залученням експертів.

У цьому провадженні постановою прокурора від 04.10.2017 було залучено експерта Вінницького НДЕКЦ ОСОБА_21 для проведення судової технічної експертизи документів. 14.12.2017 з поставлених питань експертом надано висновок № 392-П (т. 2, а. п. 12-22). Відповідно до довідки про витрати на проведення експертизи, вартість проведення останньої складає 1977,40 гривень (т. 2, а. п. 11).

Також постановою прокурора від 02.10.2017 було залучено експерта Вінницького НДЕКЦ ОСОБА_22 для проведення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів. 12.12.2017 з поставлених питань експертом надано висновок № 244 (т. 2, а. п. 25-47). Відповідно до довідки про витрати на проведення експертизи, вартість проведення останньої складає 1487,20 гривень (т. 2, а. п. 24).

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

На підставі викладеного, процесуальні витрати в розмірі 3464,60 гривень підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Липовецького районного суду Вінницької області від 20 січня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000141, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 07.09.2017 яким виправдано ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України скасувати через істотні порушення кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

Ухвалити новий вирок.

Визнати винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, в розмірі 3464 (три тисячі чотириста шістдесят чотири) гривні 60 копійок.

Вирок може бути оскаржений до суду Касаційної інстанції (Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду) протягом трьох місяців з дня проголошення.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: