Дата документу 20.11.2025
Справа № 334/5592/23
Провадження № 1-кп/334/400/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів Дніпровського районного суду м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спеціального судового провадження (in absentia) кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Переможного Якимівського району Запорізької області, громадянина України, який перебував на посаді помічника чергової частини відділу поліції № 1 Мелітопольського районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, -

за участі: прокурорів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 , -

встановила:

Згідно з наказом Головного управління Національної поліції в Запорізькій області № 20 о/с від 12.01.2021 старшого сержанта поліції ОСОБА_5 призначено на посаду помічника чергової частини відділу поліції № 1 Мелітопольського районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», правоохоронні органи - це органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, Бюро економічної безпеки України, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Наказом № 537 о/с від 23.05.2022 на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_5 звільнено зі служби в поліції.

Таким чином, ОСОБА_5 до 23.05.2022 являвся службовою особою - працівником правоохоронного органу.

Згідно зі ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема до медичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Відповідно до ст. 63 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_5 присягнув на вірність Українському народові та зобов`язався, усвідомлюючи свою високу відповідальність, вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

Водночас, ОСОБА_5 складеної ним присяги не дотримався та в умовах, коли Український народ героїчно протистоїть російському агресору, у порушення вимог ст. 1, 2, 17 Конституції України, ст.ст. 2, 63 Закону України «Про Національну поліцію», зрадив українській державі та всьому Українському народові, вчинивши злочин проти основ національної безпеки України за наступних обставин.

Так, 24.08.1991 Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України - Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Запорізька область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Згідно з вимогами ст.ст. 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

Всупереч нормам міжнародного гуманітарного права президент російської федерації (далі - рф) ОСОБА_9 , а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади рф, діючи всупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів збройних сил рф на територію України.

Так, 24.02.2022, на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці збройних сил рф, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили часткову окупацію території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

Згідно з указом президента ОСОБА_10 № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб

В подальшому, відповідними указами президента ОСОБА_10 , правовий режим воєнного стану на всій території України продовжувався і діє до теперішнього часу.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Після початку агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців збройних сил рф було тимчасово взято під контроль Мелітопольський район та частину інших населених пунктів на території Запорізької області з державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, іншими об`єктами, які на даний час контролюються та утримуються російськими військами.

З метою встановлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю Української влади на територіях населених пунктів Запорізької області, які на даний час контролюються та утримуються російськими військами, представниками рф з числа своїх громадян та місцевого населення Запорізької області були сформовані підрозділи силового блоку, які виконують функції правоохоронних органів, тим самим вчиняють діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.

У свою чергу, ОСОБА_5 будучи громадянином України, перебуваючи на посаді помічника чергової частини відділу поліції № 1 Мелітопольського районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для розуміння факту захоплення та подальшого утримання рф території смт. Якимівки, Мелітопольського району, Запорізької області та інших населених пунктів Запорізької області, усвідомлення проведення активної підривної діяльності проти України представниками спецслужб, правоохоронних та інших органів державної влади рф, бажаючи допомогти окупаційній адміністрації рф та зробити свій особистий внесок для утворення та функціонування на території Запорізької області та, зокрема, смт. Якимівки, Мелітопольського району системи органів державної влади рф, у тому числі правоохоронної, з метою становлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю Української влади, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, в період часу приблизно з 08 квітня 2022 року до 30 квітня 2022 року (більш точного часу в ході проведення досудового розслідування встановити не виявилось за можливе), в період проведення військових дій на території Запорізької області, використовуючи теоретичні знання і практичні навики, отримані в Україні, перейшов на бік ворога, надавши добровільну згоду на співпрацю з окупаційною владою рф, після чого виконував вказівки і розпорядження керівників окупаційної адміністрації рф, здійснював чергування у незаконно створеному «правоохоронному органі», виконував завдання незаконної влади з патрулювання на території Якимівської ОТГ Мелітопольського району Запорізької області, незаконно проводив огляд на стан сп`яніння водіїв транспортних засобів, розшукував та доставляв до незаконно створеного «правоохоронного органу» осіб, які не підтримували та чинили спротив незаконній владі, усвідомлюючи, що в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, вказане шкодить суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Так, ОСОБА_5 з власної ініціативи добровільно розпочав «службу» в підпорядкуванні окупаційної адміністрації рф, а саме у незаконно створеному органі «народній міліції смт. Якимівки», а в подальшому у незаконно створеному «правоохоронному органі» так званому «Отделе полиции №3 (дислокации пгт. Акимовка) УВД по г. Мелитополю и Мелитопольскому району ГУВД в Запорожской области», завдаючи шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, тобто державну зраду та почав проходи службу в незаконно створеному окупаційною владою «правоохоронному органі».

Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 111 КК України, як державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану.

Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого ОСОБА_5 (in absentia), який показань суду не надавав та будь-яких клопотань від останнього на адресу суду не надходило.

Водночас, дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника адвоката ОСОБА_8 , який був забезпечений державою з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в у Донецькій та Запорізькій областях.

Повістки про виклик обвинуваченого ОСОБА_5 , а також інформацію про винесення процесуальних документів у даному кримінальному провадженні надсилались та публікувались відповідно до вимог ст. 135, 323 КПК України.

Таким чином, суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_5 , належним чином повідомленого про проведення відносно нього досудового розслідування та здійснення судового розгляду, від користування своїм правом предстати перед судом та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчить про його наміри від ухилення від кримінальної відповідальності.

В той же час, ухилення обвинуваченого ОСОБА_5 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні зазначив, що не мав можливості зв`язатися з обвинуваченим і з`ясувати у нього правову позицію щодо пред`явленого обвинувачення. Водночас, захисник належним чином приймав участь у реалізації права на захист обвинуваченого під час судового розгляду та висловив свою позицію з приводу недоведеності вини останнього у вчиненні інкримінованого злочину; недоведеності стороною обвинувачення добровільності зайняття посади, як і самого зайняття посади та необхідності постановлення виправдувального вироку у даному кримінальному провадженні.

Судом визнано загальновідомим і таким, що не потребує доказуванню в межах даного кримінального провадження, що тимчасова окупація з боку Російської Федерації частини території України (у т.ч. смт. Якимівки Мелітопольського району Запорізької області), яка розпочалася із збройної агресії 20 лютого 2014 року та повномасштабного вторгнення збройних сил Російської Федерації на територію України 24 лютого 2022 року, а також анексія з боку Російської Федерації частини території України є загально відомими фактами, які не потребують окремого судового доказування.

Вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, повністю підтверджується наступними доказами.

Згідно витягу з ЄРДР по кримінальному провадженню № 0000051 від 01.06.2023 року внесено відомості до ЄРДР за фактом можливої причетності до державної зради в умовах воєнного стану працівників Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області, його територіальних підрозділів, працівників УПО в Запорізькі області та інших працівників підрозділів ГУНП в Запорізькій області, які надали згоду на співпрацю з ворогом в умовах воєнного стану та вступили до лав незаконно створеного правоохоронного формуванням ворога, яке утворилось в м.Мелітополі Запорізької області та розпочато проведення досудового розслідування за правовою кваліфікацією ч.2 ст. 111 КК України (т.1, а.с.148).

Зі змісту повідомлення начальника Департаменту контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері інформаційної безпеки СБУ № 6240 від 05.08.2022 року слідує, що після початку збройної агресії військами рф та окупації населених пунктів, де розташовані територіальні підрозділи поліції, після фактичного припинення правоохоронної діяльності вказаними підрозділами, деякі співробітники відділу поліцій № 1 Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області перейшли на бік ворога та почали здійснювати правоохоронну діяльність в інтересах рф, серед таких значиться ОСОБА_11 та інші (т. 1, а.с. 226-231).

Відповідно до відповіді начальника Запорізького управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України № 742/42-07/01-22 від 16.05.2022 року, наданої на виконання доручення слідчого в порядку ст. 40 КПК України, встановлено анкетні дані діючих працівників ВП № 1 Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області, які ймовірно причетні до державної зради, надали згоду на співпрацю з ворогом в умовах воєнного стану та вступили до лав незаконно утвореного правоохоронного формування ворога, яке утворилось в смт. Якимівці Мелітопольського району Запорізької області, та підпорядковуються безпосередньо керівнику «народної міліції смт.Якимівка» ОСОБА_11 , зокрема, серед вказаних осіб зазначений ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обіймає посаду помічника чергового чергової частини відділу поліції № 1 Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області, старший сержант поліції (т. 1, а.с. 157-160).

Відповідно до протоколу про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (електронних інформаційних систем) від 06.06.2022, дозвіл на проведення якого надано ухвалою слідчого судді Запорізького апеляційного суду від 10.05.2022, проводилось зняття інформації з терміналу мобільного зв`язку з номерами мобільних телефонів НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , яким користується керівник незаконно створеного правоохоронну органу, так званої «народній міліції смт. Якимівка» ОСОБА_11 , в ході якого були зафіксовані телефонні розмови останнього з іншими особами, які вступили до лав незаконно утвореного правоохоронного формування ворога, під час яких ОСОБА_11 дає вказівки щодо організації роботи зазначеного незаконно створеного органу (т. 1, а.с. 161-186).

Відповідно до протоколу про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (електронних інформаційних систем) від 17.06.2022 року, дозвіл на проведення якого надано ухвалою слідчого судді Апеляційного суду м.Києва, проводилось зняття інформації з терміналу мобільного зв`язку з номером мобільного телефону НОМЕР_1 , яким користується керівник незаконно створеного правоохоронну органу, так званої «народній міліції смт. Якимівка» ОСОБА_11 , в ході якого були зафіксовані телефонні розмови останнього з іншими особами, зокрема, встановлено, що 20.05.2022 об 11:19:12 з номеру телефону НОМЕР_3 , яким користується невстановлена особа ОСОБА_12 , здійснений вхідний дзвінок на термінал стільникового зв`язку за номером НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_11 , тривалістю 06хв. 02сек., під час якого ОСОБА_11 уточнює списки працівників незаконно створеного органу на отримання зарплатні за квітень місяць, в тому числі в списку фігурує ОСОБА_5 (т. 1, а.с. 212-225).

Відповідно до протоколу про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (електронних інформаційних систем) від 05.01.2023 року, дозвіл на проведення якого надано ухвалою слідчого судді Запорізького апеляційного суду від 01.12.2022, проводилось зняття інформації з аканту месенджеру «Телеграм», який підписаний « ОСОБА_13 » та прив`язаний до номеру мобільного телефону НОМЕР_4 , яким користується ОСОБА_5 , в ході якого було зафіксовано аудіо файл записаного голосового повідомлення тривалістю 00:09 хв., дата 24.09.2022, та відправленого ОСОБА_5 у месенджері телеграм у переписці з контактом « ОСОБА_14 », а саме повідомлення наступного змісту: «Саныч, все, у меня похороны закончились. Сегодня все. Я в строю. В восемь утра я завтра буду вооружен и уже на участке». Також зафіксовано папку «downloads», яка містить зображення завантажені з групового чату «Акимовский ОП № 3», на яких міститься інформація стосовно особового складу підрозділу, в якому під порядковим номером 16 значиться інспектор патрульної поліції ОСОБА_5 , а також відомість на преміювання, де під порядковим номером 18 значиться патрульний ОСОБА_5 , нараховано 10 000руб., та список співробітників Якимівського відділу № 3, отримавших премію за жовтень 2022 року, де під порядковим номером 11 зазначено, що ОСОБА_5 отримав премію 30 000руб. (т. 1, а.с. 158-165).

Згідно протоколу проведення негласної слідчої розшукової дії зняття інформації з електронних інформаційних систем від 10.11.2022 року, виявлено та зафіксовано інформацію про всіх співробітників територіального підрозділу незаконного правоохоронного органу на окупованій частині Запорізької області - Якимівського відділу № 3, які зайняли відповідні посади та отримували заробітну плату. Серед співробітників, які отримували заробітні плати від окупантів, зазначено, що під порядковим номером 207 таблиці Excel значиться ОСОБА_5 , який отримав за квітень 2022 - 45 000 руб., під порядковим номером 214 таблиці Excel значиться ОСОБА_5 , який отримав за травень 2022 - 45 000 руб. Зазначені дані в електронному вигляді містяться на додатку до протоколу НСРД - DVD-R диску та були оглянуті судом в судовому засіданні (т.2, а.с.50).

Відповідно до змісту присяги від 07.11.2015 року ОСОБА_5 присягнув на вірність Українському народові (т. 2, а.с. 24).

Згідно послужного списку ОСОБА_5 , останній має звання - старший сержант поліції ( наказ ГУНП №1о/с від 07.11.2025) (т. 2, а.с. 25-31).

У відповідності до витягу з наказу по особовому складу від 23.05.2022 року № 537 о/с старшого сержанта поліції ОСОБА_5 , помічника чергового чергової частини відділу поліції № 1 Мелітопольського районного управління поліції, з 23 травня 2022 року звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України). На день звільнення стаж служби в поліції становив 12 років 07 місяців 01 день, вислуга років на пільгових умовах 01 рік 04 місяці 22 дні (т. 2, а.с. 35).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснив суду, що він обіймає посаду начальника відділу поліції № 1 Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області та виїхав з ТОТ 04.04.2022. ОСОБА_5 працював у відділі поліції № 1 Мелітопольського РУП ГУНП помічником чергового. 24.02.2022 року, у зв`язку із повномасштабним вторгненням рф на територію України, весь особовий склад ВП №1 Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області отримав усний наказ від керівництва ГУНП в Запорізькій області про негайну дислокацію до м. Мелітополя. ОСОБА_5 спочатку виїхав до Мелітополя, а потім повернувся назад до с.Новоданилівка Якимівського району, де мешкав. Наприкінці лютого, приблизно 27-28 лютого 2022 співробітники РВ як залишились, спільної з мисливцями займались охороною громадського порядку, у даних заходах приймав участь і ОСОБА_16 . Після того, як в середині березня була дана команда особовому складу виїхати до м. Запоріжжя, більшість співробітників виїхали, а ОСОБА_5 залишився і перейшов на бік ворога, на яку посаду йому невідомо. Про те, що ОСОБА_5 пішов на співпрацю з окупантами також відомо зі слів мешканців смт.Якимівка, які залишились на тимчасово окупованій території. Також додав, що наказ про необхідність працівникам поліції покинути тимчасово окуповану територію смт. Якимівка та прибути для несення служби до м. Запоріжжя, доводився до відома особового складу, який залишився на тимчасово окупованій території, через групу, яка була створена в телеграм-каналі. ОСОБА_5 вказаний наказ не виконав, залишився на тимчасово окупованій території, погодився на співпрацю з окупаційною владою та добровільно зайняв посаду у незаконно створеному правоохоронному органі так званій «народній міліції». Також свідок пояснив, що ОСОБА_5 приходив до нього разом з ОСОБА_17 , обговорити, що робити, на що він повідомив їм, що буде виїжджати до м.Запоріжжя і не буде працювати на окупаційну владу, що дуже засмутило ОСОБА_5 ..

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що вона обіймає посаду начальника чергової частини ВП № 1 Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області. Коли увійшли російські війська в смт.Якимівку, була дана команда особовому складу виїхати до м.Мелітополя, з подальшим виїздом до м. Запоріжжя. Вона разом з двома дітьми залишилась в смт.Якимівка, бо її мати - інвалід другої групи, потребує догляду, вітчим пішов служити. Була в окупації до травня 2022 року, довго не могла наважитись виїхати, боялась. 15 травня, з дітьми та іще з однією сім`єю все таки виїхали до Запоріжжя. ОСОБА_5 декілька разів бачила біля приміщення відділу поліції, був одягнений в чорний формений одяг працівника поліції українського зразка, проте без розпізнавальних знаків, без шевронів. Це була десь середина квітня місяця. Він просто стояв, курив. Одного разу бачила ще одного співробітника - ОСОБА_19 в балаклаві. Також свідок пояснила, що всі хто хотів виїхали з ТОТ, а хто не хотів залишились там.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 пояснив суду, що він обіймає посаду старшого інспектора чергового відділу ВП № 1 Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області та виїхав з ТОТ 12.04.2022. 24.02.2022 року, у зв`язку із повномасштабним вторгненням рф на територію України, весь особовий склад ВП №1 Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області було зібрано в нашому відділу в смт.Якимівці, роздали зброю, потім була дана команда від керівництва ГУНП в Запорізькій області виїхати до м. Мелітополя. Після цього частина особового складу виїхала до м.Запоріжжя, в кого не було транспорту повернулись додому до Якимівки. Він (свідок) теж спочатку виїхав до Мелітополя, а потім повернувся додому, бо не мав можливості виїхати далі. До квітня 2022 знаходився за місцем мешкання, ні з ким не спілкувався, ОСОБА_5 не бачив. Про те, що той пішов на співпрацю з окупаційною владою дізнався від слів колег та з телеграм каналу «Типова Якимівка» де були розміщені фото ОСОБА_5 .

Оцінюючи показання свідків наданих в судовому засіданні, суд, виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 97 КПК України, показаннями з чужих слів є висловлювання, здійснене в усній, письмовій або іншій формі, щодо певного факту, яке ґрунтується на поясненні іншої особи.

Суд має право визнати допустимим доказом показання з чужих слів незалежно від можливості допитати особу, яка надала первинні пояснення, у виняткових випадках, якщо такі показання є допустимим доказом згідно з іншими правилами допустимості доказів.

Показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами, відмінними від положень частини другої цієї статті.

Враховуючи наведені норми закону, суд визнає допустимими доказами показання свідків в частині показань з чужих слів, оскільки показання щодо обставин, на доведення яких вони надані, підтверджуються та повністю узгоджуються з іншими доказами кримінального провадження, дослідженими в судовому засіданні.

Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі «Веренцов проти України» - п.86).

В даному випадку, на думку суду, досліджені у судовому засіданні докази відповідають саме такому критерію, є належними, допустимими та достовірними; показання свідків та досліджені письмові докази узгоджуються між собою, не містять суперечностей та у своїй сукупності підтверджують встановлені судом обставини вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

Крім того, під час судового розгляду було досліджено наступні матеріали:

- витяг з об`єднаного кримінального провадження №0000013 від 16.04.2022 за ст.. 28 ч. 2 ч. 5 ст. 111-1 КК України (т.1, а.с. 66-76);

- постанова прокурора про виділення матеріалів досудового розслідування 01.06.2023 (т.1, а.с. 61-65). При дослідженні вказаної постанови судом враховано наявність вже сформованої практики ККС із питання застосування ст. 257 КПК, а саме , що положення ч. 1 ст. 257 КПК застосовуються у випадку, коли під час проведення НСРД в одному кримінальному провадженні було здобуто відомості про вчинення іншого кримінального правопорушення, яке не розслідується у цьому провадженні. Оскільки на підставі постанови прокурора з матеріалів первинного кримінального провадження, під час розслідування якого були проведені НСРД, були виділені матеріали до іншого кримінального провадження, а тому не було передбачених ст. 257 КПК підстав для звернення прокурора до слідчого судді з клопотанням про дозвіл на використання у виділеному кримінальному провадженні інформації, здобутої у первинному кримінальному провадженні;

- витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000051 від 01.06.2023 за ч. 2 ст. 111 КК України;

- повістки про виклик та повідомлення про підозру ОСОБА_5 , повідомлення про здійснення спеціального досудового розслідування про завершення досудового розслідування у газетах «Урядовий кур`єр» та на сайті Офісу Генерального прокурора України;

- постанова старшого слідчого ТУ ДБР у м. Мелітополі про оголошення ОСОБА_5 у розшук;

- ухвала слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування відносно ОСОБА_5 ;

Відомості, встановлені у зазначених документах, не є доказами винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України. Водночас, ці дані свідчать про дотримання норм чинного кримінального процесуального законодавства під час здійснення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню.

При призначенні покарання, відповідно до ст.ст.65-67 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, данні про особу обвинуваченого, а також обставини, що впливають на покарання.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.

Обставин, відповідно до вимог ст. 66, 67 КК України, які б пом`якшували або обтяжували покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Частина 2 ст.61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому, враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України є особливо тяжким, суспільну небезпечність та характер скоєного злочину (діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану), особу обвинуваченого: раніше не судимого, маючої постійне місце мешкання; його вік та здоров`я (не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра).

Враховуючи особу ОСОБА_5 , конкретні обставини кримінального провадження, факт відсутності обставин, що пом`якшують покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховування обвинуваченого можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства в місцях позбавлення волі. Суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.111 КК України.

На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Крім того, санкцією ч.2 ст.111 КК України передбачено таке додаткове покарання як конфіскація майна.

Згідно ч.1 ст.59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.

29.06.2023 ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя на майно, належне ОСОБА_5 , а саме на: транспортний засіб марки «ЗАЗ-DAEWOO Т13110 1299», № двигуна НОМЕР_5 , № кузова НОМЕР_6 , сірого кольору, 2005 року випуску, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_7 ., з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, накладено арешт.

Враховуючи, що на стадії досудового розслідування та під час судового розгляду було встановлено майно, що належить обвинуваченому ОСОБА_5 , а злочин, що йому інкримінується є злочином проти основ національної безпеки України, тому суд призначає покарання останньому з конфіскацією всього належного йому майна.

Крім того, враховуючи, що ОСОБА_5 вчинив особливо тяжкий злочин, який пов`язаний із зайняттям ним посади в незаконно створеному правоохоронному органі, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ст. 55 КК України призначити додаткове покарання у виді позбавлення його права обіймати посади в органах державної влади, в тому числі правоохоронних органах, органах місцевого самоврядування.

Також, враховуючи те, що ОСОБА_5 вчинив особливо тяжкий злочин, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ст.54 КК України, позбавити його спеціального звання - «старшого сержанта поліції»

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Таким чином, оскільки судом призначено покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна, підстави для скасування арешту майна належного обвинуваченому ОСОБА_5 , накладеного 29.06.2023 ухвалою слідчого судді Комунавського районного суду м.Запоріжжя, суд не вбачає.

Рішень з приводу застосування, продовження, зміни запобіжних заходів відносно обвинуваченого ОСОБА_5 судом не приймалося.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Керуючись ст. ст. 297-1, 323, 369-371, 374, 376, 395 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України та призначити йому покарання

за ч. 2 ст. 111 КК України, із застосуванням ч.2 ст.55 КК України, у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна та позбавленням його права обіймати посади в органах державної влади, в тому числі правоохоронних органах, органах місцевого самоврядування на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 54 КК України позбавити ОСОБА_5 спеціального звання «старший сержант поліції».

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_5 рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту фактичного його затримання.

Арешт, накладений 29.06.2023 ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя на майно, належне ОСОБА_21 , скасуванню не підлягає, для виконання додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Якщо апеляційну скаргу подано обвинуваченим, щодо якого судом ухвалено вирок за результатами спеціального судового провадження, суд поновлює строк за умови надання обвинуваченим підтвердження наявності поважних причин, передбачених ст.138 КПК України та надсилає апеляційну скаргу разом із матеріалами кримінального провадження до суду апеляційної інстанції з дотриманням правил, передбачених ст.399 КПК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та захиснику.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Інформацію про ухвалений вирок, опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 297-5 КПК України та на офіційному веб-сайті суду.

Керуючись ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд обмежився проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Головуючий суддя:

Суддя:

Суддя: