Справа № 717/2508/25
УХВАЛА
23 жовтня 2025 року Кельменецький районний суд Чернівецької області у cкладі:
головуючого судді: ОСОБА_1
за участі секретаря: ОСОБА_2
розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Мошанець Кельменецького району Чернівецької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, обвинуваченого у вчиненні злочинів передбачених ч.1 ст. 121, ч.1 ст. 122 КК України.
Сторони кримінального провадження:
прокурор: ОСОБА_4
обвинувачений: ОСОБА_3
потерпілі: ОСОБА_5
ОСОБА_6
захисник: ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:
Прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_3 .
Із клопотання вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 12 серпня 2025 року, біля 23 години 30 хвилин, на околиці с. Мошанець Дністровського району Чернівецької області, на території вівчарської ферми, яка належить ОСОБА_9 , підчас спільного вживання алкогольних напоїв, в ході раптово виниклої суперечки, переслідуючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, руками та ногами наніс чисельні удари в область голови та тулуба ОСОБА_5 , внаслідок чого спричинив потерпілому ОСОБА_5 тяжкі тілесні ушкодження у виді відкритого багатоуламкового перелому тім`яної кістки зліва, закритих множинних переломів 5,6,7,9,10,11 ребер справа, 2,4,9 ребер зліва, забійної рани скроневої ділянки волосистої частини голови. Крім того, ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 12 серпня 2025 року, біля 23 години 30 хвилин, на околиці с. Мошанець Дністровського району Чернівецької області, на території вівчарської ферми, яка належить ОСОБА_9 , підчас спільного вживання алкогольних напоїв, в ході раптово виниклої суперечки, переслідуючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, руками та ногами наніс чисельні удари в область голови та тулуба ОСОБА_6 , внаслідок чого сприщив потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що потягли за собою тривалий розлад здоров`я у виді закритих множинних переломів 2,3,4,5,6,7 ребер зліва, забійної рани лобної ділянки волосистої частини голови.
Таким чином, ОСОБА_3 , обвинувачується в вчиненні кримінальних правопорушень, які кваліфіковані:
- за ч.1 ст.121 КК України, як вчинення умисного тяжкого тілесного ушкодження небезпечного для життя в момент заподіяння;
-за ч.1 ст. 122 КК України, як вчинення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Ухвалою слідчого судді Кельменецького районного суду від 19 вересня 2025 року щодо ОСОБА_3 обрано та застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Ухвалою слідчого судді Кельменецького районного суду від 16 жовтня 2025 року продовжено строк тримання ОСОБА_3 під вартою до 25 жовтня 2025 року включно.
Прокурор ОСОБА_4 клопотання підтримав.
Обвинувачений ОСОБА_10 заперечує щодо продовження строку тримання під вартою.
Захисник ОСОБА_7 заперечує щодо продовження тримання під вартою обвинуваченого та вважає, що ОСОБА_3 слід обрати більш м`який запобіжний захід. ОСОБА_7 зазначив, що ОСОБА_3 є учасником бойових дій, має двох неповнолітніх дітей. Рідний брат ОСОБА_3 загинув.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши клопотання, суд вважає, що наявні докази вчинення обвинуваченим злочинів є вагомими. У разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років.
Водночас суд звертає увагу, що на цьому етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду справи по суті, зокрема, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину. На підставі розумної оцінки сукупності отриманих фактів та обставин суд лише визначає, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.
Відповідно до п.4 ч.2 ст. 183 КПК України - тримання під вартою може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Згідно зі змістом ст. ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Згідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Оцінюючи доводи клопотання сторони обвинувачення на предмет наявності ризиків, передбачених п.п. 1,3, ч. 1 ст. 177 КПК України, суд погоджується із доводами прокурора про наявність ризику передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст. 122 КК України. Санкція ч.1 ст. 121 КК України відносить цей злочин до тяжких, та за нього передбачена можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, а тому, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за його вчинення у разі доведення вини, обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Суд вважає підтвердженою наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховуватися від суду.
Суд вважає, що сторона захисту не навела інших обставин, які б дозволяли інакше оцінити наявність або ж відсутність ризику, передбаченого п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до ст.178 КПК України та ґрунтуючись на досліджених матеріалах та поясненнях учасників провадження, суд врахує наступні обставини: 1) надані відомості свідчать про вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст.122 КК України 2) злочин передбачений ч.1 ст. 121 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 відноситься до тяжких і у разі визнання його винуватим, йому може загрожувати покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років; 3) обвинувачений не має постійного місця роботи; 4) раніше не судимий.
Обґрунтовуючи клопотання прокурор вказав на те, що під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які на цей час не зменшилися.
Суд погоджується з доводами прокурора про продовження існування ризику переховуватися від органів досудового розслідування та суду.
Вказаний ризик обумовлюється серед іншого можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк до восьми років.
Співставлення можливих негативних наслідків для обвинуваченого у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим безвідносно стадії кримінального провадження та характеру процесуальних дій, які належить провести суду.
Крім того, суд враховує, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, в Україні введено воєнний стан, строк дії якого неодноразово продовжений.
За таких обставин, суд вважає доведеним, що на теперішній час, ризик переховування ОСОБА_3 від суду не втратив свою актуальність.
При встановленні наявності продовження існування ризику впливу на потерпілих та свідків, суд враховує встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, статті 224, 352, 353 КПК України).
Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).
Тобто ризик впливу на потерпілих та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від потерпілих та свідків і дослідження їх судом.
Суд вважає обгрунтованими доводи прокурора про ймовірність того, що ОСОБА_3 не будучи обмеженим у спілкуванні із потерпілими та свідками, може впливати на них, з метою спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які достовірно відомі потерпілим та свідкам, для того щоб він міг уникнути кримінальної відповідальності або ж мінімізувати її.
За таких обставин, суд вважає обґрунтованими твердження прокурора, що існування ризику незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, на момент розгляду цього клопотання не зменшився.
З урахуванням сукупності вищенаведених обставин, суд вважає підтвердженими наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування та суду та незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні.
Суд вважає, що сторона захисту не навела інших обставин, які б дозволяли інакше оцінити наявність або ж відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування "обґрунтованої ймовірності", за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак потребує встановлення реальної можливості допустити це в майбутньому.
Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, суд також враховує, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні умисних насильницьких злочинів, один із яких є тяжким, в період дії воєнного стану, що свідчить про неможливість запобігання ризику шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою.
Виходячи з викладеного вище, керуючись ст. ст. 131, 132, 176, 177, 181, 182, 183, 193, 194, 196,197, 315 КПК України, -
У Х В А Л И В :
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою - задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_3 до 19 грудня 2025 року включно.
Строк дії цієї ухвали про тримання ОСОБА_3 під вартою закінчується о 24 годині 19 грудня 2025 року.
Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту її проголошення.

Виконання ухвали доручити Дністровському районному відділу поліції Головного управління національної поліції в Чернівецькій області.

Ухвала може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя: