Справа № 686/1542/26
Провадження № 1-кс/686/796/26
УХВАЛА

16 січня 2026 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Хмельницькій області капітана поліції ОСОБА_7 , погодженого з прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця міста Шепетівка, Хмельницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

у кримінальному провадженні №0000011,

встановив:

15.01.2026 року старший слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Хмельницькій області капітан поліції ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду з клопотанням, яке погоджено прокурором ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України. В обґрунтування поданого клопотання зазначено, що обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стала обґрунтована підозра останнього у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають підстави вважати, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, уже переховується від органів досудового розслідування та суду, може незаконно впливати на свідків.

У судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали подане клопотання та просили його задовольнити.

Підозрюваний та його захисник у судовому засіданні заперечили проти задоволення клопотання та просили обрати запобіжний захід, не пов`язаний із ізоляцією підозрюваного від суспільства.

Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали клопотання, приходжу до висновку, що клопотання слідчого підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів, вирішив незаконно збагатитися шляхом отримання неправомірної вигоди від військовозобов`язаного за здійснення впливу на посадових осіб ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_2 під час прийняття ними рішення про встановлення статусу «придатний до військової служби з можливістю служби в частинах забезпечення/тилу», а також на посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_3 під час прийняття ними рішення про подальше працевлаштування на тилову посаду для проходження військової служби у АДРЕСА_1 .

Так, 08 січня 2026 року, близько 12:00 години, ОСОБА_6 , перебуваючи по АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, під час зустрічі із ОСОБА_8 , висловив останньому пропозицію здійснити вплив на посадових осіб ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_2 під час прийняття ними рішення про встановлення статусу «придатний до військової служби з можливістю служби в частинах забезпечення/тилу», а також на посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_3 під час прийняття ними рішення про подальше працевлаштування на тилову посаду для проходження військової служби у м. Шепетівка, Хмельницької області, за що висловив останньому вимогу про передачу неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів в сумі 7500 доларів США, на що ОСОБА_8 вимушено погодився.

Крім цього, 12 січня 2026 року, близько 18:20 години, ОСОБА_6 , перебуваючи по АДРЕСА_3 діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, під час зустрічі із ОСОБА_8 , повторно висловив останньому пропозицію здійснити вплив на посадових осіб ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_2 під час прийняття ними рішення про встановлення статусу «придатний до військової служби з можливістю служби в частинах забезпечення/тилу», а також на посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_3 під час прийняття ними рішення про подальше працевлаштування на тилову посаду для проходження військової служби у м. Шепетівка, Хмельницької області.

В подальшому, 14 січня 2026 року, близько 14:20 години, ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, перебуваючи в автомобілі марки «Volkswagen Tiguan», н.з. НОМЕР_1 , що знаходився поруч із будинком 1, що по вул. Лозова, м. Шепетівка, Хмельницької області, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, під час зустрічі із ОСОБА_8 одержав від останнього неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в сумі 7 500 доларів США, що в перерахунку у національну валюту у відповідності до курсу Національного банку України становить 323 821,5 гривні, вплив на посадових осіб ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_2 під час прийняття ними рішення про встановлення статусу «придатний до військової служби з можливістю служби в частинах забезпечення/тилу», а також на посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_3 під час прийняття ними рішення про подальше працевлаштування на тилову посаду для проходження військової служби у м. Шепетівка, Хмельницької області, після чого був затриманий працівниками поліції.

14.01.2026 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 затримано в порядку п.1 ч.1 ст. 208 КПК України (якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення).

15.01.2026 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення на даний час об`єктивно підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: - протоколами допиту свідка ОСОБА_8 , який повідомив про обставини вимагання ОСОБА_6 грошових коштів в сумі 7 500 доларів США, за здійсненням ним впливу на посадових осіб.

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 14.01.2026;

- протоколом обшуку автомобіля марки «Volkswagen Tiguan», н.з. НОМЕР_1 від 14.01.2026;

- протоколами огляду, ідентифікації та вручення від 14.01.2026, якими зафіксовано передачу грошових коштів в сумі 7 500 доларів США ОСОБА_6 , від ОСОБА_8 ,., за здійснення ним впливу на посадових осіб ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_2 під час прийняття ними рішення про встановлення статусу «придатний до військової служби з можливістю служби в частинах забезпечення/тилу», а також подальше працевлаштування на тилову посаду для проходження військової служби у м. Шепетівка, Хмельницької області

- іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з конфіскацією майна.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з врахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

Частиною 1 ст.183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Разом з тим, вказаний у клопотанні слідчого ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки слідчим та прокурором не наведено обставин, які б давали суду беззаперечні підстави вважати, що ОСОБА_6 має намір ухилятися від слідства, адже лише тяжкість можливого покарання при можливому визнанні підозрюваним винною не може свідчити про існування вказаного ризику відповідно до вимог закону.

У своїй практиці ЄСПЛ наголошує, що посилання на тяжкість обвинувачення як на головний чинник при оцінці імовірності того, що особа переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

У справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання Європейський Суд зазначив, що суди, перевіряючи законність та обґрунтованість продовження тримання заявниці під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребує позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

ОСОБА_6 має постійне місце проживання, раніше не судимий.

Слідчий суддя враховує, що ОСОБА_6 має засоби для існування, раніше не судимий, та клопотання не містить будь-яких обґрунтувань підстав вважати, що підозрюваний має намір вчиняти злочини, з посиланням на відповідні докази та реальність таких обстави.

А відтак, приходжу до висновку про недоведеність стороною обвинувачення ризику вчинення інших кримінальних правопорушень.

Частиною 1 ст. 183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У п.26-28 рішення ЄСПЛ у справі «Хайредінов проти України» N 38717/04 від 14.10.2010, суд наголосив, що ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим або не мати продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у п.1 ст.5 Конвенції. Цей перелік винятків є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи. Для того, щоб позбавлення свободи не вважалось свавільним, додержання національного закону при його застосуванні є недостатнім. Такий захід має бути необхідним за конкретних обставин. Таким чином, тримання під вартою у відповідності до підпункту (c) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Тобто, суд повинен розглядати питання, чи взяття особи під варту конче необхідним та чи можуть інші, менш суворі заходи бути достатніми для досягнення цієї цілі.

Враховуючи доведений стороною обвинувачення ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, усі, визначенні ст. 178 КПК України, на даному етапі досудового розслідування потребує належного дослідження та перевірки існуючими засобами доказування, приходжу до висновку, що відносно підозрюваного слід обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобово, адже саме такий запобіжний захід зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Виконання вказаного запобіжного заходу контролюється правоохоронним органом, що убезпечує можливість виходу підозрюваного з місця проживання та відповідно, мінімізує можливі контакти із свідками та повною мірою запобігає ризику вчинення інших кримінальних правопорушень.

Прокурором та слідчим не надано слідчому судді достатніх об`єктивних даних, які б вказували, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього не забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, не зможе запобігти доведеному під час судового розгляду ризику незаконного впливу на свідків.

Водночас, на підозрюваного необхідно покласти відповідні обов`язки, передбачені частиною 5 статті 194 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196 КПК України,

постановив:

Клопотання задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту, який полягає у забороні залишати місце проживання в період часу з 21 год. 00 хв. до 08 год. 00 хв. наступного дня за адресою: АДРЕСА_4 , окрім випадків необхідності прослідувати до місця укриття під час оголошення сигналу «Повітряна тривога» або до медичного закладу для отримання медичної допомоги.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначені ст.194 КПК України обов`язки, а саме:

- не відлучатись без дозволу слідчого, прокурора, суду з населеного пункту за місцем проживання;

- повідомляти слідчого, прокурора про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з свідками у вказаному кримінальному провадженні.

- невідкладно прибувати за викликами до слідчого, прокурора за першою вимогою;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти з залу суду негайно.

Ухвала діє по 13 березня 2026 року включно.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя