УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна - адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000114 від 30.04.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 361, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000114 від 30.04.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 361, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України. Просили накласти арешт на майно, яке вилучене 09.06.2025 під час проведення обшуку за адресою: м. Київ, вул. Причальна, буд. 14, оф. 6.

В обґрунтування клопотання вказано, що Слідчим управлінням Головного управління національної поліції в м. Києві за процесуального керівництва Київської міської прокуратури здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000114 від 30.04.2025 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 361, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на території міста Києва та ряду інших міст України діє група осіб, які запровадили протиправний механізм незаконного переоформлення об`єктів нерухомості з використанням завідомо підроблених документів, де кінцевими власниками виступають громадяни України та РФ. Вказані реєстраційні дії здійснюються окремими нотаріусами та державними реєстраторами, які координують свої дії із невстановленими посадовими особами Міністерства юстиції України та незаконно вносять зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

У зв`язку з виникненням невідкладного випадку, пов`язаного врятуванням майна, яке у даному кримінальному провадженні може мати значення речових доказів, на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України 09.06.2025 проведено несанкціонований обшук за адресою: м. Київ, вул. Причальна, буд. 14, оф. 6, під час якого виявлено та вилучено наступні речі та документи: оригінал заяви про державну реєстрацію прав об`єкту АДРЕСА_1 від ОСОБА_6 , та додаток до заяви у вигляді копій документів на 6 арк; копія рішення № 29/04/2025 одноосібного учасника ТОВ "Клойсікс поінт", на 1 арк; завірені фотокопії нотаріального реєстру від 16.05.2025 на 4 арк; копія реєстру нотаріальних дій від 15.05.2025 на 4 арк; мобільний телефон "Samsung", IMEI: НОМЕР_1 з сім-картою НОМЕР_2 .

09.06.2025 на підставі ст. 98 КПК України вищевказані речі визнано речовими доказами по матеріалах вказаного кримінального провадження.

Прокурор відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 підтримав доводи клопотання.

Представник власника майна - адвокат ОСОБА_4 заперечував з приводу задоволення клопотання, вказав, що майно не відповідає критеріям визначеним речовим доказам.

Вивчивши клопотання й додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Так, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст.170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні прокурора, та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а тому суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

За змістом ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з п. 1,3 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

У свою чергу, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Зі змісту клопотання прокурора та долучених до нього матеріалів убачається, що Слідчим управлінням Головного управління національної поліції в м. Києві за процесуального керівництва Київської міської прокуратури здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000114 від 30.04.2025 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 361, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України.

У зв`язку з виникненням невідкладного випадку, пов`язаного врятуванням майна, яке у даному кримінальному провадженні може мати значення речових доказів, на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України 09.06.2025 проведено несанкціонований обшук за адресою: м. Київ, вул. Причальна, буд. 14, оф. 6, під час якого виявлено та вилучено наступні речі та документи: оригінал заяви про державну реєстрацію прав об`єкту АДРЕСА_1 від ОСОБА_6 , та додаток до заяви у вигляді копій документів на 6 арк; копія рішення № 29/04/2025 одноосібного учасника ТОВ "Клойсікс поінт", на 1 арк; завірені фотокопії нотаріального реєстру від 16.05.2025 на 4 арк; копія реєстру нотаріальних дій від 15.05.2025 на 4 арк; мобільний телефон "Samsung", IMEI: НОМЕР_1 з сім-картою НОМЕР_2 .

09.06.2025 на підставі ст. 98 КПК України вищевказані речі визнано речовими доказами по матеріалах вказаного кримінального провадження.

Разом із цим, на переконання слідчого судді, у клопотанні належним чином не доведено той факт, що мобільний телефон "Samsung", IMEI: НОМЕР_1 з сім-картою НОМЕР_2 , про арешт якого наполягає прокурор, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, та має значення речових доказів для кримінального провадження №0000114 від 30.04.2025, дані про використання вказаного майна, інші відомості про відповідність його ознакам ст. 98 КПК України щодо речових доказів, не встановлені. Таким чином, відсутні підстави уважати, що вказаний мобільний телефон є доказом в межах даного кримінального провадження.

Дослідивши доводи клопотання та надані матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до переконання, що матеріалами клопотання обґрунтовано та в судовому засіданні встановлено необхідність застосування на даній стадії досудового розслідування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт переліку майна, вилученого 09.06.2025 під час проведення обшуку за адресою: м. Київ, вул. Причальна, буд. 14, оф. 6, з метою уникнення можливості його відчуження, забезпечення збереження речових доказів, які були засобами вчинення злочинів, та залишили на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, слідчий суддя приходить до висновку, що у випадку його незастосування це може призвести до наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню, а тому це є необхідною умовою досягнення дієвості даного кримінального провадження.

Надані прокурором дані в протоколі обшуку, підтверджують висновки в постанові від 09.06.2025 року про визнання вилученого майна речовими доказами, те, що фактичні дані, які містяться, дають підстави для висновків на даній стадії, що майно є засобом чи знаряддям вчинення вказаного кримінального правопорушення, у зв`язку з чим їх вилучення узгоджується з правилам ст. 168 КПК України.

Вирішуючи питання про накладення арешту, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого заходу забезпечення як накладення арешту. При цьому доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Крім того необхідно врахувати обставини вилучення майна в офісному приміщенні, у особи, причетної до діяльності, на даній початковій стадії відсутні достатні розумні підстави уважати, що грошові кошти, вилучені в офісному приміщенні є особистими коштами фізичних осіб, підтвердження співмірності не наведено на даній стадії, існують обґрунтовані підстави для висновків про відповідність вилучених грошових коштів, ознакам ст. 98 КПК України, як таких, що отримані в кримінально-протиправній діяльності.

Так, приймаючи до уваги викладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, обсяг фактичних обставин кримінального провадження, даних на підтвердження, що виявлене майно містить на собі сліди злочину, з метою збереження речових доказів та проведення експертиз, слідчий суддя з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження майна, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні постановою слідчого від 09.06.2025 року, приходить до висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту на вказане майно у даному кримінальному провадженні як на речові докази.

Керуючись ст. 170-174, 376 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, яке вилучене 09.06.2025 під час проведення обшуку за адресою: м. Київ, вул. Причальна, буд. 14, оф. 6, зокрема:

1) Оригінал заяви про державну реєстрацію прав об`єкту АДРЕСА_1 від ОСОБА_6 , та додаток до заяви у вигляді копій документів на 6 арк;

2) Копія рішення № 29/04/2025 одноосібного учасника ТОВ "Клойсікс поінт", на 1 арк;

3) Завірені фотокопії нотаріального реєстру від 16.05.2025 на 4 арк;

4) Копія реєстру нотаріальних дій від 15.05.2025 на 4 арк;

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення

Крім того, відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1