Справа № 750/1356/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/778/25
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0004139 від 27.10.2023 року за апеляційною скаргою заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 липня 2025 року щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, непрацюючого, не одруженого, має на утриманні матір ОСОБА_11 , 1953 р. народження раніше, в силу ст. 89 КК України, не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 28 ч.1 ст. 162, ч.4 ст. 185, ч.2 ст. 28 ч.2 ст. 194 КК України.

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 липня 2025 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.1 ст. 162, ч.4 ст. 185, ч.2 ст. 194 КК України і призначено покарання:

- за ч.1 ст. 162 КК України 1 (один) рік обмеження волі;

- за ч.4 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України 3 (три) роки позбавлення волі;

- за ч.2 ст. 194 КК України 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 ухвалено обчислювати з 28 жовтня 2023 року, тобто з дня фактичного затримання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 у виді тримання під вартою залишено без зміни до набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів під час здійснення досудового розслідування для проведення судових експертиз в сумі 23 288 (двадцять три тисячі двісті вісімдесят вісім) грн. 37 коп.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_12 , ОСОБА_9 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 340550 (триста сорок тисяч п`ятсот п`ятдесят) гривень 00 коп. у відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 70 000 (сімдесят тисяч) гривень 00 коп. у відшкодування завданої моральної шкоди.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи кваліфікацію дій та доведеність вини обвинуваченого, просить вирок стосовно ОСОБА_9 скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким виключивши визнання щирого каяття, активного сприяння у розкритті злочину, добровільного відшкодування завданого збитку, даних про особу обвинуваченого, наявність на утриманні непрацездатної матері, зруйнований будинок, не судимість в силу ст. 89 КК України та відсутність негативних характеристик обставинами, що пом`якшують покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 162 КК України у виді 1 року обмеження волі, за ч. 4 ст. 185 КК України 6 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 194 КК України 8 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у виді 8 років позбавлення волі. Зазначає, що суд першої інстанції, під час призначення покарання на підставі ст. 69 КК України лише перерахував обставини, які врахував як такі, що пом`якшують покарання та не навів жодних аргументів на підтвердження наявності таких обставин у ОСОБА_9 . Так, органом досудового розслідування будь-яких пом`якшуючих покарання обставин не встановлено. Суд же, необґрунтовано визнав пом`якшуючими покарання обставинами щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину, хоча не мотивував яким чином він встановив їх наявність, адже всі обставини справи були встановлені зібраними під час досудового розслідування доказами. Вважає, що судом не враховано, що вказаним тяжким злочином, передбаченим ч. 4 ст. 185 КК України завдано досить вагому шкоду, більше 117 тис. грн., а відсутність претензій потерпілих ОСОБА_13 та ТОВ «НекСус Інжиніринг» пояснюється тим, що злочин було розкрито працівниками правоохоронних органів, а викрадене майно завдяки цьому вилучено та повернуто. На його думку, вбачається сумнівним утримання матері через відсутність працевлаштування, хоча ОСОБА_9 є молодою придатною для суспільно корисної праці особою. У той же час, залишено поза увагою, що обвинувачений здобуває засоби до існування шляхом здійснення крадіжок з автомобілів. Також, без мотивування у вироку залишилися і визнання пом`якшуючими покарання обставини не судимості обвинуваченого в силу ст. 89 КК України та відсутності негативних характеристик, що є лише даними про особу та ніяк не вказують на позитивні заслуги ОСОБА_9 . Також вважає, що при призначенні покарання за ч. 2 ст. 194 КК України судом не враховано суспільну небезпеку умисного тяжкого кримінального правопорушення, внаслідок чого знищено автомобіль та заподіяно потерпілій шкоду на суму понад 340 тис. грн., яка досі не відшкодована. При цьому ОСОБА_9 не надав критичну оцінку своїм діям, заперечивши свою вину в умисному підпалі автомобіля.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_9 разом з ОСОБА_12 , щодо якого застосовано примусові заходи медичного характеру, 26.10.2023 близько 20 год. 40 хв., прибули до буд. АДРЕСА_3 , де ОСОБА_9 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, порушуючи ст. 30 Конституції України, якою гарантується недоторканість володіння особи, всупереч волі власника, проникли до підкапотного простору автомобіля марки «ВАЗ 2104» днз НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_14 . Після чого, розбивши заднє скло автомобіля, проникли до багажного відділення вказаного автомобіля, що належить ОСОБА_14 , тим самим, порушили недоторканість іншого володіння особи, а саме автомобіля марки «ВАЗ 2104» днз НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_14 .

Після цього, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_12 , щодо якого застосовано примусові заходи медичного характеру, 26.10.2023 близько 21 год. 00 хв., прибули до буд. АДРЕСА_3 , де ОСОБА_9 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, порушуючи ст. 30 Конституції України, якою гарантується недоторканість володіння особи, всупереч волі власника, проникли до підкапотного простору автомобіля марки «ВАЗ 21063» д.н.з. НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_15 , тим самим порушили недоторканість іншого володіння особи, а саме автомобіля марки «ВАЗ 21063» д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_15 .

Далі, ОСОБА_9 , 26.10.2023, близько 21 год. 10 хв., разом з ОСОБА_12 , щодо якого застосовано примусові заходи медичного характеру, прибули до буд. АДРЕСА_3 , де ОСОБА_9 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, порушуючи ст. 30 Конституції України, якою гарантується недоторканість володіння особи, всупереч волі власника, проникли до підкапотного простору автомобіля марки «ВАЗ21043» д.н.з. НОМЕР_3 , який належить на праві власності ОСОБА_16 , тим самим порушили недоторканість іншого володіння особи, а саме автомобіля марки «ВАЗ21043» д.н.з. НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_16 .

Потім, 26.10.2023, близько 22 год. 00 хв., ОСОБА_9 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, в умовах воєнного стану, введеного на всій території України указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, який в подальшому неодноразово продовжено, разом з ОСОБА_12 , щодо якого застосовано примусові заходи медичного характеру, знаходячись біля буд. №152 по вул. Г. Пухова ( ОСОБА_17 ) в м. Чернігові, шляхом пошкодження скла задніх дверей, проникли до автомобіля марки «Renault Trafic» д.н.з. НОМЕР_4 , звідки таємно викрали надувний човен «KOLIBRI KM-260», вартістю 7490 грн. 00 коп., двигун для човна марки «Suzuki DF2,5S», вартістю 21 560 грн., ехолот «Garmin Striker Vivid 4cv», вартістю 9417 грн. 35 коп., набір інструментів «Haisser 70015» 82 предмети 1/2", 1/4" CrV, вартістю 3580 грн. 20 коп., шнур (мотузку) поліпропіленову, діаметром 12 мм., довжиною 50 м., загальною вартістю 370 грн. 50 коп., спінінг Salmo Taifun Spin 60 з котушкою SHAR PEI 3000 FD до нього, вартістю 567 грн. 05 коп., спінінг «Lineaeffe Twins Spinning» (10-30/20-50g) 240 з котушкою SHAR PEI 3000 FD до нього, вартістю 882 грн. 75 коп., спінінг «Robinson Lumix Spin Master» з котушкою Cambria LD2500 до нього, вартістю 1050 грн. 00 коп., алюмінієву підсаку довжиною 1.2, м., вартістю 450 грн., болгарку «Дніпро-М МШК- 1200», вартістю 854 грн. 70 коп., зварювальний інвертор «Dnipro-M САБ-258», вартістю 1801 грн. 10 коп., акумуляторну батарею 12B 7.2г Trinix 12V7.2Ah/20Hr AGM, вартістю 655 грн. 50 коп., акумулятор для ДБЖ «Full Energy FEP-127», вартістю 683 грн. 05 коп., гідравлічний пляшковий домкрат «Vitol», вантажопідйомністю 3 тони, вартістю 668 грн. 50 коп., а всього таємно викрали майна на загальну суму 50 030 грн. 70 коп., що належить ОСОБА_13 , чим спричинили останньому матеріальну шкоду на вказану суму, а також цифровий мультиметр «Fluke 114», вартістю 6011 грн. 85 коп., вимірювач опору заземлення «Мегомметр ЦС4107», вартістю 10056 грн. 80 коп., спорядження для промислового альпінізму системи «Petzl Avao Bod», вартістю 11 274 грн. 90 коп., сайтмастер «BIRD SITE ANALYZER SA-36000XT, 25-36000MHZ, вартістю 40 000 грн., а всього викрали майна на загальну суму 67 343 грн. 55 коп., що належить ТОВ «НеСус Інжинірінг», чим спричинили товариству матеріальну шкоду на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_12 , щодо якого застосовано примусові заходи медичного характеру, з автомобіля марки «Renault Trafic» д.н.з. НОМЕР_4 , таємно викрали майна на загальну суму 117 374 грн. 25 коп.

Крім того, 27.10.2023 близько 00 год. 55 хв. ОСОБА_9 умисно з мотивів помсти, реалізуючи злочинний умисел, спрямований на умисне знищення чужого майна, скориставшись відсутністю власника майна та сторонніх осіб, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, разом з ОСОБА_12 , щодо якого застосовано примусові заходи медичного характеру, підійшли до автомобіля марки «Ford Fiesta», реєстраційний номер НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_7 , що знаходився біля буд. №115А по вул. Пухова (В. Коваленка) в м. Чернігів, облили передню частину автомобіля легкозаймистою речовиною, та за допомогою сірників підпалили автомобіль марки «Ford Fiesta», реєстраційний номер НОМЕР_5 , внаслідок чого здійнялася пожежа, в результаті якої відбулося знищення автомобіля, чим заподіяли майнову шкоду ОСОБА_7 на суму 340 550 грн.

Заслухавши доповідача, прокурора та потерпілу, які підтримали подану апеляційну скаргу, позицію обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Під час апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Переглядаючи вирок в межах апеляційної скарги, колегія суддів враховує, що в апеляційній скарзі не оспорюється законність вироку щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини обвинуваченого.

Колегія суддів вважає правильними встановлені фактичні обставини судом першої інстанції, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Що стосується доводів прокурора щодо необґрунтованості призначеного ОСОБА_9 покарання за ч.4 ст.185 КК України із застосуванням положень ст.69 КК України, судова колегія виходила з такого.

Положеннями ст.50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Однак, наведених вимог закону суд першої інстанції не дотримався, оскільки, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ст.69 КК України, суд свого рішення належним чином не мотивував.

Так, однією з засад призначення покарання за вчинені кримінальні правопорушення закон визначає призначення судом покарання особі, необхідного й достатнього для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому нормами ст.69 КК України, положення якої покликані гуманізувати закон про кримінальну відповідальність, є призначення покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу. Але застосування даної норми може відбуватись лише за наявності певних обставин, а саме наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного.

Апеляційний суд визнає слушними доводи прокурора щодо відсутності підстав для застосування при призначенні покарання ОСОБА_9 положень ст.69 КК України.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за певні кримінальні правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Колегія суддів зауважує, що частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до ч.ч.1, 2 ст.66 КК України, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення ст.ст.66, 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Суд, застосовуючи положення ст.69 КК України при призначенні покарання, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що його пом`якшують, а й обґрунтувати яким чином такі обставини істотно знизили чи мали би знизити ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Наведене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, неодноразово викладеною у судових рішеннях, зокрема в ухвалі від 01 серпня 2023 року Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду по справі №621/2376/22 (провадження №51-3862ск23).

Відносно активного сприяння розкриттю злочину, то воно, як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів по справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, наданні допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним.

Як слідує із матеріалів провадження, усі факти та обставини вчиненого злочину були встановлені правоохоронними органами самостійно зібраними під час досудового розслідування доказами, жодних нових фактів по справі, ніж ті, що були встановлені слідством обвинувачений ОСОБА_9 не повідомив. Така поведінка останнього не є проявом активного сприяння розкриттю злочину, адже вона жодним чином не була направлена на активну та ініціативну допомогу слідству.

Що стосується добровільності відшкодування завданої шкоди злочином, передбаченим ч. 4 ст. 185 КК України, то колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не враховано, що вказаним тяжким злочином завдано досить вагому шкоду, більше 117 тис. грн., а відсутність претензій потерпілих ОСОБА_13 та ТОВ «НекСус Інжиніринг» пояснюється тим, що злочин було розкрито працівниками правоохоронних органів, а викрадене майно завдяки цьому вилучено та повернуто, і тому ця обставина не може бути зарахована, як така, яка пом`якшує вину.

Також, зі змісту оскарженого вироку вбачається, що суд при призначенні покарання за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням положень ст.69 КК України послався на визнання обвинуваченим своєї вини, дані про особу обвинуваченого, наявність на утриманні непрацездатної матері, зруйнований будинок, не судимість в силу ст. 89 КК України та відсутність негативних характеристик.

При призначенні обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст.69 КК України місцевий суд послався на дані про особу обвинуваченого, не обґрунтувавши належним чином, які саме обставини справи або дані про його особу він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання і знаходяться у взаємозв`язку з вчиненим ОСОБА_9 злочином.

Поза увагою суду залишилось й те, що, незважаючи на наявність на утриманні у обвинуваченого непрацездатної матері, він тривалий час не працює, здобуває засоби до існування шляхом здійснення крадіжок з автомобілів, хоча є молодою придатною до суспільно корисної праці особою, що негативно характеризує його відношення як до праці, так і до утримання власної матері.

Фактично суд встановив наявність лише однієї пом`якшуючої покарання обставини, а саме щирого каяття, що навіть формально вказує на відсутність підстав застосування судом ч.1 ст.69 КК України при призначенні покарання.

При цьому, суд не надав належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, а також не враховано суму заподіяної шкоди, та досудову доповідь, згідно якої ОСОБА_9 становить високу небезпеку для суспільства, що з негативної сторони характеризує останнього.

За встановлених обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції безпідставно застосував положення ст.69 КК України при призначенні ОСОБА_9 покарання за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що виходячи з конкретних обставин даного кримінального провадження, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме положення ст.69 КК України, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості, за своїм розміром та видом є явно несправедливим, не сприяє попередженню вчинення нових кримінальних правопорушень і не відповідає очікуванням суспільства щодо охорони права власності.

Крім того, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 194 КК України не в повній мірі враховано суспільну небезпеку умисного тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання від 3 до 10 років, внаслідок чого знищено автомобіль та заподіяно потерпілій шкоду на суму понад 340 тис грн., та яка на даний час не відшкодована, і призначено явно несправедливе покарання майже у мінімальному розмірі.

А отже, враховуючи ту обставину, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення з мотивів помсти за громадянську позицію потерпілої, яка стала свідком та викрила його у вчиненні іншого кримінального правопорушення, те, що сам ОСОБА_9 не надав критичну оцінку своїм діям, заперечивши свою вину в умисному підпалі автомобіля, позицію потерпілої ОСОБА_7 , яка в судовому засіданні суду першої інстанції наполягала на суворому покаранні для обвинуваченого, а також з метою виправлення і попередження вчинення правопорушення як обвинуваченим, так і іншими особами, колегія суддів, вважає за необхідне призначити більш суворе покарання, яке відповідатиме тяжкості вчиненого злочину та особі винного, при цьому перебуватиме в межах установлених санкцією ч. 2 ст. 194 КК України.

Таким чином, відповідно до п.2 ч.1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

За таких обставин вирок суду відносно ОСОБА_9 в частині призначеного покарання підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом нового вироку в цій частині.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 413, 420, 615 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 липня 2025 року щодо ОСОБА_9 скасувати в частині призначеного йому покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання:

- за ч.1 ст. 162 КК України 1 (один) рік обмеження волі;

- за ч.4 ст. 185 КК України 5 (п`ять) років позбавлення волі;

- за ч.2 ст. 194 КК України 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 обчислювати з 28 жовтня 2023 року, тобто з дня фактичного затримання.

У решті цей же вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даного вироку.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4