Справа № 643/42/26
Провадження № 1-кс/643/399/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.01.2026 Слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора у кримінальному провадженні прокурора Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0022266 від 30.12.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до суду із клопотанням, у якому з метою збереження речових доказів просить накласти арешт на автомобіль марки VOLKSWAGEN Transporter р.н. НОМЕР_1 з vin кодом НОМЕР_2 , який належить військовій частині НОМЕР_3 , з визначенням місця зберігання за місцем дислокації військової частини НОМЕР_3 , за адресою: АДРЕСА_1 та технічний талон транспортного засобу НОМЕР_4 на автомобіль марки VOLKSWAGEN Transporter р.н. НОМЕР_1 , з визначенням місця зберігання у матеріалах кримінального провадження № 0022266 від 30.12.2025, які були виявлені та вилучені в ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди 30.12.2025.

В обґрунтування клопотання зазначив, що вказані автомобілі зберегли на собі сліди вчинення злочину та сліди деформації автомобілів в результаті ДТП, які можуть бути використані, як доказ фактів та обставин, що встановлюються у даному кримінальному провадженні. Крім того, автомобілі необхідні для подальшого проведення експертиз з метою встановлення механізму вчинення ДТП та причини його вчинення. Накладення арешту зумовлюється необхідністю збереження речових доказів та забезпечення зберігання слідової інформації, незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження перешкоджатиме встановленню істини у даному кримінальному провадженні внаслідок того, що майно може бути відчужене, приховане або пошкоджене.

У судове засідання прокурор не з`явилася, у клопотанні просила судове засідання проводити без її участі.

Власники вилученого майна у судове засідання не з`явилися, про дату та місце розгляду клопотання повідомлялися. Заяв чи клопотань з приводу клопотання не надали.

Підстав для визнання явки учасників провадження обов`язковою, слідчий суддя не вбачає, відповідно до ч.1 ст.172 КПК України їх не прибуття у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється, у зв`язку з неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

З поданого клопотання та доданих до нього документів вбачається, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0022266 від 30.12.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України. Процесуальне керівництво у кримінальному провадженні здійснює група прокурорів Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 30.12.2025 року близько 10-00 години, на ділянці автодороги Р-51 Харків-Мерефа-Павлоград 49 км., військовослужбовець військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи транспортним засобом VOLKSWAGEN Transporter р.н. НОМЕР_1 , який перебуває на балансі військової частини НОМЕР_3 , рухаючись в напрямку м. Харкова, порушив вимоги ПДР України, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної дистанції та швидкості руху, внаслідок чого допустив зіткнення з колісним трактором Т-150К09 д.н.з. НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався попереду в попутному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля VOLKSWAGEN Transporter в.н. НОМЕР_1 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої кінцівки (ступінь тяжкості тілесних ушкоджень встановлюється).

Слідчим 30.12.2025 проведено огляд місця дорожньо-транспортної пригоди, в ході якого виявлено та вилучено: автомобіль марки VOLKSWAGEN Transporter р.н. НОМЕР_1 з vin кодом НОМЕР_6 ; технічний талон транспортного засобу НОМЕР_4 на автомобіль марки VOLKSWAGEN Transporter р.н. НОМЕР_1 .

Прокурор зазначає, що власником автомобіля марки VOLKSWAGEN Transporter р.н. НОМЕР_1 з vin кодом НОМЕР_2 є військова частина НОМЕР_3 .

Постановою слідчого від 30.12.2025 вказаний транспортний засіб визнаний речовим доказом.

Відповідно п.7. ч.2 ст.131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати зокрема: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні ; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Вивчаючи правову підставу для арешту майна слідчий суддя зауважує, що у даному випадку стороною обвинувачення доведено існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України, а згідно вимог п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. На переконання слідчого судді проведення огляду та тимчасове вилучення майна відповідало меті і обставинам події даного кримінального провадження.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, якою визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Абзацом другим ч.1 ст.170 КПК України визначено, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Оцінивши надані стороною обвинувачення матеріали, слідчий суддя приходить до переконання у необхідності накладення арешту на тимчасово вилучене майно з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, є достатні підстави вважати, що вилучене майно є засобом кримінального правопорушення, містить у собі відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у зв`язку з цим, для спростування або підтвердження доводів сторони обвинувачення, необхідним є проведення досудового розслідування, зокрема огляду вилученого майна та проведення відповідних судових експертиз, тощо.

Не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження може у подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки є ризик втрати цих речових доказів, що унеможливить встановленню істини по справі.

Що стосується клопотання прокурора про визначення місця зберігання майна, слід зазначити, що вирішення цього питання знаходиться у виключній компетенції сторони обвинувачення. Більше того, розгляд даного питання не передбачений ч.5 ст.173 КПК України при задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.

Арешт майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження, негативних наслідків арешту майна судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про арешт майна задовольнити частково.

З метою збереження речових доказів накласти арешт шляхом заборони розпорядження та користування на автомобіль марки VOLKSWAGEN Transporter р.н. НОМЕР_1 з vin кодом НОМЕР_2 , який належить військовій частині НОМЕР_3 та технічний талон транспортного засобу НОМЕР_4 на автомобіль марки VOLKSWAGEN Transporter р.н. НОМЕР_1 , які були виявлені та вилучені в ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди 30.12.2025.

У задоволенні клопотання у частині визначення місця зберігання арештованого майна відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду в термін 5 днів з моменту її проголошення. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1