ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/4097/22 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1 ,
Провадження апел.суду №11-кп/818/706/26 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст.347,
ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 28 ст. 348,
ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194,
ч. 2 ст. 28 ст. 348 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 12 січня 2026 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 у об`єднаному кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000772 від 16.04.2020 та за № 0000051 від 16.01.2019 за частиною 2 статті 28, частиною 1 статті 347, частиною 1 статті 14, частиною 2 статті 28, статтею 348, частиною 2 статті 28, частиною 2 статті 194, частиною 2 статті 28, статтею 348 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 12 січня 2026 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 12.03.2026, включно, без визначення застави.

Не погодившись з вказаною ухвалою, обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

Захисник в своїй апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, застосувати щодо обвинуваченого інший запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, або визначити розмір застави. Апеляційні вимоги мотивує тим, що клопотання прокурора не відповідає вимогам КПК України щодо мети та підстав продовження запобіжних заходів. Прокурором у клопотанні не наведено жодної аргументації щодо продовження існування ризиків, враховуючи, що у кримінальному провадженні вже пройшов значний час. Надані стороною обвинувачення докази, які досліджені судом першої інстанції не тільки не доводять вину обвинуваченого ОСОБА_6 , але і спростовують її. Фактично єдиною підставою для продовження строку тримання під вартою, є тяжкість надуманого овинувачення ОСОБА_6 у вчиненні особливо тяжких злочинів.

Захисник посидається на суперечності у показаннях потерпілого, наданих ним під час досудового розслідування щодо зовнішнього вигляду нападників, та показаннях, наданими ним у судовому засіданні. Крім того, суд не надає оцінку тому, що показання потерпілого ОСОБА_8 суперечать показанням інших свідків, матеріалам НСРД.

Звертає увагу, що у судовому засіданні 06.01.2026 прокурором долучено диск із інформацією, отриманого у рамках тимчасового доступу у ТОВ «Лайфселл». Вивчення цієї інформації встановлено непричетність ОСОБА_6 до нападу на ОСОБА_8 , який відбувся 16.01.2019. У разі перебування обвинуваченого на місці вчинення злочину, його мобільний телефон був би в зоні дії вказаної базової станції. Таким чином, стороною обвинувачення умисно було приховано вказану інформацію та не відкрито її в порядку статті 290 КПК України. Разом з цим, суд першої інстанції не надає оцінки доводам сторони захисту.

Крім того, суд першої інстанції мав перевірити можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу. Обвинувачений ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі просить змінити запобіжний захід з тримання під вартою на будь-який інший запобіжний захід, або визначити заставу. Від прокурора ОСОБА_9 надійшла заява, в якій він просить проводити апеляційний розгляд без його участі, залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, врахувати підвищену небезпечність інкримінованих обвинуваченому злочинів. Одночасно прокурор зазначив, що до ЄРДР внесені відомості за № 000173 від 07.11.2024 за частиною 1 статті 345 КК України за фактом погроз насильством від обвинуваченого в бік потерпілого ОСОБА_8 та його близьких родичів.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, посилалися на тривале перебування обвинуваченого під вартою та його стан здоров`я, обвинувачений посилався, що йому не надають необхідного лікування, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів не встановила підстав для їх задоволення, з огляду на наступне.

Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував кількість інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень та їх тяжкість, дані про особу обвинуваченого, стадію судового провадження та дійшов обгрунтованого висновку, що ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України не зменшилися, продовжують існувати, у зв`язку із чим застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнє для запобігання вказаним ризикам, з чим погоджується апеляційний суд.

Надаючи оцінку ризикам, встановленим судом першої інстанції, колегія суддів враховує, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що судове провадження у суді першої інстанції триває, на даний час ще не всі свідки допитані, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кількох злочинів у різний час. Як зазначено в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, обвинувачений ОСОБА_6 під час судового розгляду поводить себе негативно, незважаючи на зауваження колегії суддів, постійно образливо висловлюється щодо учасників судового провадження. Вказані обставини, з урахуванням змісту пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, причетності до вчинення злочинів інших осіб, процесуальної поведінки обвинуваченого, об`єктивно свідчать про наявність встановлених судом першої інстанції ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, які продовжують існувати, що поряд із суспільною небезпечністю інкримінованих ОСОБА_6 злочинів дає достатні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Крім того, як зазначено прокурором у клопотанні про продовження строку тримання під вартою, факт незаконного впливу на потерпілого підтверджується тим, що до ЄРДР внесені відомості за № 000173 від 07.11.2024 за частиною 1 статті 345 КК України за фактом погроз насильством від обвинуваченого ОСОБА_6 у бік потерпілого ОСОБА_8 та його близьких родичів.

Судом першої інстанції були враховані дані, що характеризують особу обвинуваченого, його соціальні зв`язки, однак суд апеляційної інстанції погоджується з висновком про те, що встановлені обставини, з огляду на зміст пред`явленого обвинувачення, не є належною гарантією для забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у випадку застосування до нього іншого запобіжного заходу. На переконання колегії суддів, встановлені судом першої інстанції ризики, з плином часу не зменшилися.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_6 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, серед яких є злочини, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів. Зокрема, відповідно до змісту обвинувального акта ОСОБА_6 обвинувачується: у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 28, частиною 1 статті 347 КК України, тобто в умисному пошкодженні майна, що належить працівникові правоохоронного органу, у зв`язку із виконанням службових обов`язків працівником правоохоронного органу, вчинене за попередньою змовою групою осіб; у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 14, частиною 2 статті 28, статтею 348 КК України, тобто у готуванні до посягання на життя працівника правоохоронного органу, у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків, вчиненому за попередньою змовою групою осіб; у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 28, частиною 2 статті 194 КК України, тобто в умисному знищенні чужого майна, вчиненому шляхом підпалу, що заподіяло майнову шкоду в особливо великих розмірах, вчиненому за попередньою змовою групою осіб; у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 28, статтею 348 КК України, тобто у посяганні на життя працівника правоохоронного органу, тобто замах на вбивство працівника правоохоронного органу, у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків, вчинене за попередньою змовою групою осіб. Щодо доводів сторони захисту про необґрунтованість пред`явленого обвинувачення, суперечності у показаннях потерпілого ОСОБА_8 , посилання на зміст інформації щодо місцезнаходження мобільного телефона ОСОБА_6 16.01.2019, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Переглядаючи ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою в порядку статті 422-1 КПК України, колегія суддів не надає оцінку доказам, зібраним стороною обвинувачення, не перевіряє законність їх отримання органом досудового розслідування, в тому числі і не оцінює зміст досліджених судом першої інстанції доказів, показань свідків, потерпілих, які безпосередньо надаються суду першої інстанції, що є завданням перш за все суду першої інстанції, який здійснює судовий розгляд відповідного кримінального провадження. Відповідно до частини 1 статті 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Відповідно до частини 3 статті 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються:

1) у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; 2) у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення. З аналізу вищенаведених норм КПК України вбачається, що лише суд першої інстанції за результатами судового провадження може надати оцінку всім дослідженим доказам як окремо, так і в їх сукупності, визначити їх достовірність, достатність та допустимість для доведення пред`явленого обвинувачення. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що посилання захисника на інформацію про місцезнаходження мобільного телефону обвинуваченого ОСОБА_6 16.01.2019 не спростовує пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні інших злочинів, які відповідно до обвинувального акта, були вчинені в інші дати. Суд апеляційної інстанції зауважує, що судом першої інстанції обгрунтовано на даному етапі провадження не визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, з огляду на положення частини 4 статті 183 КПК України. Щодо строку перебування ОСОБА_6 під вартою колегія суддів зазначає наступне. Судом першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали зазначено, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 27 липня 2021 року щодо підозрюваного ОСОБА_6 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 24 вересня 2021 року включно без визначення застави. Вказаний запобіжний захід неодноразово продовжувався. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2022 року у вказаному кримінальному провадженні призначений судовий розгляд. Судовий розгляд триває з 22 листопада 2022 року, за цей час було призначено 62 судових засідань, досліджено 6 томів письмових доказів, наданих стороною обвинувачення, речові докази, письмові докази, надані стороною захисту, допитані потерпілі, допитано 14 свідків сторони обвинувачення, щодо 8 свідків судом надано доручення про встановлення їх місцезнаходження, під час виконання якого, свідки не встановлені. Крім того, як зазначено судом першої інстанції, судові засідання неодноразово відкладені, у зв`язку з неявкою учасників судового розгляду, зокрема захисника обвинуваченого, у зв`язку з тим, що прокурори не підготували письмові матеріали та не забезпечили явку жодного із заявлених свідків, обвинувачений ОСОБА_6 двічі був видалений із зали суду за неналежну процесуальну поведінку та неможливість, у зв`язку з цим, проводити судове засідання. Також після дослідження всіх письмових та речових доказів, допиту потерпілих та майже всіх свідків, сторона захисту подала через канцелярію суду клопотання про закриття кримінального провадження на підставі пункту 10 частини 1 статті 284 КПК України, яке судом вже було розглянуто на стадії підготовчого судового засідання, а також клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, усвідомлюючи при цьому, що звернення до суду з такими клопотаннями призводить до надмірного і необґрунтованого затягування судового розгляду. Суд апеляційної інстанції враховує наведені обставини щодо процесуальної поведінки учасників судового провадження, складність кримінального провадження, поряд з цим, вважає необхідним звернути увагу суду першої інстанції на дотримання розумних строків кримінального провадження, з огляду на строк перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, враховуючи, що відповідно до частини 2 статті 28 КПК України проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд. Щодо стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів зазначає наступне. Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що обвинуваченим у судовому засіданні суду першої інстанції були надані медичні документи, відповідно до яких, останньому встановлені такі діагнози: остеохондроз попереково-крижового відділу хребта, дорсальна циркулярна екструзія диска, помірно виражена зовнішня гідроцефалія, ознаки гіпертрофії міокарду ЛШ, гепатоспленомегалія, дифузна паталогія печінки. Враховуючи встановлені захворювання, колегія суддів суду першої інстанції зобов`язала Харківську міську медичну частину № 27 Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» у Харківській та Луганській областях надати суду інформацію щодо стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , який утримується в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», та можливості його подальшого утримання в умовах СІЗО. У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений посилався на наявні у нього захворювання, та зазначив, що стан його здоров`я погіршується, що йому не надають лікування. Поряд з цим, на час апеляційного перегляду вказаної ухвали суду першої інстанції, суду апеляційної інстанції не було надано належних медичних висновків, які б підтверджували наявність у ОСОБА_6 саме таких захворювань, які перешкоджають його утриманню під вартою, та неможливість отримання ним відповідного лікування та необхідної медичної допомоги в умовах слідчого ізолятора. Колегія суддів звертає увагу, що сторона захисту не позбавлена процесуальної можливості звертатися до суду першої інстанції із клопотанням про проведення судово-медичної експертизи з метою встановлення у обвинуваченого захворювань, які перешкоджають перебуванню під вартою, і за наявності відповідних висновків, ставити питання про зміну запобіжного заходу, а також має право оскаржувати у відповідному порядку дії, рішення або бездіяльність посадових осіб адміністрації ДУ «Харківський слідчий ізолятор» у випадках, коли не приймаються заходи щодо звернень обвинуваченого, в тому числі, стосовно його стану здоров`я. При цьому, під час апеляційного розгляду не було повідомлено інформації про те, що судом першої інстанції відмовлено у задоволенні таких клопотань сторони захисту. Положеннями статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» встановлено, що медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України. Приписи пунктів 2.5-2.8 Розділу ІІ Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту №212/20525, затвердженого Наказом МОЗ України № 239/5/104 від 10 лютого 2012 року, передбачають право особи, узятої під варту, на консультування, обстеження і лікування фахівцями закладів охорони здоров`я (якщо воно можливе в умовах медичної частини СІЗО) медичних частинах СІЗО в присутності персоналу медичної частини, право на вільний вибір лікаря, а також можливість, за необхідності, проведення обстеження, яке потребує вивезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я для отримання необхідного лікування. Відповідно до зазначеного Порядку, якщо за результатами огляду чи обстеження особи, узятої під варту, встановлено, що вона потребує надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я з орієнтовного переліку, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, та звертається із запитом до керівництва СІЗО. Керівництво СІЗО забезпечує перевезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку та направляє довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, органу або особі, в провадженні яких знаходиться кримінальна справа цієї особи. Суд апеляційної інстанції зауважує, що наявність у особи, що перебуває під вартою, певних видів захворювань безумовно не виключає застосування до такої особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, за наявності відповідних процесуальних підстав, визначених КПК України. Наявність таких захворювань може бути підтверджена виключно висновком спеціалістів. Враховуючи надані обвинуваченим пояснення з приводу стану його здоров`я, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на необхідність розгляду заяв обвинуваченого ОСОБА_6 щодо призначення стосовно нього судово-медичної експертизи та здійснення контролю суду першої інстанції за виконанням ухвали Київського районного суду м. Харкова від 12 січня 2026 року в частині отримання відомостей про стан здоров`я обвинуваченого. Щодо посилань обвинуваченого під час апеляційного розгляду на необхідність звернення до ДБР, суд апеляційної інстанції зауважує, що для того, щоб у компетентних органів виник обов`язок провести розслідування за заявою про застосування методів, які порушують статтю 3 Конвенції, така заява має бути небезпідставною, тобто містити в своєму змісті конкретні обставини такого поводження і мати певне підтвердження цим обставинам, або інформацію, яка дає можливість перевірити чи має заява певні підстави. У судовому засіданні обвинуваченим не повідомлено конкретних обставин застосування до нього недозволених насильства. Крім того, як повідомив ОСОБА_6 під час минулого судового засідання, судом першої інстанції було зобов`язано ДБР порушити кримінальне провадження щодо слідчих, оперативних підрозділів, які сфабрикували кримінальне провадження. За таких обставин, порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та вмотивоване рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено, а наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів не вбачає достатніми для скасування оскаржуваної ухвали та застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу чи визначення застави.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 12 січня 2026 року залишити без змін.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання вимог статті 28 КПК України, щодо розумних строків розгляду кримінального провадження, за яким обвинувачений перебуває тривалий час під вартою.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність розгляду заяв обвинуваченого ОСОБА_6 щодо призначення стосовно нього судово-медичної експертизи та здійснення контролю судом першої інстанції щодо виконання ухвали Київського районного суду м. Харкова від 12 січня 2026 року в частині отримання відомостей про стан здоров`я обвинуваченого.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: