1Справа № 335/433/26 1-кс/335/224/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції № 1 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000034 від 09.01.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий слідчого відділення відділу поліції № 1 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області капітан поліції ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_4 , звернулась до суду з клопотанням про арешт майна.

Клопотання мотивовано тим, що упровадженні слідчого відділення відділу поліції № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні, що внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.01.2026 за № 0000034, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 08.01.2026 року до відділу поліції № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області надійшла заява від ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що в грудні 2024 року, невстановлені особи, шахрайським шляхом заволоділи його майном, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , чим завдали потерпілому матеріального збитку у великих розмірах.

Допитаний в якості представника потерпілого адвокат ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 пояснив, що здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 001174, виданого на підставі рішення Ради адвокатів Запорізької області від 29.09.2016. З 08 листопада 2021 року адвокат представляє інтереси ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

22.12.2023 до адвоката звернувся ОСОБА_5 шляхом телефонного дзвінка та повідомив, що невстановлені особи, невідомим для нього способом, заволоділи належною йому квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .

Зі слів ОСОБА_5 , представнику потерпілого відомо, що на початку 70-х років його батьки отримали у власність квартиру за вказаною адресою, яка у подальшому, у 90-х роках, була приватизована. За життя батьки відчужили зазначену квартиру на користь свого сина ОСОБА_5 . Таким чином, ОСОБА_5 на праві приватної власності належала квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку було зареєстровано у 1996 році.

12.10.2016 ОСОБА_5 отримав дозвіл на постійне проживання у Сполучених Штатах Америки, у зв`язку з чим виїхав на постійне місце проживання до США. З урахуванням відсутності намірів відчужувати квартиру або надавати її для проживання стороннім особам, квартира була залишена у закритому стані з усіма особистими речами та документами, у тому числі правовстановлюючими. Копії зазначених документів у потерпілого відсутні.

У грудні 2025 року під час проходження верифікації в електронному кабінеті Пенсійного фонду України ОСОБА_5 стало відомо, що право власності на зазначену квартиру не відображається в актуальних державних реєстрах.

23.12.2025 адвокатом, в інтересах ОСОБА_5 , було направлено адвокатський запит до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 .

З відповіді на адвокатський запит встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 457973315 від 23.12.2025, 17.12.2024 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8 було зареєстровано право власності на вказану квартиру за ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу серії та № 2042 від 17.12.2024.

ОСОБА_5 востаннє перебував на території України у листопаді 2021 року та з того часу постійно проживає у США. Жодних дій, спрямованих на відчуження належної йому квартири, він не вчиняв ані особисто, ані через уповноважених осіб.

ОСОБА_9 ОСОБА_5 не знайомий, договорів купівлі-продажу з ним потерпілий не укладав, грошових коштів за відчуження квартири не отримував. До приватного нотаріуса ОСОБА_8 потерпілий не звертався та будь-яких осіб діяти від його імені не уповноважував.

У зв`язку з викладеним, ОСОБА_5 вважає, що став жертвою шахрайських дій, у результаті яких його було протиправно позбавлено права власності на квартиру шляхом її незаконного відчуження без його волі та згоди.

Потерпілий поінформований про свої права щодо захисту персональних даних відповідно до вимог Закону України «Про захист персональних даних».

Крім того, представник потерпілого зазначив, що у нього на зберіганні знаходяться ключі від зазначеної квартири, які були передані йому родичами ОСОБА_5 за проханням потерпілого. Адвокат особисто у вказаній квартирі не перебував.

Під час досудового розслідування, у встановленому законом порядку, отримано копії документів з реєстраційних справ №100207/551, №462 за адресою: м. Запоріжжя, бул. Шевченка, буд. 24, що перебувають у володінні ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентеризації».

Встановлено, що кв. АДРЕСА_2 належала ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про право власності №367 від 20.07.1993, висновком про реєстрацію, виданого Запорізьким міжміським бюро технічної інвентеризації від 09.08.1993.

06.10.1997 право власності на вищевказану квартиру було передане ОСОБА_11 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 7-ою Запорізькою державною нотаріальною конторою від 09.01.1996, реєстраційний номер 3-24.

Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно кв. АДРЕСА_2 на праві власності належить ОСОБА_9 (РНОКП НОМЕР_1 ). Відомості внесені приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_8 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 76670613 від 17.12.2024, поданими документами для реєстрації є договір купівлі-продажу № 2042 від 17.12.2024.

Таким чином, в ході досудового розслідування зібрано достатньо доказів, що свідчать про вчинення невстановленою собою шахрайських дій, спрямованих на заволодіння вказаною квартирою. Потерпілий жодних правочинів щодо відчуження зазначеної квартири не вчиняв, грошових коштів не отримував, будь-яких осіб діяти від його імені не уповноважував.

В рамках даного кримінального провадження слідчим винесено постанову про визнання речовим доказом квартиру АДРЕСА_2 , оскільки зазначена квартира є об`єктом кримінально протиправних дій, а отже речовим доказом у кримінальному провадженні.

Слідчий вказує, що існує реальний ризик повторного відчуження вказаної квартири (шляхом продажу, дарування, іпотеки або інших реєстраційних дій), що унеможливить повернення майна законному власнику, виконання можливого вироку суду, ефективний захист прав потерпілого.

Тому, з метою збереження речового доказу та недопущення його подальшого відчуження, використання, розпорядження, просить накласти арешт на квартиру загальною площею 91,21 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

У судове засідання слідчий не з`явилась, однак подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності та просила клопотання задовольнити, з мотивів у ньому наведених.

Враховуючи те, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт не було тимчасово вилучене, то розгляд клопотання в силу ч. 2 ст. 172 КПК України можливо здійснити без повідомлення власника майна.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали клопотання, вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Клопотання про арешт майна щодо змісту відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

До клопотання додані копії документів та матеріали, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, а також витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо внесення даних з приводу кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України регламентовано, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів (п. 1); спеціальної конфіскації (п. 2); конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи (п. 3); відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (п. 4).

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України визначеною, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як убачається з витягу з кримінального провадження № 0000034 від 09.01.2026, внесено відомості за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України .

При цьому, слідчий у клопотанні просить накласти арешт на нерухоме майно: а саме на квартиру загальною площею 91,21 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з метою збереження речового доказу, забезпечення подальшого повного, всебічного та об`єктивного розслідування кримінального провадження, з`ясування об`єктивної істини по справі.

Дані матеріалів клопотання свідчать про те, що 13.01.2026 постановою старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції № 1 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 у відповідності до ст. 98 КПК України - обґрунтовано визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000034 від 09.01.2026 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Переконливі докази таким висновкам слідчого містяться в матеріалах кримінального провадження, що долучені до клопотання, а тому слідчий суддя з цими висновками погоджується.

Також, матеріалами клопотання підтверджується, що кримінальне правопорушення було вчинено, а нерухоме майно є речовим доказом, у зв`язку з тим, що є об`єктом кримінального правопорушення, клопотання слід задовольнити.

Керуючись ст. ст. 100, 131, 132, 170 173 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції № 1 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000034 від 09.01.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, саме: квартиру АДРЕСА_2 , з позбавленням права на відчуження, розпорядження вищевказаним майном.

Ухвала про арешт виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала слідчого судді про арешт майна може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, якщо ухвала постановлена без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні під час розгляду питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Слідчий суддя ОСОБА_1