Провадження № 1-кп/643/94/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2025 м. Харків

Салтівський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001305 від 12.06.2021, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красний Луч Луганської області, громадянина України, який не одружений, дітей не має, офіційно не працевлаштований, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 121 КК України

ВСТАНОВИВ

Прокурором 23.12.2025 подане письмове клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_4 (обвинувачений), на строк 60 діб.

В обґрунтування клопотання про продовження ОСОБА_4 дії запобіжного заходу зазначено, що він обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, санкція за який передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років. Існує ризик того, що обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу буде переховуватись з метою уникнення покарання. Обвинувачений не одружений, офіційно не працює, у нього відсутні стабільні соціальні зв`язки, які утримують його від спроби втечі. Крім того, існує ризик незаконно впливу обвинуваченого на свідків з метою зміни їх показань.

У судовому засіданні 23.12.2025 прокурор підтримала клопотання та викладені в ньому доводи. Заперечувала проти клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу.

Захисник ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_4 заперечували проти клопотання прокурора. Просили змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Вирішуючи заявлені стороною обвинувачення та стороною захисту клопотання щодо запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого, суд керується таким.

Згідно ч. 1 ст. 333 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України, розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою здійснюється згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Частиною п`ятою ст. 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Таким чином, підставою для продовження тримання особи під вартою є, зокрема, встановлення, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Згідно ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у скоєнні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки, а також до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 21.09.2021 відносно ОСОБА_4 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор». Таким чином, ОСОБА_4 , тримається під вартою з 2021 року, тобто понад 4 роки.

Судовий розгляд кримінального провадження не закінчений через неявку свідків у судові засідання та неможливість судом дослідити відеозаписи, на які посилається прокурор як на докази в обґрунтування правової позиції сторони обвинувачення.

Так, судом не допитані ще 27 свідків. Судові доручення про встановлення місця проживання (перебування) вказаних свідків фактично не виконані, їх актуальне місце проживання не встановлено. Стороною обвинувачення явку свідків у судове засідання не забезпечено.

Крім того, судові засідання неодноразово відкладались через надання стороною обвинувачення матеріальних носіїв з відеозаписами, які не відтворювались у судовому засіданні.

Таким чином, розгляд кримінального провадження судом не закінчений через численні клопотання сторони обвинувачення про відкладення розгляду справи для забезпечення явки свідків та надання суду відеозаписів.

У рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Прокопенко проти України», вказаний суд неодноразово зауважував, що згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції після спливу певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи зобов`язані навести інші підстави для подальшого тримання під вартою (див. рішення у справах «Яблонський проти Польщі» (Jablonski v. Poland), заява № 33492/96, п. 80, від 21 грудня 2000 року, та «І.А. проти Франції» (І.A. v. France), заява № 28213/95, п. 102, Reports of Judgments and Decisions 1998-VII).

В рішенні від 20.08.2010 у справі «Москаленко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Однак, з плином часу ці підстави ставали усе менш обґрунтованими. Тому Суд повинен встановити, чи були інші підстави, наведені судами, зокрема тяжкість імовірного покарання, ризик того, що заявник переховуватиметься від слідства і суду та примушуватиме свідків давати неправдиві показання, «достатніми» та «відповідними» (див. рішення у згаданій вище справі «Кудла проти Польщі»). Суд зазначає, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує. Однак, Суд неодноразово встановлював, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою (див. рішення у справі «Ілійков проти Болгарії» (Іlijkov v. Bulgaria), заява № 33977/96, пункти 80-81, рішення від 26 липня 2001 року). Щодо ризику того, що заявник переховуватиметься від слідства і суду та примушуватиме свідків давати неправдиві показання Суд зазначає, що у своїх рішеннях про тримання заявника під вартою чи продовження тримання під вартою, органи державної влади не вказали жодних конкретних причин, на підставі яких вони дійшли такого висновку (див. пункти 6 і 14 вище). Крім того, по мірі прогресу провадження та завершення збирання доказів ризик того, що заявник загрожуватиме певним свідкам також ставав усе меншим (див. згадане вище рішення у справі «Невмержицький проти України» (Nevmerzhitsky v. Ukraine), пункт 136). Також Суд зазначає, що державні органи не розглядали жодних інших альтернатив забезпечення явки заявника до суду (див. там же, пункт 137 з подальшими посиланнями).

В п. 86 рішення Європейського суду з прав людини від 30.01.2018 у справі «Макаренко проти України» зазначено, що презумпція завжди діє на користь звільнення.

Згідно з ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Суд враховує, що судове провадження триває понад 4 роки, протягом яких обвинувачений утримується під вартою. При цьому останні місяці розгляд справи відкладався за клопотаннями сторони обвинувачення з метою забезпечення явки свідків обвинувачення та надання суду електронних доказів, а саме відеозаписів. Всупереч вимог ч. 3 ст. 23 КПК України сторона обвинувачення протягом значного часу не забезпечила присутність у судовому засідання всіх свідків обвинувачення та не надала суду електронні докази.

При цьому суд враховує, що на даний час не допитані свідки обвинувачення у значній кількості, а саме у кількості 27 осіб, що призводить до неможливості суду спрогнозувати строки закінчення розгляду даного кримінального провадження, в якому обвинувачений тримається під вартою.

Також суд враховує, що ОСОБА_4 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, є учасником бойових дій, в силу презумпції невинуватості на даний час вважається невинуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що на даній стадії розгляду справи подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою вже матиме ознаки непропорційного втручання в його право на особисту свободу і буде суперечити завданням кримінального провадження, а також що більш м`які запобіжні заходи вже здатні забезпечити належне виконання ним процесуальних обов`язків.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи наведене вище, суд вважає за можливе задовольнити клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу, обраного відносно ОСОБА_4 , з тримання під вартою на домашній арешт за вказаною вище адресою.

Відповідно, з наведених вище підстав суд відмовляє в клопотанні прокурора про продовження тримання ОСОБА_4 під вартою.

Керуючись ст. 34, 183, 331, 369-372 КПК України

УХВАЛИВ

В задоволенні клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_4 відмовити.

Клопотання ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_4 , на більш м`який запобіжний захід задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 з 23.12.2025 року запобіжний захід з тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_2 , заборонивши ОСОБА_4 цілодобово, а саме в період часу з 00:00 год. до 24:00 год. кожного дня, залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 . Покласти на ОСОБА_4 зобов`язання виконувати такі обов`язки на строк до 24:00 год. 20.02.2026 року: 1) прибувати за кожною вимогою до суду; 2) не відлучатися з м. Харкова без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання; 4) утримуватись від спілкування із свідками в даному кримінальному провадженні.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 з-під варти в залі суду негайно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали буде проголошено в приміщенні Салтівського районного суду м. Харкова 25.12.2025 об 09-50 год.

Суддя ОСОБА_1