Справа № 635/7898/25
Провадження № 1-кп/635/1269/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2025 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.07.2025 року за № 0000366 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайський, Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, раніше не судимого, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова 31 липня 2024 року (справа № 639/3543/24, провадження № 3/639/1543/24), ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.5. ст.126, ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього остаточного стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 2400 неоподаткованих мінімумів доходів громадянин, що дорівнює 40800,00 гривень з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 5 років. Постанова набрала законної сили 13 серпня 2024.

Відповідно до статті ст. 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Обов`язковість судового рішення згідно зі ст. 129 Конституції України є однією з основних засад судочинства.

Частиною 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Як установлено ст. 298 КУпАП. яка кореспондується із ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.

Однак, не зважаючи на це, ОСОБА_5 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, достовірно знаючи про факт притягнення його до адміністративної відповідальності, з метою невиконання рішення суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, з метою невиконання рішення суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, маючи реальну можливість його виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, 06.07.2025 близько 01:05, будучи позбавленим права керувати транспортними засобами керував транспортним засобом марки Mitsubishi L-200 н.з. НОМЕР_1 в Харківська області, Харківський район, с.Коротич по вул. Залізничній біля будинкуіі, де був виявлений працівниками СРПП відділення поліції № 2 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області, про що було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні зазначеного вище злочину визнав повністю та пояснив, що дійсно скоїв злочин, який йому інкриміновано та зазначено в обвинувальному акті, обставини злочину не оспорював, пояснив причини та обставини скоєного.

Так, під час допиту в судовому засіданні ОСОБА_5 пояснив, що дійсно керував транспортним засобом 06.07.2025 року, будучи позбавленим права керування транспортними засобами на підставі постанов Жовтневого районного суду м. Харкова. Про те, що зазначені дії тягнуть за собою кримінальну відповідальність, він не знав. У скоєному розкаюється.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності її позиції, роз`яснивши їм положення ст.349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та вважає можливим розглянути справу на підставі ч.3 ст. 349 КПК України. Обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин суд вважає, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень доведена в повному обсязі та кваліфікує його дії за ч.1 ст. 382 КК України, як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

Згідно ст. 65 КК України, особі, що вчинила злочин, призначається покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує характер, ступінь тяжкості та суспільної небезпеки скоєного, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, дані про його особу.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 не одружений, раніше не судимий, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується посередньо.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжує покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що для виправлення та попередження нових злочинів обвинуваченому необхідно призначити покарання в межах санкції пред`явленого обвинувачення у вигляді позбавлення волі. При цьому суд враховує, що обвинувачений не працює, а тому вважає недоцільним призначення покарання у виді штрафу.

Разом з тим, враховуючи особу винного, обставини, що пом`якшують покарання, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_5 без відбування покарання та на підставі ст. 75 КК України вважає можливим звільнити його від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього відповідно до ст.76 КК України обов`язки.

Суд вважає, що таке покарання буде відповідати вчиненому обвинуваченим, достатнім для його виправлення і необхідним для попередження нових злочинів.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.. 100 КПК України.

Цивільний позов не заявлено. Судові витрати відсутні.

Запобіжний захід відповідно до видів, передбачених ст. 131 КПК України не обирався.

Керуючись ст.ст. 314, 368, 370, 474, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього в силу ст.76 КК України обов`язки:

-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку.

Речовий доказ - DVD-R диск залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1