Справа № 446/1657/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2025 м.Кам`янка-Бузька

Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ;

обвинуваченого ОСОБА_4 ;

захисника ОСОБА_5 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 27.06.2025 за № 0000180 за обвинуваченням:

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця села Оглядів Радехівського району Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 , постановою Радехівського районного суду Львівської області від 22.11.2022 у справі № 451/1235/22, визнано винним у скоєнні правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126 та ч. 2 ст. 130 КУпАП та на якого накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 2400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 гривень, з позбавленням права керування транспортним засобом на строк на п`ять років, без оплатного вилучення транспортного засобу. Однак, ОСОБА_4 вирішив умисно не виконувати зазначене судове рішення, що набрало законної сили, в частині позбавлення права керування транспортним засобом, діючи умисно, достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду та будучи ознайомлений з нею, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення його права керування транспортним засобом, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, продовжив керування транспортними засобами.

Так, ОСОБА_4 достовірно знаючи, що він позбавлений права керувати транспортним засобом, діючи умисно, всупереч постанови Радехівського районного суду Львівської області від 22.11.2022, яка набрала законної сили, маючи реальну можливість її виконати, умисно керував транспортним засобом, а саме: 26 червня 2025 року, о 19:40 годин автомобілем марки «Opel Vivaro» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на автодорозі державного значення Н-17 сполучення Львів-Радехів-Луцьк, неподалік с. Печихвости Львівського району Львівської області, після чого був зупинений працівниками поліції: інспектором СРПП відділення поліції № 1 Львівського РУП № 1 ГУНП у Львівській області та поліцейським офіцером громади сектору взаємодії з громадами відділу превенції Львівського РУП № 1 ГУНП у Львівській області.

Такими діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 щиро розкаявся і свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушенні, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України визнав повністю. Зокрема пояснив, що дійсно 26.06.2025 він перебував у місті Львів, та до нього в гості приїхав його знайомий, який вживав алкогольні напої. Внаслідок чого він, хоча і знав, що не має права керувати транспортними засобами, оскільки був позбавленний права на таке керування, був змушений взяти керування транспортним засобом на себе, зокрема для забезпечення безпеки на дорозі.

Обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, просив його суворо не карати.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та приймаючи до уваги, що прокурор також не оспорював встановлені фактичні обставини, при яких скоєно кримінальне правопорушення і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин скоєння кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються.

Учасникам розгляду справи роз`яснено, що вони позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження в частині, що характеризують особу обвинуваченого, матеріали справи щодо речових доказів, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при встановлених судом обставинах, доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 382 КК України - умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

При призначенні покарання суд враховує положення ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якого покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Також суд враховує загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, а саме призначення покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно положень Загальної частини цього Кодексу та з урахуванням ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України є нетяжким злочином.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого у відповідності до ст. 66 КК України суд визнає його щире каяття.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого у відповідності до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Досліджуючи дані, які характеризують особу обвинуваченого, суд бере до уваги, що він раніше не судимий, з повною загальною освітою, є фізичною особою підприємцем, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в психіатра та наркологічному кабінеті не перебуває.

При таких обставинах, суд вважає, що покарання обвинуваченому слід обрати в межах санкцій ч. 1 ст. 382 КК України у виді штрафу, оскільки вважає, що саме таке покарання є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень та відповідає загальним засадам призначення покарання і не знаходить підстав для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Речові докази по справі слід вирішити у відповідності до ст. 100 КК України.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 (сімнадцять тисяч) грн.

Речовий доказ:

- компакт-диск білого кольору "НР" ємністю 4.7 Gb залишити при матеріалах кримінального провадження № 0000180 від 27.06.2025.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Львівського апеляційного суду через Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок ухвалено 23.12.2025.

Суддя ОСОБА_1