ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/321/26 Справа № 178/249/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора ОСОБА_9 на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 лютого 2025 року у кримінальному провадженні № 0000394 від 15 вересня 2020 стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрований у будинку АДРЕСА_1 , фактично проживає у будинку АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 9 ч. 2 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 лютого 2025 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 статті 187, п.п. 6, 9 ч.2 ст. 115 КК України та йому призначено покарання:

- за ч. 4 ст. 187 КК України у вигляді 8 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного майна;

- за п. п. 6, 9 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді 11 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного майна.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання ОСОБА_7 за сукупністю злочинів у вигляді 11 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного майна.

За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_7 на початку вересня 2020 року, більш точну дату досудовим розслідуванням не встановлено, з корисливих мотивів вступив у попередню змову з особами, матеріали щодо яких виділено в окремі кримінальні провадження, на відкрите викрадення чужого майна, яке знаходилось в приміщенні, розташованому на території домоволодіння АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_7 в ніч з 14 на 15 вересня 2020 року, приблизно о 00 годині 00 хвилин, на автомобілі ВАЗ-2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням особи (матеріали щодо якої виділено в окреме кримінальне провадження) вирушили до смт Кринички Кам`янського району Дніпропетровської області.

Приблизно о 01 годині 00 хвилин 15 вересня 2020 року ОСОБА_7 спільно з особами (матеріали щодо яких виділено в окремі кримінальні провадження) на вказаному автомобілі прибули до цвинтаря, розташованого поблизу вул. Степова в смт Кринички Кам`янського району Дніпропетровської області, де перебуваючи в автомобілі, розподілили між собою ролі, відповідно до яких особа (матеріали щодо якої виділено в окреме кримінальне провадження), як особа, що обізнана про планування приміщень на території домоволодіння АДРЕСА_3 , повинен був вказати шлях та можливе місце зберігання грошей та коштовностей, ОСОБА_7 разом з іншим учасником кримінального правопорушення (матеріали щодо якого виділено в окреме кримінальне провадження), з метою придушення опору господарів будинку повинні були зв`язати руки та ноги останніх, інша співучасниця (матеріали щодо якої виділено в окреме кримінальне провадження) в цей час повинна була слідкувати за навколишньою обстановкою та взяти участь у пошуку грошей та коштовностей.

У подальшому з метою забезпечення реалізації спільного умислу 15 вересня 2020 року, приблизно о 01 годині 20 хвилин, ОСОБА_7 спільно з особами (матеріали щодо яких виділено в окремі кримінальні провадження) з метою приховування своїх обличь, одягнувши на голову маски та хустки, які заздалегідь приготували, направились до домоволодіння потерпілої ОСОБА_10 , розташованого на АДРЕСА_3 .

Приблизно через годину, більш точного часу не встановлено, дочекавшись, доки у приміщенні літньої кухні на АДРЕСА_3 погасне світло, знаходячись поряд з причепом біля вказаного домоволодіння, ОСОБА_7 спільно з співучасниками (матеріали щодо яких виділено в окремі кримінальні провадження), скориставшись відсутністю паркану, проникли на територію вказаного домоволодіння та підійшли до приміщення літньої кухні, через незачинені вхідні двері проникли до нього, де на дивані відпочивала ОСОБА_10 .

ОСОБА_7 насильно зв`язав руки, а особа (матеріали щодо якого виділено в окреме кримінальне провадження) - ноги ОСОБА_10 заздалегідь приготованими ними пластиковими будівельними стяжками та з використанням погроз застосування насильства почали вимагати від ОСОБА_10 передачі їм грошей і коштовностей.

Неотримавши інформацію щодо місцезнаходження грошових коштів та коштовностей, співучасники (матеріали щодо яких виділено в окремі кримінальні провадження) розпочали шукати по кімнатах літньої кухні гроші та коштовності, а ОСОБА_7 залишився біля потерпілої ОСОБА_10 , яка лежала на ліжку зі зв`язаними руками та ногами.

У той час, коли співучасники (матеріали щодо яких виділено в окремі кримінальні провадження) шукали гроші та коштовності, ОСОБА_7 звернувся до одного із них та назвав його на справжнє ім`я, що могло у подальшому служити розкриттю їхніх особистостей, оскільки потерпіла ОСОБА_10 була знайома з останнім.

Після цього ОСОБА_10 почала звати на допомогу, внаслідок чого ОСОБА_7 , виходячи за межі попередньої домовленості зі співучасниками злочину на відкрите викрадення майна ОСОБА_10 , з метою приховати інше кримінальне правопорушення, щоб не бути викритим, приблизно о 03 годині 10 хвилин напав на ОСОБА_10 , положив на її обличчя подушку та утримував так декілька хвилин, доки остання не припинила чинити опір.

Внаслідок закриття подушкою отворів рота та носа ОСОБА_10 , в останньої розвинулась механічна асфіксія, яка відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя, та перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

У цей час співучасники (матеріали щодо яких виділено в окремі кримінальні провадження), діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , відкрито заволоділи належними ОСОБА_10 грошовими коштами в розмірі 200 гривень та мобільним телефоном «Nokia», вартістю 340 гривень 00 коп, в якому знаходилась сім-картка оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_2 , що не становить матеріальної цінності, після чого з місця події зникли, а викраденим майном розпорядилися на власний розсуд.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальненні доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок змінити та перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч. 4 ст. 187, п.п.6,9 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 3 ст. 186 КК України, призначивши покарання в межах санкції даної норми з урахуванням положень ст. 69 КК України зі звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст.ст. 75, 76 КК України.

Зазначає, що на обгрунтування винуватості обвинуваченого суд посилається на співучасників без зазначення імен та прізвищ, що робить вирок незрозумілим та немовтивованим. Суд провів судовий розгляд поверхнево, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, вирок винесений з грубим порушенням норм процесуального права.

Під час судового розгляду свідок ОСОБА_11 та обвинувачений пояснили, що ОСОБА_12 , підбурюючи їх до вчинення злочину розповідав, що він мешкав у смт. Кринички, близько знайомий з потерпілою та її онукою, вкрав у них золоті прикраси та в них є грошові кошти в сумі 5 тисяч доларів, які теж можна вкрасти. Потерпіла ОСОБА_13 , яка є онукою загиблої, підтвердила, що знала ОСОБА_12 та приблизно за рік до злочину ночував у них, після чого пропали її золоті прикраси. Сторона захисту звертала увагу суду на наявність саме у ОСОБА_12 мотиву для вбивства, з огляду на ті обставин, що потерпіла могла впізнати ОСОБА_12 з самого початку скоєння злочину, звернувшись саме до нього з питанням навіщо знову той прийшов, у зв`язку з чим саме в нього могли виникнути побоювання про його викриття, оскільки інші співучасники з потерпілою ніколи не зустрічалися раніше. Проте ці доводи сторони захисту не знайшли свого відображення у вироку та їм не надана оцінка.

Свідок ОСОБА_11 не бачила, що саме робив ОСОБА_7 , коли знаходився біля потерпілої і чи завдав їй тілесних ушкоджень, і чи була на її обличчі подушка, в подальшому біля потерпілої сів ОСОБА_14 ,, а ОСОБА_7 в цей час продовжив пошуки коштовностей замість нього і під час пошуків вголос назвав його ім`я. ОСОБА_12 надав покази, що ОСОБА_7 , ОСОБА_15 та ОСОБА_11 шукали коштовності, а він наглядав, щоб потерпіла не кричала, в той момент коли ОСОБА_7 назвав справжнє ім`я ОСОБА_12 , він не сидів біля потерпілої, що також залишено поза увагою суду.

Крім того висновком судово-медичної експертизи №1080-Е від 15.09.2020 встановлено, що смерть потерпілої настала близько 4-6 годин до моменту огляду трупа на місці події, що відповідає близько 04.16-06.16 годин 15.09.2020, проте зі встановлених судом обставин слідує, що приблизно 03.10 годині ОСОБА_7 положив на обличчя потерпілої подушку та утримував так декілька хвилин, внаслідок чого в неї розвинулася механічна асфіксія, що призвела до її смерті.

При цьому свідок ОСОБА_11 показала, що вона, покинувши місце злочину, приїхала на станцію Баглій у м. Кам`янському приблизно о 03.00 годині, де співучасники залишили ОСОБА_7 , а приблизно о 04.00 год вона з ОСОБА_12 та ОСОБА_15 вже була у м. Верхівцеве, що підвердив свідок ОСОБА_12 . Обвинувачений також надав свідчення, коли вони приїхали до станції, то на годиннику в кіоску було 02.27 год 15.09.2020, а роз`їхалися близько третьої години ночі.

Під час судового розгляду сторона захисту звертала увагу суду, що згідно з довідкою УОТЗ ГУНП в Дніпропетровській області від 15.03.2021 №44/3849, 14 та 15 вересня 2020 року ОСОБА_12 під час скоєння злочину мав при собі та користувався двома мобільними телефонами з номерами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 . за клопотанням захисту була досліджена інформація з оптичного диску УОТЗ ГУНП, згідно з якої один з належним ОСОБА_12 номерів НОМЕР_4 реєструвався базовими станціями телефонного оператора Київстар 15.09.2020 о 02.36 та 02.37 годині у смт. Кринички, о 03.55 і 03.56 годині та о 05.23 і 05.26 годині у м. Верхівцеве вул. Привокзальна 1А. При цьому відстань від смт Кринички-м. Кам`янське-м. Верхівцеве складає 61 км, що відповідає приблизно годині руху на автомобілі.

Вказані обставини спростовуються твердження сторони обвинувачення, що ОСОБА_7 о 03.10 годині положив потерпілій подушку на обличчя, а також його вину у вчиенні умисного вбивства, яке було скоєне іншою невстановленою особою вже після того, як обвинувачений залишив приміщення літньої кухні.

Сторона захисту також звертала увагу суду, що оскільки за показаннями ОСОБА_12 та обвинуваченого, потерпіла під час скоєння злочину знаходилася на ліжку на лівому боці обличчям до вікна, їй не могли бути завдані ті тілесні ушкодження, що призвели до її смерті, оскільки вони були виявлені на тому ж самому лівому боці її обличчя, на якому вона знаходилася під час вчинення злочину.

Крім того знаходження тіла потерпілої під час його виявлення на правому боці, те, що її гомілки звисали вниз з ліжка, вказують на те, що після того, як співучасники покинули місце злочину, потерпіла була живою, перевернулася з лівого на правий бік та намагалася встати з ліжка.

Суд також залишив поза увагою та не зазначив у вироку клопотання захисту про визнання недопустимим доказом висновку експерта від 24.10.2024 №347.

Крім того з протоколу огляду від 09.01.2022 та інформацією на оптичному диску УОТЗ ГУНП в Дніпропетровській області належний ОСОБА_12 телефон з номером НОМЕР_3 безперервно реєструвався базовою станцією мобільного оператора у смт. Кринички з 23.14 години 14.09.2020 до 05.14 15.09.2020, тобто в час, коли настала смерть потерпілої, після чого о 06.14 год 15.09.2020 реєструвався базовою станцією у м. Верхівцеве, що вказує на те, що ОСОБА_12 випадково загубив цей телефон на місці скоєння злочину та в подальшому туди повертався для його пошуку.

ОСОБА_12 в судовому засіданні не зміг пояснити яким чином цей телефон був зафіксований в цей час у Криничках, при цьому сторона захисту звертала увагу суду, що він мав при собі два мобільних телефони з вказаними номерами та висунула іншу версію подій, що відбулися, проте ці доводи залишилися без оцінки у вироку суду.

Таким чином, сторона захисту вважає, що стороною обвинувачення не доведено поза розумнім сумнівом вину ОСОБА_7 у вчиненні злочину за п.п. 6, 9 ч. 2 ст. 115 КК України. При цьому ОСОБА_7 висунуто обвинувачення за ч. 4 ст. 187 КК України саме у зв`язку із інкримінованим йому злочином за п.п. 6, 9 ч. 2 ст. 115 КК України, який останній з урахуванням досліджених доказів не вчиняв і стороною обвинувачення не вчиняв і стороною обвинувачення протилежного поза розумнім сумнівом не доказано, що в свою чергу вказує на неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого. На думку захисту, дії обвинуваченого підлягають перекваліфікації на ч. 3 ст. 186 КК України з призначенням покаранням в межах її санкції, врахувавши дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, позитивну характеристику, повне визнання ним вини у вчиненні злочину за ч. 3 ст. 186 КК України, щире каяття та активне сприяння його розкриттю та на підставі ст. 75 КК України зі звільненням його від відбування покарання з іспитовим строком.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначеного обвинуваченому покарання та ухвалити новий вирок в цій частині, яким призначити йому покарання за ч. 4 ст. 187 КК України у вигляді 8 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна, за п.п. 6, 9 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити обвинуваченому покарання за сукупністю злочинів у вигляді 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна, в іншій частині вирок залишити без змін.

На думку прокурора, призначене обвинуваченому покарання за своїм розміром є несправедливим скоєним злочинам через м`якість. Суд не врахував ступінь суспільної небезпеки злочинів обвинуваченим, який посягнув на одні з найцінніших соціальних благ, а саме на життя та здоров`я людини, право власності, основу стабільного функціонування правового суспільства, що додатково підвищує соціальну небезпеку вчиненого діяння. Обвинувачений вину визнав частково та не розкаявся, обставина, яка обтяжує покарання визнана судом як вчинення кримінального правопорушення відносно особи похилого віку. На час злочину останній офіційно не працював, не має визначеного місця проживання, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, що в сукупності свідчить, що він веде соціально девіантний спосіб життя, не має постійного законного джерела доходу, що може мати наслідком вчинення нових злочинів. Суд не врахував при призначенні покарання, що обвинувачений, змовившись про вчинення менш тяжкого злочину, вийшов за межі попередніх домовленостей та вчинивши злочин проти власності за ч. 4 ст. 187 КК України з метою приховування своїх злочинів дій з корисливих мотивів, позбавив життя особу похилого віку.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу захисника і з викладених у ній підстав, просили її задовольнити, вирок суду скасувати та визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та призначити покарання в межах санкції даної статті, із застосуванням положень ст. 69, 75. 76 КК України. Проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, посилаючись на її необґрунтованість і безпідставність, підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, просив вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий в цій частині.

Потерпіла до апеляційного суду не з`явилась, про дату, час та місце апеляційного перегляду була повідомлена належним чином, заяв про відкладення або про поважність причин не прибуття до суду не надходило, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає за можливе провести розгляд за її відсутності, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, перевіривши висновки суду першої інстанції, докази, які суд поклав в основу вироку на підтвердження встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим у відповідності до зазначених вище вимог закону, які суд першої інстанції виконав належним чином, з огляду на таке

Як видно з оскаржуваного вироку суду, ОСОБА_7 визнано винуватим у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з проникненням у житло та поєднаному із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень (розбій); в умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчиненому з корисливих мотивів, з метою приховати інше кримінальне правопорушення та кваліфіковано його дії за ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 9 ч. 2 ст. 115 КК України.

В основу обвинувального вироку судом першої інстанції покладено показання самого обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , а також письмові докази, які зібрані під час досудового розслідування та безпосередньо досліджені судом.

Так, як видно з показів обвинуваченого ОСОБА_7 , він не заперечував обставини попередньої змови на викрадення чужого майна та проникнення до літньої кухні в якій ночувала потерпіла, зв`язування рук та ніг потерпілої для придушення її опору, а також того, що він перебував поряд з потерпілою поки інші співучасники злочину шукали грошові кошти, й зазначав що він сидів біля її голови та коли потерпіла стала кричати, він сидів поряд із нею її тримав за плечі і умовляв не галасувати, однак зазначав, що він потерпілу нічим не накривав, і не бачив, щоб хто-небудь накривав її подушкою, й після того, як він назвав на ім`я ОСОБА_17 та йому зробив зауваження ОСОБА_18 , саме ОСОБА_17 сів біля голови потерпілої, яка потім замовкла, а ОСОБА_17 на запитання відповідав, що вона хитра і або придурюється неживою або втратила свідомість. Крім того, обвинувачений стверджував, що вони вийшли з кухні на вулицю та пішли до машини о 01.15 годині та близько 02.27. вони приїхали до станції Баглій у м. Кам`янське.

Свідок ОСОБА_16 , яка засуджена вироком суду за співучасть у вчиненні кримінального правопорушення, пояснила обставини попередньої змови на викрадення чужого майна та проникнення до літньої кухні в якій ночувала потерпіла, та зазначила що потерпіла лежала на ліжку та була зв`язана, поки вона шукала гроші, потерпіла почала кричати та сказала ОСОБА_19 , який сидів біля неї на ліжку, «чого ти знову до мене прийшов, я ж тобі все віддала», в цей час поряд з нею був також і ОСОБА_17 . Разом з цим, свідок зазначила, що ОСОБА_19 має широку спину і затуляв собою потерпілу, тому свідок не бачила, що саме він там робить.

При цьому свідок зазначила, що вона запитувала у ОСОБА_17 , чому бабуся вже не кричить, а він сказав, що вона хитра, й в цей час ОСОБА_19 сидів біля неї, а ОСОБА_17 був у узголів`я, вони змінювались місцями, подушку на потерпілій не бачила, але знає, що за допомогою подушки намагалися перешкодити потерпілій кричати. Також свідок зазначила, що вони залишили місце події та поїхали на машині під керуванням ОСОБА_17 на станцію ОСОБА_20 , відвезти ОСОБА_19 та по дорозі заблукали. Там випили кави, залишили ОСОБА_19 , та втрьох поїхали до Верхівцево. ЇЇ відвезли додому, та після чого ОСОБА_17 мав відвезти ОСОБА_18 додому. Вказувала що коли приїхали на станцію «Баглій» було близько 3 години ночі, й близько 4 години свідок була дома.

Свідок ОСОБА_12 , який засуджений вироком суду за співучастю у кримінальному правопорушенні, пояснив обставини попередньої змови на викрадення чужого майна, проникнення до літньої кухні в якій ночувала потерпіла та обставини зв`язування рук та ніг потерпілої й зазначив, що в той час коли потерпіла була зв`язана він перебував поряд нею, й після того, як до неї підійшов ОСОБА_19 , потерпіла почала говорити «чого ти до мене прийшов, я тобі ж все віддала» і почала кричати.

Зазначив, що потерпіла зверталася саме до ОСОБА_19 , й ОСОБА_19 просив її не кричати, але вона все рівно кричала і ОСОБА_19 накрив її подушкою, щоб вона заспокоїлась, тоді вона перестала кричати, і свідок пішов в іншу кімнату і почав там шукати гроші, знайшов 200 гривень на столі під скатертиною, потім віддав їх ОСОБА_18 .

При цьому, свідок вказував, що вони поїхали з ОСОБА_21 біля 3 години ночі, дорогою заблукали, й біля станції ОСОБА_20 були вже на початку 4ї години ранку, там пили каву, до цього він висадив ОСОБА_19 біля якогось двоповерхового будинку у Кам`янському на станції ОСОБА_20 . Коли пили каву, ОСОБА_19 з ними вже не було. Потім утрьох поїхали у напрямку Верхівцеве, де жила ОСОБА_22 . Відразу додому відвіз ОСОБА_19 , потім завезли ОСОБА_23 , потім завіз ОСОБА_18 і на машині ОСОБА_18 поїхав додому.

Таким чином з показів свідків та самого обвинуваченого видно, що під час пограбування ОСОБА_24 , потерпіла була на ліжку зв`язана та біля неї в цей час перебували ОСОБА_7 та ОСОБА_17 . При цьому, свідки вказували, що саме обвинувачений ОСОБА_7 перебував біля голови потерпілої, та як зазначила свідок ОСОБА_22 обвинувачений своєю широкою спиною затуляв обличчя потерпілої та їй не було видно що він робив з потерпілою, а свідок ОСОБА_17 зазначав, що саме ОСОБА_19 затулив потерпілій обличчя подушкою щоб вона не кричала, після чого потерпіла замовкла.

При цьому, з технічних записів а журналів судових засідань від 25.10.2022 року та від 05.09.2022 видно, покази цих свідків викладено в оскарженому судовому рішенні з достатньою повнотою, без зайвої деталізації, відображено сутнісну (змістовну) складову показань, що має значення для встановлення судом обставин, які підлягають доказуванню в кримінальному провадження за приписами ст. 91 КПК України, й колегією суддів не встановлено суперечностей між показами обвинуваченого та свідків, наданими ними під час судового розгляду та викладеними судом в оскарженому вироку, та захисник довільно трактуючи покази свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_14 й зазначаючи додаткові відомості, які на його думку не були враховані судом першої інстанції, про неповноту викладу показів у судовому рішенні не вказує.

До того ж, як видно протоколу проведення негласних слідчих розшукових дій № 44.7-508 від 19.11.2021 з додатком на оптичному носії DVD-R та протоколу огляду предмета від 28.01.2022 оптичного носія DVD-R інв.№ 55, під час відтворення відеофайлу встановлено, що у приміщенні закритого типу чоловік, схожий на свідка ОСОБА_15 розповідає співкамернику про обставини злочинів, пограбувань в домівках, вчинених за участю ОСОБА_17 , і епізоду за участі чоловіка на ім`я ОСОБА_25 , який зв`язав руки потерпілій, а потім вона крикнула на нього і він не розрахував і придавив.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1080-Е від 15.09.2020 року, причиною смерті ОСОБА_10 є - механічна асфіксія, яка розвинулась внаслідок закриття отворів роту та носу, про що свідчить наявність пошкоджень на обличчі (синці в області внутрішнього кінця лівої надбрівної дуги, в області зовнішнього кута лівого ока, на червоній каймі нижньої губи в області лівого кута роту, на підборідді зліва, садно на підборідді зліва, крововилив в м`яких тканинах голови в області внутрішнього кінця лівої надбрівної дуги), а також наявність ознак механічної асфіксії, виявлених при дослідженні трупу (обличчя синюшне, одутловате, чисельні, дрібно вогнищеві, внутрішньо-шкіряні крововиливи на обличчі, дрібно вогнищеві крововиливи на слизовій повік та склер, легені по бічним поверхням з відбитками ребер, вздуті в краєвих відділах, краями прикривають серцеву сорочку), а також наявність ознак швидко наставшої смерті - рясні багрово-синюшні трупні плями, повнокров`я внутрішніх органів, рідкий стан крові, чисельні, дрібно крапкові, темно-червоні крововиливи під плеврою легенів та зовнішньою оболонкою серця, поодинокі периваскулярні мікрогеморагії під м`якими мозковими оболонками, набряк у речовині головного мозку.

Механічна асфіксія внаслідок закриття отворів роту та носу розвинулась за декілька хвилин до настання смерті, про що свідчить ступінь вираженості прижиттєвої реакції, виявленої при дослідженні трупу та при судово- гістологічному дослідженні (інфільтруючий крововилив з ознаками слабко вираженої лейкоцитарної реакції, перифокальним набряком у товщі м`яких тканин голови при Перльс-негативній реакції).

Разом з цим, вказаною експертизою встановлено, що враховуючи стан трупних явищ під час дослідження трупа в морзі смерть настала близько 4-6-ти годин до моменту огляду трупа на місці події, що відповідає близько 04:16-06:16 годин15.09.2020 року.

На вказану невідповідність посилаєтся і захисник в своїй апеляційній скарзі, зазначаючи, що ОСОБА_7 не міг завдати потерпілій тілесних ушкоджень у зазначений час, оскільки виходячи з вищевикладеного висновку експерта механічна асфіксія внаслідок закриття отворів роту та носу розвинулась за декілька хвилин до настання смерті, яка настала близько 4-6-ти годин до моменту огляду трупа на місці події, що відповідає близько 04:16-06:16 годин 15.09.2020 року.

Між тим, як видно з висновку судово-медичної експертизи № 1080-Е від 19.01.2022, смерть потерпілої могла настати в період часу з 01.00 до 5.00 години 15.09.2020.

Як видно з вказаного висновку експертизи, таких висновків експерт дійшов, зокрема, з урахуванням додаткових методів дослідження. При цьому, експерт дійшов висновку про те, що смерть потерпілої могла настати в період часу з 01:00 до 05:00 годин 15.09.2020, виходячи зі стану трупних явищ під час огляду трупу на місці події та при дослідженні трупу у морзі з урахуванням причин смерті, можливих змін положення трупу та стану навколишнього середовища у приміщенні, в якому був виявлений труп.

Враховуючи, що в ході судового розгляду судом були допитані свідки та досліджені письмові висновки експертиз №1080-Е від 02.10.2020 та №1080-Е від 19.01.2022, якими встановлено певні розбіжності, у тому числі щодо часу вчинення кримінального правопорушення та положення трупу, судом першої інстанції ухвалою від 18.09.2024 року було задоволено клопотання прокурора та доручено експертам КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР провести комісійну судово-медичну експертизу.

За результатами повторної комісійної судово-медичної експертизи, викладеними у висновку № 347 від 17.10.2024 року, експерти дійшли висновку, що смерть потерпілої ОСОБА_10 настала від механічної асфіксії, яка розвинулася внаслідок закриття отворів роту та носу стороннім предметом.

Враховуючи стан трупних явищ під час огляду трупа на місці події комісія експертів дійшла до висновку, що смерть ОСОБА_10 настала в межах, приблизно, 5-8 годин з моменту огляду трупа на місці події до моменту настання смерті, що може відповідати періоду часу з 01:00 до 05:00 годин 15.09.2020. Також, коміся експертів зазначила, що швидкість розвитку трупних явищ залежить від температури навколишнього середовища, зміни пози трупа, причини смерті, що може прискорювати або уповільнювати ix розвиток.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що при проведені судово-медичної експертизи № 1080-Е від 15.09.2020, на відмінну від судово-медичної експертизи № 1080-Е від 19.01.2022 перед експертом не ставилося питання про те чи впливають зовнішні фактори (зміни температури повітря, переміщення трупа або інші) на прискорення та/або уповільнення трупних явищ та чи мають місце ознаки, які вказують на переміщення трупа, зміну пози трупа після настання смерті особи, з урахуванням, яких експертом, при проведенні судово-медичної експертизи № 1080-Е від 19.01.2022 було надано відповідь стосовно часу смерті потерпілої, й вказані висновки були підтвердженні і при проведенні повторної комісійної судово-медичної експертизи, викладеними у висновку № 347 від 17.10.2024 року.

Разом з цим, як видно з показів допитаної судом потерпілої ОСОБА_13 , її дідусь, який після вказаних подій втратив свідомість і у нього стався мікроінсульт, розповів їй в той час поки ще міг розмовляти, що після того як прокинувся вранці пішов до літньої кухні, де на той час проживала ОСОБА_10 , побачив, що руки і ноги потерпілої були зв`язані, він тормошив її, але вона не подавала ознак життя; казав, що вона лежала на боці і на її обличчі подушка лежала. При цьому, дідусь змінював позу тіла бабусі, так як намагався її привести до тями. Тобто за вказаних обставин дійсно могло мати місце переміщення трупу та зміна його положення, й з урахуванням чого експертами було встановлено час смерті смерті потерпілої в період часу з 01:00 до 05:00 годин 15.09.2020.

За таких обставин, колегією суддів не вбачається порушень експертами при складанні висновку №347 від 24.10.2024 вимог п. 4.13 Інструкції №35/3, оскільки фактично розбіжностей між висновками № 1080-Е від 19.01.2022 та № 347 від 17.10.2024 року не мали місце.

До того ж, допитаний судом експерт ОСОБА_26 повністю підтвердив висновок комісійної судово-медичної експертизи, викладений у висновку № 347 від 17.10.2024.

Твердження захисника про можливу причетність до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень ОСОБА_19 інших осіб, а саме ОСОБА_27 , що на його переконання підтверджується, зокрема, тим, що ОСОБА_12 окрім мобільного телефону з номером НОМЕР_3 , користувався і мобільним телефоном з номером НОМЕР_4 , який реєструвався базовими станціями телефонного оператора Київстар 15.09.2020 о 02.36 та 02.37 годині у смт. Кринички, а о 03.55 і 03.56 годині та о 05.23 і 05.26 годині у м. Верхівцеве вул. Привокзальна 1А, що на його переконання, враховуючи відстань від смт Кринички-м. Кам`янське-м. Верхівцеве, яка складає 61 км, що відповідає приблизно годині руху на автомобілі, свідчить про те, що ОСОБА_7 , не міг вчинити інкриміновані йому злочину о 03.10 годині 15.09.2020 року, є безпідставними, та спростовуються матеріалами провадження.

Зокрема, як видно з протоколу огляду предмета від 09.01.2022 - оптичного диску з інформацією мобільного оператора ПрАТ "ВФ Україна" з приводу абонентського номеру, яким користувався ОСОБА_12 мобільний телефон з номером НОМЕР_3 , яким також користувався ОСОБА_17 в період часу з 23:14 години 14.09.2020 по 05:14 годину 15.09.2020 реєструвався базовими станціями телефонного оператору "Київстар" за адресою смт. Кринички, вул. Заводська, 2.

При цьому, версія сторони захисту з приводу того, що ОСОБА_12 при пограбуванні ОСОБА_10 загубив один із своїх мобільних телефонів, й після того, як розвіз інших співучасників пограбування в м. Кам`янське та Верхівцеве, а потім повернувся на місце вчинення злочину та вбив ОСОБА_10 , є нічим іншим ніж здогадками та довільним трактування захисником доказів у провадженні, зокрема виходячи з того, що як вказує сам захисник мобільний телефон з номером НОМЕР_4 реєструвався базовими станціями телефонного оператора Київстар 15.09.2020 о 03.55 і 03.56 годині та о 05.23 і 05.26 годині у м. Верхівцеве вул. Привокзальна 1А, тобто через декілька хвилин після того, як мобільний телефон з номером НОМЕР_3 перестав реєструватися о 05:14 годину 15.09.2020 базовими станціями телефонного оператору "Київстар" за адресою смт. Кринички, вул. Заводська, 2, між якими як стверджує захисник година часу в дорозі.

Ті обставини, що обвинувачений, свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 зазначили різний час вчинення злочину та прибуття до м. Кам`янського, м. Верхівцев та свідок ОСОБА_12 не зміг пояснити суду чому мобільний телефон з номером НОМЕР_3 був зафіксований станцією «Водафон», що розташована в Криничках до 05.14 год. 15.09.2020 свідчать виключно про позицію захисту як з боку обвинуваченого, так і з боку свідків, які були співучасниками пограбування ОСОБА_10 , яка спростовується сукупністю доказів досліджених судом.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що з вироку Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 27.06.2022 року, яким засуджено ОСОБА_15 за ч. 3 ст. 186 КК України за скоєння кримінального правопорушення стосовно потерпілої ОСОБА_10 , свідок ОСОБА_16 надавала інші покази стосовно того чи бачила вона подушку на обличчі потерпілої та хто її тримав, що також вказує на те, що така позиція свідка є стратегією захисту з метою сприяння ОСОБА_7 уникнути кримінальної відповідальності за вчинене.

Що стосується тверджень захисника про те, що за показами обвинуваченого та свідка ОСОБА_12 потерпіла ОСОБА_10 під час скоєння злочину знаходилася на ліжку на лівому боці обличчям до вікна, а згідно з протоколом огляду місця події від 15.09.2020 труп ОСОБА_10 знаходився в положенні лежачи на правому боці, голова повернута до узголів`я ліжка, гомілки звисають вниз з ліжка, що на його переконання може свідчити про те, що після того, як співучасники злочину покинули місце події вона була ще живою, повернулася на ліжку та намагалася встати, й ОСОБА_12 або інші могли її вбити, то колегія суддів зазначає, що такі твердження захисника грунтуються на припущеннях, які нічим не підтверджуються, й більш того, вони спростовуються показами потерпілої ОСОБА_13 , яка вказувала про те, що коли її дідусь вранці зайшов на літню кухню та виявив ОСОБА_10 не живою та зв`язаною, вона лежала на боці та на її обличчі була подушка. При цьому, свідок зазначила, що коли її дідусь повідомив їй це в той час коли він був при тямі та міг розмовляти, й пояснював їй що виявивши потерпілу не живою, він змінював положення трупу, намагаючись привести її до тями.

Так само колегія суддів вважає і припущенням захисника та довільним трактування доказів його посилання на те, що в момент вчинення злочину потерпіла лежала на ліжку на лівому боці, й згідно з протоколу огляду місця події та висновку експерта №347 тілесні ушкодження у потерпілої були виявлені на лівій бічній частині обличчя, тобто на тому ж самому боці на якому вона лежала в момент вчинення злочину, що на його переконання свідчить про неможливість завдання потерпілій таких тілесних ушкоджень за встановлених судом обставин.

Зокрема як видно, з висновку комісійної судово-медичної експертизи № 347 від 17.10.2024 враховуючи локалізацію встановлених тілесних ушкоджень в області обличчя - ліва поверхня обличчя, комісія експертів приходить до висновку, що під час ix спричинення ОСОБА_10 була звернута до травмуючого предмету (предметів) лівою поверхнею обличчя. При цьому, конкретне положення тіла ОСОБА_10 в момент нанесення їй тілесних ушкоджень встановити не можливо. Встановлені тілесні ушкодження не відображають на coбi конструктивних властивостей травмуючого предмету, тому конкретизувати його неможливо, що однак i не викликає ix спричинення при тисненні пір`яною подушкою з зусиллям на обличчя, при закритті доступу повітря до легень.

Тобто, з вказаного висновку видно, що експертами було встановлено, що виявлені у ОСОБА_10 тілесні ушкодження на лівій бічній частині обличчя свідчать виключно про те, що остання була звернута до травмуючого предмету лівою поверхнею обличчя, при цьому, цим предметом не могла бути пір`яна подушка. Як зазначалося вище допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_26 повністю підтвердив висновок комісійної судово-медичної експертизи № 347 від 17.10.2024.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Тобто в даному випадку судовий розгляд проводився стосовно ОСОБА_7 в межах висунутого обвинувачення за ч. 4 ст. 187, п. 6, 9 ч. 2 ст. 115 КК України відповідно до обвинувального акта, яке повністю знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду на підставі безпосередньо досліджених судом доказів.

Об`єктивних даних, які б свідчили про непричетність ОСОБА_7 до інкримінованих йому кримінальних правопорушень, за обставин встановлених судом та відображених у обвинувальному вироку, апеляційним судом встановлено не було, й захисником не наведено обгрунтованих доводів того, що судовий розгляд було проведено неповно й під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, а також і тому, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Всупереч твердженням захисника, суд першої інстанції цілком обгрунтовано звернув увагу на те, що свідок ОСОБА_12 засуджений за співучасть у даному злочині за ч. 3 ст. 186 КК України, вирок набрав законної сили у встановленому законом порядку.

З огляду на вищевикладене, колегія судів апеляційного суду, як і суд першої інстанції не знаходить підстав для взяття до уваги доводів захисту стосовно вірогідності позбавлення життя потерпілої ОСОБА_10 саме ОСОБА_12 або іншими особами.

Таким чином, за встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження, протиправні дії ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 187, п. 6, 9 ч. 2 ст. 115 КК України кваліфіковані правильно, що належним чином обґрунтовано судом першої інстанції. Вказані висновки суду ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджено доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду й оціненими судом згідно зі ст. 94 цього Кодексу.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що доводи захисника, які є аналогічними позиції сторони захисту під час розгляду справи судом першої інстанції, щодо непричетності ОСОБА_7 до вчинення вбивства потерпілої ОСОБА_10 та необхідності перекваліфікації його дій на ч. 3 ст. 186 КК України, не знайшли свого підтвердження, як в ході розгляду справи судом першої інстанції так і під час апеляційного перегляду справи, не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються дослідженими судом першої інстанції доказами у їх сукупності, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 не підлягає задоволенню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для зміни або скасування оскарженого судового рішення, при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено.

З огляду на зазначене, апеляційний суд не вбачає підстав для розгляду доводів апеляційної скарги захисника щодо необхідності призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 3 ст. 186 КК України.

Перевіряючи доводи прокурора щодо невідповідності призначеного судом покарання ОСОБА_7 ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає їх необгрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд врахував обставини та тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який визнав вину частково та не розкаявся у вчиненому, раніше не судимий, офіційно на час вчинення злочину не працював та офіційно у шлюбі не перебуває, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно, за час роботи в період 2017-2018рр. характеризувався позитивно, а також відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність тих, що обтяжують покарання, а саме вчинення кримінального правопорушення відносно особи похилого віку.

Цим обставинам, суд надав у сукупності належну і обґрунтовану оцінку й дійшов законного і справедливого висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у виді позбавлення волі, в межах санкцій інкримінованого йому кримінального правопорушення, з конфіскацією майна, з його реальним відбуванням.

Статтею 414 КПК України як одну з підстав зміни вироку визначено невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Так, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Так, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Водночас доводи прокурора з огляду на встановлені судом першої інстанції обставини, на переконання колегії суддів, не свідчать про істотну диспропорцію між визначеним судом покаранням та вчиненим протиправним діянням, як і не свідчать про наявність правових підстав для призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання, навіть за обставин, про які вказує прокурор у апеляційній скарзі. Отже у цьому провадженні не вбачається підстав вважати призначене покарання явно несправедливим через м`якість.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає вирок законним, обґрунтованим, вмотивованим і справедливим, у зв`язку з чим апеляційні скарги захисника та прокурора слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 , прокурора ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4