Справа №293/2473/20
Провадження №1-кп/293/47/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді ОСОБА_1

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

представника потерпілої ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Черняхів кримінальне провадження внесене до ЄРДР № 0000180 від 27.07.2020 про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Стирти Черняхівського району Житомирської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою освітою, не одруженого, утриманців не має, військовозобов`язаного, не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

27.07.2020 близько 18 год 25 хвилин водій ОСОБА_5 , в порушення вимог пункту 2.1. а) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортними засобами, будучи позбавленим відповідно до постанови Богунського районного суду м. Житомира від 06.05.2020 права керування транспортними засобами строком на один рік, керуючи, мотоциклом ИЖ Юпітер 5 без реєстраційного номера, який на момент ДТП знаходився в технічно працездатному стані, однак, ходова частина якого не відповідала технічним вимогам п. 31.4.5 а) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, а саме на задньому колесі мотоцикла ИЖ Юпітер 5 встановлено шину марки OMSKSHSNA, розміром 3,75-18, залишкова висота малюнка протектора шини складає 0 мм, що менше допустимої норми 0,8 мм, здійснював перевезення на задньому сидінні позаду себе двох пасажирів, чим порушив вимоги п. 21.1 Правил дорожнього руху України, та рухався по вул. Стиртенській смт. Черняхова у напрямку с. Стирти Черняхівського району Житомирської області.

Рухаючись на ділянці дороги поблизу будинку № 24 вул. Стиртенської смт. Черняхова Житомирської області із швидкістю, яка визначається не меншою, ніж 71,5 км/год, що перевищує допустиму швидкість руху у населеному пункті, чим порушив п. 12.4 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год, в порушення вимог пункту 12.3 цих же Правил, відповідно до яких при виникненні перешкоди, який ОСОБА_7 об`єктивно спроможний був виявити, а саме велосипедистку ОСОБА_8 , яка переїжджала проїзну частину на протилежний бік вулиці Стиртенської смт Черняхів, ОСОБА_7 негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки свого транспортного засобу, в результаті чого не впорався з керуванням мотоцикла та здійснив наїзд на велосипедистку ОСОБА_8 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедистка ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді: синця в правій навколо орбітальній ділянці, по передній поверхні грудної клітки в ділянці правої молочної залози синець, по передній поверхні живота синець, по передній поверхні лівої гомілки в нижній частині з переходом на тильну поверхню лівої стопи синець, в лівій надбрівній ділянці садно, садно розташоване в ділянці лівої скулової кістки, по передній поверхні живота обширне садно, по передній поверхні правого стегна група лінійних саден, по передній поверхні правого колінного суглобу садно, садно розташоване по передній поверхні правої гомілки, по тильній поверхні лівої стопи лінійні садна, по передній поверхні правого передпліччя садно, по задній поверхні плеча садно, по задній поверхні правого передпліччя садно, по зовнішній поверхні лівого плеча група дугоподібних лінійних саден, в ділянці правої надбрівної дуги лінійна рана та рана правого стегна, рани правої гомілки. Переломи 1-7 ребер по середньо-ключичній лінії зліва та справа. Повний перелом хребта з ушкодженням спинного мозку. Багато уламковий перелом обох кісток правої гомілки. Аналогічні переломи обох кісток лівої гомілки. На внутрішній поверхні м`яких тканин голови в лобно-скронево-тімяній ділянці зліва масивний крововилив, крововилив в лобно-скроневій ділянці справа, розрив капсули селезінки. Дані тілесні ушкодження в своїй сукупності складають тупу поєднану травму тіла, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя, знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Порушення водієм ОСОБА_9 вимог пункту п 2.1 а, п.31.4.5 а), 12.3, п. 12.4, Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, знаходяться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Таким чином ОСОБА_5 інкримінується, що він своїми необережними діями, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_8 , вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 286 КК України.

II. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

В ході судового розгляду ОСОБА_5 свою вину не визнав.

Суду надав покази про те, що дорожньо-транспортна пригода сталася в липні 2020 року приблизно о п`ятій годині вечора, це була світла пора доби, опадів не було. Рухався він на мотоциклі в напрямку с. Стирти з невеликою швидкістю по своїй смузі руху. За кермом мотоцикла був він, а позаду сиділи ОСОБА_10 і ОСОБА_11 . Далі побачив як з боку на проїзну частину виїхала жінка на велосипеді та почала гальмування ногами. Він у свою чергу почав виїжджати на зустрічну смугу руху з метою уникнути зіткнення, однак не уникнути такого не вдалось.

Далі показав, що велосипедист їхала по лівій смузі руху відносно його руху. При цьому рухалась доволі швидко, приблизно за один метр почала гальмувати правою ногою, рух не зупинила. Вказав, що зіткнення з потерпілою відбулось по центру дороги.

Також показав, що потерпілу від себе помітив за 10 метрів, часу на звуковий сигнал не мав, оскільки хотів уникнути зіткнення. Інших транспортних засобів на дорозі у момент ДТП не було.

Вказав, що він рухався зі швидкістю близько 60 км/год. При цьому пояснив, що мотоцикл був у справному стані, протектор шин також був у хорошому стані.

Надав покази проте, що зіткнення з велосипедисткою відбулось передньою частиною колеса та удар прийшовся в передню частину колеса велосипеда.

Вказав, що відразу після зіткнення він впав ,внаслідок чого отримав тілесні ушкодження, де відразу після ДТП були його пасажири не пам`ятає. Потерпіла внаслідок ДТП також впала на проїзну частину і лежала по центру дороги, а де був сам велосипед не пам`ятає.

Стосовно цивільного позову потерпілої зазначив, що визнає такий.

Під час останнього слова обвинувачений висловив жаль з приводу вчиненого, просив суворо не карати. Крім того вважає, що він вчинив всі дії направлені на уникнення зіткнення з потерпілою.

У судових дебатах захисник ОСОБА_4 вказав, що його підзахисний є невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкримінується, відтак просив ухвалити виправдувальний вирок та відмовити у задоволенні позовних вимог потерпілої.

Зокрема вважає, що саме протиправні дії велосипедиста ОСОБА_8 стали причиною ДТП, оскільки остання в порушення пп. 6.7 та 16.11 ПДР на перехресті нерівнозначних доріг не надала перевагу транспортному засобу, яким керував ОСОБА_5 і знаходився на головній дорозі, що і стало причиною ДТП. Вказує,що потерпіла ОСОБА_8 зненацька виїхала на головну дорогу з другорядної, тобто потерпіла не вжила заходів щодо безпечного проїзду перехрестя.

Також вважає, що експертизою невірно встановлено швидкість, з якою рухався ОСОБА_5 , оскільки згідно його показів він рухався приблизно зі швидкістю 60 км/год.

Так, статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, в силу вимог ч.6 ст.22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 91 КПК України встановлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках - на потерпілого.

У обґрунтування винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, сторона обвинувачення посилалася на докази, які згідно зі ст.ст. 85, 86, 94 КПК України є допустимими, належними, достовірними та достатніми, а саме: на показання потерпілої, свідків обвинувачення, та відомості, що містяться у письмових доказах, наданих стороною обвинувачення.

Потерпіла ОСОБА_12 в судовому засіданні показала, що ДТП, внаслідок якої загинула її бабуся ОСОБА_13 , сталася 27.07.2020 близько між 17 год. та 18 год вечора. Про наслідки цієї ДТП їй стало відомо від матері по телефону, а далі вночі дізналась про смерть бабусі.

Показала, що обставин ДТП не бачила. Зі слів працівників поліції їй відомо, що бабусю, яка рухалась на велосипеді збили мотоциклом. Також їй відомо, що на мотоциклі їхало троє осіб, за кермом був ОСОБА_5 . Щодо двох інших осіб зазначила, що один із них є свідком, і викликав швидку.

Щодо призначення міри покарання обвинуваченому просила застосувати сувору міру покарання. Цивільний позов підтримує. Вказала, що обвинуваченим шкода не відшкодована.

Представник потерпілої під час судових дебатів підтримав позовні вимоги у повному обсязі та вказав, що потерпіла наполягає на суворій мірі покарання для обвинуваченого.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показав, що події ДТП за участі ОСОБА_5 мали місце років три - чотири, це міг бути 2020 рік.

Надав покази про те, що того дня він разом із хресним ОСОБА_15 перебували у подвір`ї по АДРЕСА_5, почувши звук знайомого мотоцикла вголос проговорив, що це мабуть ОСОБА_16 . Мотоцикл рухався в бік села Стирти. Далі почув звук тормозів і удар. Прийшовши на місце ДТП побачив, що на проїжджій частині по центру лежала бабуся, яка подавала ознаки життя (ойкала), мотоцикл марки "Іж" лежав по лівій стороні дороги. На місці ДТП також були ОСОБА_17 , ОСОБА_18 і ОСОБА_19 , які стояли біля забору в канаві. Також показав, що бачив і велосипед на місці ДПТ, проте кому належить велосипед не знає.

Зазначив, що зіткнення сталось на перехресті, видимість була гарна, на вулиці було світло, гальмівний шлях не бачив.

Вказав, що зі слів ОСОБА_20 йому відомо, що велосипедист несподівано з`явився на дорозі , виїхавши з другорядної дороги.

На місце ДТП приїздила швидка, яка надавала допомогу потерпілій, хто викликав швидку, йому не відомо.

На запитання сторони захисту показав, що головна вулиця Стиртенська, по якій рухався мотоцикл під керуванням ОСОБА_5 .

На допиті свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 сторона обвинувачення не наполягала.

Допитаний як свідок захисту ОСОБА_23 в судовому засіданні показав, що пам`ятає про ДТП, яка сталася в 2020 за участі мотоцикла, який збив жінку на велосипеді. Того дня він проїздив повз аварії і його зупинили працівники поліції та запропонували бути понятим. На місці ДТП жінки не було, був лише мотоцикл, який лежав, велосипеда на місці події не бачив. Також показав, що бачив гальмівний шлях.

Вказав, що підписував протокол огляду місця події, зауважень до змісту протоколу не мав.

Допитаний як свідок захисту ОСОБА_24 в судовому засіданні показав, що за наслідками ДТП приймав участь як понятий. Вказав, що ДТП сталася біля його будинку, проте очевидцем ДТП він не був, почув лише звук і удар. Після почутого вийшов на дорогу та побачив жінку літнього віку, яка лежала з велосипедом посередині дороги, а хлопці в канаві.

Зазначив, що складена схема ДТП, яку він підписував, відповідала дійсності.

Також показав, що сліди гальмування йшли в ліву сторону в канаву, де лежали хлопці.

Судовий експерт ОСОБА_25 в судовому засіданні за клопотанням сторони захисту роз`яснив висновок експерта за результатами проведених судових експертиз від 10.08.2020 за №11/2-797, № 11/2-796 від 11.08.2020 та від 15.10.2020 за №11/2-990.

Зокрема, експерт надав покази про те, що гальмівна система мотоцикла перебувала в технічно-працездатному стані. При цьому вказав, що водій при наявній перешкоді застосовував гальмування та виконав свої вимоги, проте рухався із перевищенням швидкості, дії водія не відповідали п 12.4 ПДР України, і як наслідок водій не мав можливості зупинися і уникнути зіткнення.

Зазначив про те, що на експертизу були надані транспортні засоби, які не мали достатньої слідової інформації. Встановити кут, під яким знаходились поздовжні осі транспортних засобів в момент їх первинного контакту не можливо встановити.

Покази надані потерпілою, свідками є логічними та послідовними, узгоджуються з іншими належними та допустимими доказами здобутими у ході досудового розслідування та дослідженими у ході судового розгляду, кримінального провадження.

Вказані докази суд визнає належними та допустимими.

Стороною обвинувачення на підтвердження вини ОСОБА_26 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, надано наступні документи, письмові та речові докази, які відповідно до ст.ст. 358, 359 КПК України судом безпосередньо оголошені та досліджені, а саме:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0000180 від 27.07.2020 за правовою кваліфікацією правопорушення ч.2 ст. 286 КК України, згідно якого зазначено, що 27.07.2020 близько 18:30 за адресою смт Черняхів, вул. Стиртенська, поблизу буд. №24 Черняхівського району Житомирської області, водій мотоцикла марки ИЖ Юпітер 5, червоного кольору без р/н. ОСОБА_5 під час руху по вказаній вулиці, здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_8 , внаслідок чого ОСОБА_8 , отримала тілесні ушкодження та була доставлена до Черняхівського ТМО, де в реанімаційному відділенні від отриманих тілесних ушкоджень померла;

- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 27.07.2020, згідно якого проведено огляд місця події, що проводився за напрямком від вулиці Коростенської до населеного пункту с. Стирти за адресою: смт Черняхів, вул. Стиртинська, біля будинку №24, разом із доданою схемою ДТП та ілюстрованою таблицею. Під час огляду місця ДТП були вилучені транспортні засобі, які були учасниками ДТП;

- заява ОСОБА_5 від 27.07.2020, згідно якої останній надав добровільну згоду щодо зберігання транспортного засобу на території Черняхівського ВП;

- постанова про визнання предметів (документів) речовими доказами та приєднання їх до кримінального провадження від 27.07.2020, якою визнано речовими доказами мотоцикл марки ІЖ Планета-5 червоного кольору, без реєстраційного номера, який перебував у користуванні ОСОБА_5 з пошкодженнями в наслідок ДТП, а також велосипед марки Ardis сріблясто-рожевого кольору, який перебував у користуванні ОСОБА_8 з пошкодженнями внаслідок дорожньо- транспортної пригоди ;

- протокол огляду місця події від 27.07.2020, згідно якого проведений огляд приміщення ТМО, а саме реанімаційне відділення за адресою: смт Черняхів, вул. Калініна 42, під час якого було оглянуто труп гр. ОСОБА_8 та направлено тіло для подальшого дослідження;

- висновок експерта №685 від 23.10.2020, згідно якого з медичної карти стаціонарного хворого №1321 відомо, що гр. ОСОБА_8 знаходилася на стаціонарному лікуванні в КНП " Черняхівська ТМО" з 27.07.2020 року по 28.07,2020 року. З виписного епікризу з медичної карти стаціонарного хворого №1321 КНП «Черняхівська районна лікарня» відомо, що ОСОБА_8 доставлена у реанімаційне відділення машиною служби 103 з місця ДТП, збита мотоциклом. 27.07.2020 року о 18.50 год. при госпіталізації: стан важкий, рівень свідомості - кома, пальпується на магістральних судинах шиї, AT 50/30 мм.рт.ст., забійна,

рана в ділянці правої лобно-скроневої ділянки, лівого стегна, лівої гомілки, лівої китиці,

патологічна рухливість лівого плеча верхньої частини, рана в ділянці зовнішнього

колінного суглобу рані кісткові фрагменти великогомілкової кістки, патологічна -

рухливість садна передньої поверхні стегна. Діагноз: «Політравма.. Набряк головного

мозку, ВЧМТ. Множинні забійні рани голови. Забій головного мозку. Відкритий

перелом... На фоні основного захворювання в пацієнтки наступила зупинка дихання та

серцевої діяльності, пульс на сонних артеріях не визначається. Розпочато негайну

серцево-легеневу реанімацію: дихання апаратом «Бриз» через інкубаційну трубку №3,5

мм. З роздутою манжеткою; непрямий масаж серця 120-140 поштовхів/хв..; В/в струйно

введено розчин адреналіну 0,18 %-1,0 мл. з інтервалом 35 хв.; проведено електричну

дефібриляцію серця; Серцево-легенева реанімація без успіху. 28.07.2020 року о 09.00 год

Констатовано біологічну смерть.

Смерть гр. ОСОБА_8 настала в результаті тупої поєднаної травми тіла, що супроводжувалась переломами кісток скелету з ушкодженнями внутрішніх органів.

При судово-медичному дослідженні трупа гр. ОСОБА_8 в правій навколо-орбітальній ділянці синець, по передній поверхні грудної клітки в ділянці правої молочної залози синець, по передній поверхні живота синець, по передній поверхні лівої гомілки в нижній частині з переходом на тильну поверхню лівої стопи синець, в лівій надбрівній ділянці садно, садно розташоване в ділянці лівої скулової кістки, по передній поверхні живота обширне садно, по передній поверхні правого стегна група лінійних саден, по передній поверхні правого колінного суглобу і садно, садно розташоване по передній поверхні правої гомілки, по тильній поверхні лівої стопи лінійні садна, по передній поверхні правого передпліччя садно, по задній поверхні плеча садно, по задній поверхні правого передпліччя садно, по зовнішній поверхні лівого плеча група дугоподібі лінійних саден. В ділянці правої надбрівної дуги лінійна рана. По внутрішній поверхні правого стегна рана. По зовнішні поверхні правої гомілки в 30 см. від ППС рана. Переломи 1-7 ребер по середньо-ключичній лінії зліва та справа. Повний перелом хребта ушкодженням спинного мозку. На відстані 30 см. від ППС багато уламковий перелом обох кісток правої гомілки. Аналогічні переломи обох кісток лівої гомілки. На внутрішній поверхні м`яких тканин голови в лобно-скронево-тімяні ділянці зліва масивний крововилив, крововилив в лобно-скроневій ділянці справа, розрив капсули селезінки. Виявлені при судово-медичній експертизі трупа гр. ОСОБА_8 тілесні ушкодження утворилися в короткий проміжок часу в швидкій послідовності одне за одним від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, що має ребро, тупих твердих предметів з переважаючою контактуючою поверхнею, внаслідок удару виступаючих частин мотоцикла, що рухався, при наїзді його, передачі тілу значної кількості кінетичної енергії, загального струсу тіла, з послідуючим падінням та ударом тіла об дорожнє покриття, можливо за обставин та в терміни, що вказані в постанові про призначення експертизи. Дані тілесні ушкодження в своїй сукупності складають тупу поєднану травму тіла, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті

При токсикологічному дослідженні крові трупа гр. ОСОБА_8 етиловий та інші спирти виявлені не були;

- висновок експерта №11/2-797 від 10.08.2020, згідно якого на момент ДТП, гальмова система мотоцикла ИЖ Юпитер 5 без реєстраційного номерного знаку, знаходилась в технічно працездатному стані;

На момент ДТП, рульове керування мотоцикла ИЖ Юпитер 5 без реєстраційного номерного знаку, знаходилось в технічно працездатному стані;

На момент ДТП, ходова частина мотоцикла ИЖ Юпитер 5 без реєстраційного номерного знаку, знаходилось в технічно працездатному стані, однак не відповідала технічним вимогам п.31.4.5 а) ПДР України.

В процесі дослідження рульового керування , гальмівної системи та ходової частини наданого на дослідження мотоцикла ИЖ Юпитер 5 без реєстраційного номерного знаку, не встановлено яких-небудь ознак технічного характеру, що могли призвести до раптової відмови чи втрати працездатності вузлів та агрегатів, які могли б знаходитись в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортої пригоди;

- висновок експерта №11/2-796 від 11.08.2020, відповідно якого на мотоциклі ІЖ Юпітер-5 червоного кольору без реєстраційного номера, виявлено аварійні механічні пошкодження ударно-динамічного характеру сконцентровані в передній частині мотоцикла, виражені слідами зломів, згинів, вдавлювання, потертостей металу тріщин, розломів, відломів полімерного матеріалу з нашаруванням речовини сірого кольору за зовнішніми морфологічними ознаками схожої з лакофарбовим покриттям наданого на дослідження велосипеда марки "Ardis", при цьому загальний напрямок слідоутворюючої сили був спрямований спереду назад відносно поздовжньої осі мотоцикла. Вказані пошкодження мають єдиний механізм утворення та виходячи з фабули та обставин ДТП могли утворитися в процесі контакту мотоцикла ІЖ Юпітер-5 червоного кольору без реєстраційного номера з наданим на дослідження велосипедом марки "Ardis"

Первинний контакт досліджуваних велосипеда марки "Ardis" та мотоцикла ІЖ Юпітер-5 червоного кольору без реєстраційного номера, відбувся між лівою боковою частиною велосипеда марки "Ardis" (нижня та верхня косі труби рами, передній брудо-захисний щиток) з передньою частиною мотоцикла ІЖ Юпітер-5 червоного кольору без реєстраційного номера (переднє колесо передній брудо-захисний щиток);

Відповісти на питання під яким кутом знаходились поздовжні осі ТЗ в момент їх первинного контакту не представляється можливим, оскільки відсутні характерні парні пошкодження на наданих на дослідження транспортних засобах, за якими можливо було б встановити в категоричній формі кут між поздовжніми осями, можливо лише зазначити, що в момент зіткнення транспортні засоби розташовувались в перехресному напрямку;

- протокол проведення слідчого експерименту від 23.09.2020 за участі свідка ОСОБА_5 , проведеного за адресою: АДРЕСА_3 , під час якого ОСОБА_5 , розповів та відтворив на місці обставини ДТП ;

- протокол проведення слідчого експерименту від 23.09.2020 за участі свідка ОСОБА_21 за адресою: АДРЕСА_3 , під час якого ОСОБА_21 розповів та відтворив на місці обставини ДТП ;

- висновок експерта №11/2-990 від 15.10.2020, згідно із яким в умовах даної пригоди величина швидкості руху мотоцикла ИЖ Юпітер 5 без. н.з., перед застосуванням водієм гальмування визначається не меншою ніж 71.5.. .77.1 км/год.;

В даній дорожній ситуації водій мотоцикла ИЖ Юпітер 5 без н.з.

ОСОБА_7 повинен був керуватися вимогами п.п. 12.3., 12.4., 21.1 Правил

дорожнього руху України, зміст яких зазначений в дослідницькій частині.

При заданому комплексі вихідних даних, з технічної точки зору дії водія ОСОБА_27 щодо технічних вимог п. 12.3. ГІДР України - не знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.

Оцінка відповідності дій водія ОСОБА_27 щодо вимоги. 21.1. Правил дорожньою руху України, не потребує спеціальних пізнань в області судової автотехніки, оскільки несе правовий характер, та може бути вирішена органами слідства (суду) самостійно на основі юридичного аналізу всіх зібраних у справі матеріалів з урахуванням висновків даного дослідження.

З технічної точки зору, в умовах місця пригоди, при заданих вихідних даних, в діях водія ОСОБА_27 вбачається невідповідність дій технічним вимогам п. 12.4. Правил дорожнього руху України;

В даній дорожній ситуації, велосипедисту ОСОБА_8 , необхідно було діяти у відповідності до вимог п.п. 6.7.; 16.11. Правил дорожнього руху України, зміст яких зазначений в дослідницькій частині.

При заданому комплексі вихідних даних, оцінка відповідності лій велосипедиста ОСОБА_8 вищезазначеним вимогам Правил дорожнього руху -не потребує спеціальних технічних пізнань з області судової автотехніки, оскільки несе правовий характер, та може бути вирішена органами слідства (суду) самостійно на основі юридичного аналізу всіх зібраних у справі матеріалів з урахуванням висновків даного дослідження; з технічної точки зору, при завданих вихідних даних, в причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки і даної дорожньо-транспортної пригоди - є невідповідність дій водія мотоцикла ИЖ Юпітер 5 без н.з. ОСОБА_5 технічним вимогам п.12.4 ПДР України;

- результат токсилогічного дослідження методом ГХ крові/сечі на вміст алкоголю КНП "Обласний медичний спеціалізований центр" Житомирської обласної ради за результатами відбору зразків крові від 27.07.2020 у ОСОБА_5 , за результатами якого в доставленому зразку крові етиловий алкоголь не виявлений;

- копія постанови Богунського районного суду Житомирської області від 06.05.2020 у справі №295/33166/20, за даними якої ОСОБА_5 визнаний винний у вчиненні правопорушення , передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП із накладенням стягнення у виді штрафу та позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Зважаючи на всі викладені обставини, оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Зазначені вище докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Порушень вимог ст.87 КПК України не установлено.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Водночас суд не приймає до уваги доводи сторони захисту про невинуватість обвинуваченого ОСОБА_5 з тих підстав, що саме дії потерпілої призвели до ДТП, так як остання не дотрималась ПДР та не надала переваги в русі ОСОБА_28 , який рухвася по головній дорозі, оскільки водій повинен дотримуватись правил дорожнього руху, що передбачає знання та неухильне виконання вимог Закону України "Про дорожній рух".

Однак, ОСОБА_5 допустив порушення пп 2.1 а, п.31.4.5 а), 12.3, п. 12.4, Правил дорожнього руху України, що знаходиться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками у вигляді смерті ОСОБА_8 .

Іншого стороною захисту належними та допустими доказами не доведено, відтак позиція сторони захисту направлена на уникнення відповідальності обвинуваченим.

Таким чином, оцінивши в сукупності всі досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов до переконання про те, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, доведена повністю "поза розумним сумнівом".

Так, своїми необережними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_8 , ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України.

Підстав, відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

ІІІ. Мотиви призначення покарання

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить із встановлених положеннями ст. 50 КК України його мети, за якими покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Так, нормами статті 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Згідно з статтею 65 цього Кодексу суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особа винуватого й обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Кримінально-правові норми, що визначають загальні засади та правила призначення покарання, наділяють суд правом вибору його розміру й однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Виправлення як мета покарання - це той наслідок, якого прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу. Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів. Виправлення виявляється у внесенні коректив у соціально-психологічні характеристики засудженого, нейтралізації негативних криміногенних настанов, вихованні законослухняності та поваги до положень закону, в тому числі і кримінального. З моральної точки зору, виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 обставин, які б пом`якшували покарання відповідно до ст. 66 КК України суд не встановив.

Водночас обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ст. 67 КК України, суд також не встановив.

Також суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_26 виду та міри покарання, ураховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України є тяжким, суспільну небезпечність та характер скоєного ОСОБА_5 злочину, відсутність обставини, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, який не судимий, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, під час вчинення ДТП був позбавленим права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, не має на утриманні неповнолітніх дітей, за місцем проживання характеризується посередньо.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року у справі №1-33/2004 покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного; покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям.

Враховуючи вище викладене, керуючись принципом гуманізму та індивідуалізації покарання, суд уважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі у межах санкції частини 2 статті 286 КК України, оскільки таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, та неможливим обрати відносно нього покарання не пов`язане з позбавленням волі.

На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Суд також бере до уваги і позицію сторони обвинувачення, яка підтримує публічне обвинувачення і реалізує відповідну функцію держави в кримінальному провадженні, яка зводиться до призначення міри покарання пов`язаної з позбавленням волі, а також враховує позицію потерпілої, яка в частині міри покарання просила суворе покарання для обвинуваченого. При цьому суд враховує, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення призвело до тяжких наслідків, а саме смерті потерпілої. Крім того, обвинувачений протягом тривалого часу щиро не покаявся та добровільно не відшкодував завдану шкоду.

За вказаних обставин суд не знаходить підстав для призначення покарання обвинуваченому ні з урахуванням ст. 69 КК України ні з урахуванням ст. 75 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує те, що ОСОБА_5 порушив правила дорожнього руху України, спричинив внаслідок цього дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої потерпіла загинула, а тому суд дійшов переконання про необхідність призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом строком на три роки.

На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

ІV. Вирішення цивільного позову

ОСОБА_29 заявлений цивільний позов до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином.

Позов обґрунтований тим, що внаслідок недотримання ОСОБА_5 правил дорожнього руху виникла дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої загинула ОСОБА_13 , бабуся позивача/потерпілої ОСОБА_12 .

Позивач доводить, що злочином їй заподіяно матеріальної та моральної шкоди.

Матеріальна шкода полягає у понесенні витрат на поховання в сумі 9 180 грн, що позивач підтверджує видатковою накладною та квитанцією про прийняття податків та зборів №3, копії яких додані до позовної заяви.

Стосовно моральної шкоди, яку позивач оцінює у розмірі 500 000 грн, позивач мотивує тим, що смертю рідної людини/ бабусі їй заподіяно глибокі моральні страждання, негативні переживання та спогади, емоційне виснаження, порушення сну, насторога, постійна нервова напруга, знижений та нестійкий настрій.

Також позивач зазначає про понесення судових витрат на правову допомогу у розмірі 15000,00 грн, яку просить стягнути з обвинуваченого.

Представник потерпілої - цивільного позивача ОСОБА_12 - ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав цивільний позов у повному обсязі.

Цивільний відповідач - обвинувачений ОСОБА_5 заявлений позов визнав, однак вважає суму моральної шкоди завищеною.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - ОСОБА_4 підтримав позицію свого підзахисного.

Дослідивши матеріали цивільного позову, заслухавши пояснення учасників провадження, суд дійшов такого висновку.

Пунктом 3 частини 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у статті 16 Цивільного кодексу України.

За статті 16 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є відшкодування шкоди.

Відповідно до статті 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення (ст.1166 ЦК України), необхідними елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.

Положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Вказані обставини можуть бути елементами складу відповідних злочинів, а також впливати на визначення міри відповідальності винної особи.

У п. 7 ч. 1 ст. 368 КПК України зазначено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.

Частинами першою-третьою статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Частиною першою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

При цьому, згідно зі ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Стосовно цивільного позову в частині стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди, яка полягає у витратах, понесених на поховання, то суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову в цій частині, оскільки до матеріалів справи додані рахунок від 28.07.2020 та квитанція № 3 від 03.08.2020, якими позивач підтверджує понесення витрат на поховання потерпілої ОСОБА_8 в розмірі 9180,00 грн, виписані на ім`я ОСОБА_30 , а не потерпілої у справі ОСОБА_12 .

Таким чином суд виснує про те, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази понесення матеріальних витрат в розмірі 9180,00 грн саме ОСОБА_12 , тому суд відмовляє у задоволені позову в цій частині.

Стосовно вимог цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди, суд зазначає про таке.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої або членів її сім`ї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності та ділової репутації особи.

Частиною першою статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

З огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Окремо суд акцентує увагу на тому, що розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 грудня 2020 року в справі 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19).

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Суд виходить з природно-правового уявлення про право людини на відшкодування моральної шкоди. Це виявляється, головним чином, у посиланні на міркування справедливості як головного мотиву присудження відповідної компенсації, а крім того - у самій формі констатації факту заподіяння немайнових втрат та особливостей їх індивідуального вияву, оскільки судове рішення постає як практичне втілення принципу розумності, результат об`єктивної, всебічно зваженої оцінки обставин справи у їх сукупності.

Усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин.

У цьому контексті суд враховує визнання Європейським Судом з Прав Людини(далі ЄСПЛ) існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини.

Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі "Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі",зазначається, що, "…з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги". Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Отож, зважаючи на викладене та, зокрема, на зміст норм статей 23, 1167 ЦК України фізична особа, яка зазнала душевних страждань у зв`язку зі смертю членів її сім`ї чи близьких родичів, має право на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до статті 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Відповідно до положень статті 3 КПК України близькі родичі та члени сім`ї - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Аналізуючи наведене суд встановив, що потерпіла є близькою родичкою загиблої/онукою по лінії матері, обставини, на які посилаються позивач в обґрунтування позову, знайшли своє підтвердження сукупністю доказів, які логічні, послідовні, достовірні та достатні для висновку про те, що позивачам внаслідок смерті бабусі завдана моральна шкода, яка полягає у зазнанні позивачем постійного стресу через не відновлювальну втрату рідної людини, страждання в результаті усвідомлення неможливості продовжувати звичне життя та, зокрема, свідчить про те, що позивач отримав душевні страждання на все своє життя та їх неможливо оцінити в матеріальному виразі.

Вирішуючи питання, що пов`язані з розміром відшкодування моральної шкоди, яка відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб, суд керується принципами умовної рівності втраченого блага і того, яке може бути надбане за конкретну суму грошей; поміркованості - відповідності вимогам здорового глузду і розважливості; розумності - об`єктивного відображення дійсності, розсудливого, врівноваженого мислення; справедливості - неупередженого ставлення до всіх учасників спору. Принципи розумності і справедливості виявляються в тому, що більш глибоким моральним стражданням відповідає більший розмір відшкодування.

Враховуючи фактичні обставини справи, тривалість моральних страждань позивача та негативні наслідки, які настали у зв`язку із порушенням її прав, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне зменшити розмір морального відшкодування до 200 000 гривень.

При цьому суд також виходить із загальних засад кримінального провадження - принципів верховенства права, рівності перед законом і судом, принципу поваги до людської гідності, змагальності та доведеності перед судом переконливості поданих доказів. Суд дійшов до переконання, що визначений судом розмір завданої моральної шкоди потерпілій є достатнім і співмірним.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з обвинуваченого на користь ОСОБА_12 витрат на правову допомогу суд виходить із такого.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України витрати на правову допомогу відносяться до процесуальних витрат.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

За висновком, викладеним у п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 23 січня 2014 року у справі "East/WestAllianceLimited проти України").

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо), що підтверджується відповідними висновками, викладеними у постановах Верховного Суду у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18, № 199/3939/18-ц, № 466/9758/16-ц, Великої Палати Верховного Суду у справі № 826/1216/16.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, до яких належать, зокрема, і витрати на правову допомогу, що, відповідно до ст. 91 КПК України, є предметом доказування у кримінальному провадженні.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ні потерпілою ні представником потерпілої на підтвердження понесених цивільним позивачем витрат на правову допомогу не надано жодних доказів, тому суд дійшов висновку про відмову у стягненні з обвинуваченого на користь потерпілої 15000,00грн понесених витрат на правову допомогу.

V. Вирішення питання щодо запобіжного заходу

Запобіжний захід обвинуваченим на досудовому слідстві та під час розгляду кримінального провадження в суді не обирався.

Суд не знаходить підстав для обрання обвинуваченим запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу.

VІ. Рішення щодо речових доказів

Долю речових доказів суд уважає за необхідне вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

VІІ. Процесуальні витрати

Процесуальні витрати у справі за проведення експертиз, що в загальному розмірі складають 4 576,60 грн (чотири тисячі п`ятсот сімдесят шість гривень 60 копійок), а саме за проведення експертизи технічного стану транспортного засобу № 11/2-797 від 10.08.2020 в сумі 1634,50 грн, за проведення транспортно-трасологічної експертизи №11/2-796 від 11.08.2020 в сумі 1634,50 грн, за проведення експертизи механізму та обставин ДТП № 11/2-990 від 15.10.2020 в сумі 1307,6 грн в порядку ст. 124 КПК України покладаються на обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394,395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. ОСОБА_5 визнати винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

2. Запобіжний захід ОСОБА_5 до вступу вироку в закону силу не обирати.

3. Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

4. Речові докази:

- мотоцикл марки ІЖ Планета-5 червоного кольору, без реєстраційного номера, який перебував у користуванні ОСОБА_5 з пошкодженнями в наслідок ДТП, який переданий на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Черняхівського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області - повернути ОСОБА_5 , як власнику.

- велосипед марки Ardis сріблясто-рожевого кольору, який перебував у користуванні ОСОБА_8 з пошкодженнями внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, який переданий на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Черняхівського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області - повернути потерпілій ОСОБА_12 .

5. Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати по справі за проведення експертиз у розмірі 4576,60 грн (чотири тисячі п`ятсот сімдесят шість гривень 60 копійок).

6. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 задовольнити частково.

7. Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_12 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 )

- 200 000,00 грн (двісті тисяч гривень) моральної шкоди.

8. В решті позову відмовити.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1