Справа № 151/13/26
Провадження № 1-кп/151/49/26
УХВАЛА

іменем України

22 січня 2026 року селище Чечельник

Чечельницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю :

секретаря судових засідань ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого,

адвоката ОСОБА_5

провівши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Чечельницького районного суду Вінницької області підготовче судове засідання на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000905, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 грудня 2025 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ :

У провадженні суду перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

13 січня 2026 року ухвалою суду вказане кримінальне провадження призначене до підготовчого судового засідання.

21 січня 2026 року на адресу суду надійшло клопотання захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу. Клопотання мотивоване тим, що відносно його підзахисного обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Проте, при обранні забіжного заходу не було враховано той факт, що обвинувачений має істотні проблеми із здоров`ям (В90.9 наслідки туберкульозку органів дихання та неуточненого туберкульозу) діагноз ЗЗТБ у вигляді фіброзних змін Кат.5.1, метатуберкульозні зміни в частині лівої легені, має позитивну характеристику, повністю визнає вину та має намір скористатись правом передбаченим ч. 5 ст.401 КК України (повернутися до іншої військової частини). Для реалізації наміру повернутись до іншої військової частини ОСОБА_4 необхідно пройти співбесіду (по відеозв`язку) для отримання письмової згоди командира військової частини, що можливо виключно при зміні запобіжного заходу на домашній арешт. Наразі за словами Міністра оборони України ОСОБА_6 в Україні 200 000 чоловіків перебувають у СЗЧ. Держава націлена на те, щоб повернути їх до лав ЗСУ. Таке повернення ОСОБА_4 можливо реалізувати виключно при зміні запобіжного заходу, будучи під вартою останній не може обрати військову частину, посаду та отримати письмову згоду. У даному випадку тяжкість звинувачення, хоча й є значною, не є єдиним критерієм. Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України, під час обрання запобіжного заходу слідчий, прокурор чи суд зобов`язані враховувати конкретні обставини, що вказують на необхідність його застосування, а також дотримуватися вимоги про обрання найменш суворого з можливих запобіжних заходів. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є виключною мірою, яка може бути обрана лише за наявності визначених законом підстав (ст. 176 КПК України). Особистість його підзахисного та відсутність реальних ризиків, що передбачені ст. 177 КПК України, свідчать про те, що цілі запобіжного заходу можуть бути досягнуті за допомогою менш суворих заходів. Згідно рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі ''Бойченко проти Молдови'' № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року ''одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу''. А у справі ''Мамедова проти Росії'' № 7064/05, рішення від 01 червня 2006 року Європейський суд дійшов такого висновку: ''посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину''. Згідно ч.2 ст.2 КК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. У відповідності до п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважає за необхідне розглянути альтернативні способи забезпечення явки підозрюваного та застосування до нього альтернативних (більш м`яких) запобіжних заходів. Відповідно до статті 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. З метою захисту здоров`я ОСОБА_4 , вважає за доцільне застосування щодо останнього альтернативних запобіжних заходів. Просить, обрати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою АДРЕСА_1 або альтернативний запобіжний захід, у вигляді застави в розмірі 66 560 гривень, які необхідно внести на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Крім того, прокурором було подане клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , яке мотивоване тим, що відносно ОСОБА_4 Вінницьким міським судом Вінницької області застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, терміном до 01.02.2026. При оцінці обставин, передбачених ст. 178 КПК України, сторона обвинувачення приймає до уваги, що наявні докази вчинення обвинуваченим тяжкого кримінального правопорушення, які є вагомими та допустимими, отриманими у встановленому КПК України порядку, у разі визнання винуватим, обвинуваченому загрожує покарання за особливо тяжкий злочин вчинений в умовах воєнного стану у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного з обмеженням волі та свободи пересування. Оцінюючи особу обвинуваченого, з врахуванням статті 178 КПК України, встановлено, що обвинувачений тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали застосуванню до нього даного запобіжного заходу, не хворіє. При цьому існують ризики, передбачені п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, які полягають у тому, що обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Вказані ризики підтверджуються наступними фактичними обставинами. П. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - існує високий ступінь ризику того, що обвинувачений під страхом ймовірної кримінальної відповідальності переховуватиметься від прокурора та суду з огляду на те, що санкція інкримінованої обвинуваченому статті вчиненого злочину є такою, що спроможна в значній мірі обмежити його права й свободи, в тому числі право на свободу пересування, то думки останнього з приводу можливої ізоляції до установи виконання покарань закритого типу сприятимуть наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України. Зазначені обставини підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі ''W проти Швейцарії'' від 26.01.1993 року, в якій суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства. Також, ЄСПЛ у справі ''Ілійков проти Болгарії'' закріпив, що ''суворість передбаченого покарання'' є суттєвим елементом при оцінюванні ''ризиків переховування або повторного вчинення злочинів''. П. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - обвинувачений є діючим військовослужбовцем Збройних сил України, при цьому обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, який вчинений в умовах воєнного стану, а тому з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване правопорушення останній може впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, з метою зміни ними показань, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. При цьому, сторона обвинувачення звертає увагу на те, що свідки у цьому кримінальному провадженні в суді ще не допитувались, а тому наявність вказаного ризику є обґрунтованою. П. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України - узв`язку з характером інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 КК України, існує реальний ризик того, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Зокрема, враховуючи тривале самовільне залишення військової частини, уникнення виконання службових обов`язків та свідоме ухилення від контролю з боку командування, підозрюваний уже продемонстрував здатність і готовність приховувати своє місцезнаходження, уникати взаємодії з органами військового управління та правоохоронними органами. Така поведінка об`єктивно вказує на високу ймовірність подальших дій, спрямованих на унеможливлення проведення слідчих дій, спотворення фактичних обставин чи тривале затягування процесу, що відповідає змісту ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України. При цьому, більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не зможе запобігти настанню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Окрім цього, згідно ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою. Всі вищевказані обставини у своїх сукупності свідчать про те, що застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого в рамках даного кримінального провадження є недоцільним та малоефективним, оскільки вони не можуть запобігти наявним ризикам. У зв`язку із цим, існує необхідність продовження забіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Просить продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, терміном на 60 днів, відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 , який приймав участь в режимі відеоконференції підтримав подане ним клопотання про продовження строку тримання під вартою з підстав викладених у ньому та звернув увагу суду на те, що ризики які існували під час обрання запобіжного заходу зберігаються, а також те, що у даному випадку можливе застосування лише запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Адвокат обвинуваченого ОСОБА_5 , який приймав участьу підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримав подане ним клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, або зменшення застави до мінімального розміру, оскільки його підзахисний бажає повернутися на військову службу, однак перебування під вартою не дає йому можливості обрати військову частину та посаду, які б відповідали його стану здоров`я. Крім того, звернув увагу суду на захворювання органів дихання його підзахисного, які унеможливлюють його перебування у спільній камері з особами, які палять.

Обвинувачений ОСОБА_4 , який також приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримав клопотання подане його захисником та наголосив, що перебування в одній камері з особами, які палять значно погіршує його стан здоров`я, оскільки має наслідки туберкульозу органів дихання.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, приходить до наступного висновку.

Дане кримінальне провадження підсуднє Чечельницькому районному суду Вінницької області відповідно до статей 32, 33 КПК України.

Підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п. п. 4-8 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 КПК України або зупинення провадження, немає.

Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог ст. 291 КПК України, при його затвердженні прокурором дотримано вимоги процесуального закону, порушень вимог КПК України, які б унеможливлювали призначення провадження до судового розгляду відсутні, а тому, суд приходить до висновку про можливість призначення справи за обвинувальним актом відносно ОСОБА_4 до судового розгляду.

Частиною 5 ст. 314 КПК України встановлено, що у підготовчому судовому засіданні суд, у випадках, передбачених цим Кодексом, за власною ініціативою або за клопотанням обвинуваченого, його захисника чи законного представника, чи за клопотанням прокурора і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини вирішує питання щодо складання досудової доповіді, про що постановляє ухвалу із зазначенням строку підготовки такої доповіді.

Згідно з ч. 1 ст. 314-1 КПК України з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання представник уповноваженого органу з питань пробації складає досудову доповідь за ухвалою суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 відноситься до тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі.

З вказаних підстав суд вважає за необхідне з метою повного та об`єктивного розгляду кримінального провадження, доручити уповноваженому органу з питань пробації скласти та надати суду досудову доповідь відносно обвинуваченого, з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує його особу.

Щодо запобіжного заходу суд зазначає наступне.

Згідно ст. 201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотання суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двохмісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого такого заходу. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2025 року до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначено заставу в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень, які необхідно внести на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, строк дії якого закінчується 01 лютого 2025 року і розгляд кримінального провадження до вказаної дати не може бути закінчено.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 даної статті передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі ''Ілійков проти Болгарії'' №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що ''суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів''.

Суд вважає, що, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

При цьому, відповідно до частини восьмої статті 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто виключно тримання під вартою.

Метою і підставою продовження тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Крім того, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується.

З урахуванням наведеного, особи обвинуваченого ОСОБА_4 та тяжкості покарання за інкриміноване йому діяння, те, що на даний час кримінальне провадження по суті ще не розглянуто, суд вважає, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підлягає продовженню, оскільки ризики, що існували під час обрання даного запобіжного заходу продовжують існувати, а зміна запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт в даному випадку не є можливою, оскільки нормами КПК України не передбачено іншого виду запобіжного заходу, крім тримання під вартою.

Доводи обвинуваченого і захисника про необхідність зміни запобіжного заходу, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я обвинуваченого не спростовують наявність вищевказаних обставин та є недостатніми для зміни запобіжного заходу на даній стадії судового розгляду.

Щодо заявленого клопотання захисника обвинуваченого про зменшення розміру застави суд зазначає наступне.

Абзацом восьмим частини 4 статті 183 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109- 114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Тобто, згідно з положеннями абз. 8 ч.4 ст. 183 КПК України, визначення або не визначення застави є дискрецією суду.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Приймаючи рішення про визначення розміру застави Вінницький міський суд Вінницької області врахував, що достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків буде застава у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень з визначенням обов`язків відповідно до ст.194 КПК України .

При цьому, суд звертає увагу на те, що розмір застави, згідно з вимогами ч. 4 ст. 182 КПК України, практики Європейського суду з прав людини, повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання сховатися.

Тому визначення меншого розміру застави в даному випадку буде нівелювати інститут застави, як альтернативний вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З огляду на викладене, суд вважає, що клопотання про зменшення розміру застави не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 176, 183, 331, 314, 372 КПК України,

УХВАЛИВ :

Призначити судовий розгляд у відкритому судовому засіданні на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000905, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 грудня 2025 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України на 29 січня 2026 року о 10 годині 00 хвилин.

Судовий розгляд кримінального провадження у справі здійснюватиметься одноособово суддею Чечельницького районного суду Вінницької області ОСОБА_1 ..

Викликати для участі у судовому засіданні учасників справи.

Зобов`язати Вінницький міський відділ філії Державної установи "Центр пробації" у Вінницькій області, відповідно до ст. 314-1 КПК України, для забезпечення суду інформацією скласти досудову доповідь, що характеризує обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого по АДРЕСА_1 , для прийняття судового рішення про міру покарання та подати до суду в термін до 29 січня 2026 року.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту та зменшення розміру застави - відмовити.

Клопотання начальника Гайсинського відділу Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, а саме з 22 січня 2026 року по 22 березня 2026 року включно.

Залишити без змін визначений ухвалою Вінницького міського суду від 05 грудня 2025 року розмір застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, з покладеними обов`язками, передбаченими ст.194 КПК України, а саме: прибувати на виклики слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; не відлучатись з населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи; утриматись від спілкування із особами, які являються свідками у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Копію ухвали надіслати обвинуваченому, прокурору, захиснику та начальнику Вінницької установи виконання покарань №1.

На ухвалу суду в частині продовження запобіжного заходу може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_7