УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.01.2026 слідча суддя Володимирського міського суду Волинської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Володимирі клопотання слідчого СВ Володимирського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні за № 0000001 від 01.01.2026 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України

ВСТАНОВИВ:

02.01.2026 слідчий СВ Володимирського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 звернулась до суду з клопотанням, яке належним чином погоджене з прокурором про накладення арешту на майно.

Клопотання мотивує тим, що 31.12.2025 надійшло повідомлення на лінію "102" про те, що за адресою Волинська область, м. Володимир, вул. Луцька, було виявлено предмет ззовні схожий на РПГ 7 із маркуванням "ATGL-L" , "KP57176323

01.01.2026 року, відомості про дане кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000001 з попередньою кваліфікацією за ч. 1 ст. 263 КК України.

В період часу з 20 год. 58 хв. по 21год. 40 хв. 31.12.2025 під час огляду місця події за адресою м. Володимир, вул. Луцька, поблизу цукрового заводу було виявлено та вилучено майно, зокрема: об`єкт схожий до ручного протитанкового гранатомета РПГ7 , на момент огляду метального снаряду не виявлено , на корпусі виявлено маркування "ATGL-L" , "KP57176323 , та скотч , при огляді каналу ствола, а саме при зведенні гуртка на бойовий звід , та нажиманні на бойок , бойок проходить до каналу ствола , у стволі наявні канавки сірого кольору, який поміщено до полімерного пакету та скріплений стяжкою № Н46656271.

Слідча посилалась, що вилучені речі мають значення речового доказу, і тому самі по собі та в сукупності з іншими доказами можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час проведення досудового слідства, та з використанням яких у провадженні є необхідність у проведенні ряду судових експертиз, у зв`язку з чим просила накласти арешт на вилучене майно.

Слідча ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, надала заяву в якій підтримала клопотання та просила його задовольнити.

Враховуючи позицію учасників справи, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по них, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235КПК, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Таким чином, вилучені речі мають значення речових доказів у кримінальному провадженні № 0000001 від 01.01.2026, оскільки можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у ч.1 ст.98 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч. 2ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які зберегли на собі його сліди вчинення кримінального правопорушення, або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Вилучений автомобіль в розумінні ч.1ст. 98 КПК України є речовим доказом, правовий режим зберігання якого регламентується ст. 100 КПК України.

Арешт майна, яке має ознаки речового доказу, по суті являє собою форму забезпечення доказів, є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Слідчий суддя також враховує, вимоги ч.1ст. 16 КПК України, яка наголошує на тому що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст.22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у тому числі у реалізації права на збирання речових доказів.

Слідчим суддею встановлено, що до ЄРДР внесено відомості по факту незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами або вибуховими речовинами, включаючи носіння, зберігання, придбання, передачу чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), боєприпасів та вибухових пристроїв, а також за незаконне поводження з холодною зброєю.

На думку слідчого судді вказане майно має значення речових доказів у даному кримінальному провадженні, оскільки воно кваліфіковано за ч.1 ст.263 КК України, саме як незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами або вибуховими речовинами, а тому вказане майно може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Отже з метою їх збереження наявна необхідність у накладенні арешту на вилучене в ході проведеного огляду майно.

Застосування таких заходів слідчий суддя вважає необхідним, оскільки досудове слідство тільки розпочато, не проведено оперативні слідчі дії з його використанням, зокрема експертизи або слідчі експерименти, що в разі не накладення арешту може унеможливити їх виконання та потягти втрату належних доказів у справі.

Разом з тим, треба взяти до уваги вимоги частин 2 та 4 ст.173 КПК України, які наголошують на тому, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної господарської діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Також, слід врахувати усталену практику Європейського Суду з прав людини (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»), в яких наголошується на тому, що вимога щодо законності в розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципу верховенства права, що включає свободу свавілля. Будь-яке вручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в статті 1 Першого протоколу, де зазначено, що необхідність балансу буде не досягнута, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний і надмірний тягар, тобто відсутність пропорційного співвідношення між засобами, які застосовуються з метою, яку прагнуть досягти.

Отже, ЄСПЛ у своїй практиці вказував на те, що для того щоб втручання було сумісним із ст.1 Першого протоколу, воно повинно бути законним, відповідати загальним інтересам, а головне бути пропорційним, тобто повинно знайти «справедливий баланс» між вимогами загального інтересу спільноти і вимогами захисту основних прав особистості.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що накладення арешту наоб`єкт схожий до ручного протитанкового гранатомета РПГ7 , маркуванням "ATGL-L" , "KP57176323, виходячи з обставин порушеного кримінального провадження, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, клопотання слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 170-173 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання слідчого СВ Володимирського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно задовольнити.

Накласти арешт на вилучене в ході огляду місця події 31.12.2025майно а саме на : об`єкт схожий до ручного протитанкового гранатомета РПГ7 , маркуванням "ATGL-L" , "KP57176323.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Арешт майна є тимчасовим, до скасування у встановленому КПК України порядку заходом забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст.174 ч.1 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Згідно ч.2 ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня її постановлення.

Слідча суддя ОСОБА_1