КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 11-кп/824/1833/2025 Головуючий у першій інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 на вирок Печерського районного суду міста Києва від 21 травня 2024 року у кримінальному провадженні №0000458 від 14.04.2022 року за ч. 1 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2, ч. 1 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Печерського районного суду міста Києва від 21 травня 2024 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2, ч. 1 ст. 263 КК України, та призначено покарання за:

ч. 1 ст. 436-2 КК України у виді 2 років позбавлення волі;

ч. 3 ст. 436-2 КК України у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією майна;

ч. 1 ст. 263 КК України у виді 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією майна.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати від дня його затримання, тобто з 23 червня 2022 року.

До набрання вироком законної сили застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без зміни.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_7 вчинив ряд кримінальних правопорушень за наступних обставин.

Так ОСОБА_7 , у невстановлений слідством час, перебуваючи під впливом російських та проросійських ЗМІ, сформував своє ставлення до подій, які мали місце після 20.02.2014, тобто початку військової агресії РФ на території Автономної Республіки Крим, внаслідок якої відбулась окупація частини території України, а в подальшому послідувала збройна агресія РФ на сході України і окупація частини Донецької і Луганської областей України, створення підконтрольних РФ адміністрацій, шляхом перекладення відповідальності за вказані події на Україну та виправдання агресії РФ, підтримка її дій.

Виправдовування, визнання протиправною, заперечення збройної агресії РФ проти України ОСОБА_7 продовжилось в тому числі після початку 24.02.2022 повномасштабної війни Російської Федерації проти України, який розуміючи, що російські спеціальні служби інфільтрують в український і світовий інформаційний простір назви, терміни та словосполучення, за допомогою яких намагаються легітимізувати псевдодержавні утворення на сході України, спробу анексії Криму, просувати російські пропагандистські стратегії, з метою деструктивного інформаційного впливу, вирішив поширювати антиукраїнські пропагандистські ідеї серед своїх знайомих, зокрема колег по роботі - співробітників Державного підприємства «Антонов», під час збройної агресії Російської Федерації за наступних обставин.

ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправний характер власних намірів, в тому числі сформованих в умовах швидкого розвитку інформаційного суспільства в України та глобального інформаційного простору, використання інформаційно-телекомунікаційних технологій у всіх сферах життя, де особливого значення набувають проблеми інформаційної безпеки, як складової державної безпеки України, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за допомогою мобільного телефона-смартфона, що перебував у його розпорядженні, та який під`єднаний до глобальної мережі Інтернет, здійснив діяння, пов`язане з виправдовуванням, визнанням правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії Російської Федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, заперечені тимчасової окупації частини території України, а також глорифікації осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України.

Так, о 22 годині 52 хвилини 22.03.2022 року, ОСОБА_7 , перебуваючи за вищевказаною адресою, використовуючи належний йому обліковий запис у соціальній мережі «Telegram», в якій ним здійснено персоналізацію з використанням його особистого номеру мобільного телефону НОМЕР_1 , під час особистого спілкування із громадянином України ОСОБА_9 , разом з яким він працював на ДП «Антонов», на тему поточної збройної агресії Російської Федерації проти України, умисно, з мотивів неприязного ставлення до України та її суверенітету, сформованого під впливом російських та проросійських ЗМІ, підготував та надіслав йому смс-повідомлення, зміст та форма сприйняття якого були доступні для зазначеного користувача вищевказаної соціальної мережі.

Зазначені висловлювання ОСОБА_7 , зафіксовані у надісланих ним на адресу громадянина України ОСОБА_9 смс-повідомленнях, є виправдовуванням збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, шляхом представлення збройної агресії Російської Федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, заперечені тимчасової окупації частини території України, а також глорифікації осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, шляхом представників збройних формувань Російської Федерації.

В повідомленнях ОСОБА_7 , які він надсилав громадянину України ОСОБА_9 у період з 22.03. до 27.03.2022 через засоби комунікації месенджер «Telegram», в якому ним здійснено персоналізацію з використанням його особистого номеру мобільного телефону НОМЕР_1 , висловлюються думки, в яких через пояснення, аргументацію дій та рішень, пояснень доцільності та неможливості діяти в іншій спосіб виправдовується збройна агресія Російської Федерації проти України: так провина за розв`язування війни перекладається на Сполучені Штати Америки, країни ЕС та українську владу, а дії РФ, на думку автора, мають виключно вимушений характер з метою підтримки безпеки власної держави та як реакція на дії опонентів, з метою примусити опонентів враховувати інтереси РФ на світовій політичній арені; агресія РФ виправдовується небажанням опонентів врегулювати питання в інший, ніж воєнний, спосіб; небажанням влади РФ втратити прихильність населення, яке масово підтримує експансію та не погодиться з капітуляцією Росії; виправдовування, серед іншого, відбувається через представлення агресії Росії проти України як внутрішнього громадянського конфлікту.

Зазначене вище реалізується у наступному: так, провина за розв`язування війни ОСОБА_7 покладається на державу, яка наблизила свою військово-політичну присутність до кордонів іншої держави агресія РФ проти України, розпочата в 2014 році, представлена, серед іншого, як внутрішній громадянський конфлікт, спровокований частиною населення України та помилковою внутрішньою політикою української влади («Мы все так или иначе где-то потеряем, а где-то УЖЕ потеряли, и все это из-за скотов, которые 8 лет назад решили, что они умнее и чем-то лучше других СВОИХ СОГРАЖДАН, и закон им не писан, нарушили конституцию и любые законы, наплевали на мнение и позицию других, ломали их через колено, обманывали, запугивали натуральными террористическими методами, унижали, вытирали о них ноги, избивали и МАССОВО убивали. Направили армию против собственного народа, развязали войну и ДАЖЕ НЕ ДУМАЛИ ее заканчивать. Ну, хотели войны? Будет теперь вам война. Только теперь НАСТОЯЩАЯ! …»; агресія Російської Федерації проти України розглядається як вимушений акт та логічний підсумок багаторічного ігнорування її інтересів на політичній світовій арені: так, автор нагадує неодноразові спроби РФ зупинити розширення НАТО та наближення його кордонів до кордонів Російської Федерації; висловлюється думка, що причиною агресїї є небажання вести діалог, враховувати інтереси Російської Федерацією та т.зв. «Л/ДНР» («Путин, если коротко, ВОСЕМЬ ЛЕТ пытался заставить Украину успокоиться, прекратить убивать собственное население на Донбассе - они плевать хотели, причем демонстративно. ПЯТНАДЦАТЬ ЛЕТ (со времен Мюнхенской речи) пытался остановить продвижение НАТО на Восток к СВОИМ ГРАНИЦАМ - да ну, какая-то там Россия галимая что-то хочет, перетопчется! Ну вот вам результат - карибский кризис, угроза ни многони мало ядерпной войны! Лезли нахрапом - вот и получили теперь!...»; «На переговоры оппоненты России клали большие болты с левыми резьбами, и по ходу кладут и сейчас и собираются и дальше. И называют это «на таких херовых условиях - не хочу и не буду!» Тупик. А если бы сели за стол переговоров еще с ЛДНР- тогда вообще НИЧЕГО этого бы не было!...»);

При цьому, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , переслідуючи явно злочинний намір, здійснив вищевказане протиправне діяння в контексті триваючої збройної агресії Російської Федерації проти України, яка розгорнута на всій її території, отже, вчинив усі залежні від нього дії на шкоду інформаційній безпеці людини і громадянина ОСОБА_9 , суспільству та держави, та довів свій злочин до кінця.

У подальшому, ОСОБА_7 , повторно вчинив злочинні дії, направлені на виправдовування, визнання правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України, а також глорифікацію її учасників, у період з 27.03.2022 року по 07.04.2022 року, усвідомлюючи протиправний характер власних намірів, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за допомогою мобільного телефона-смартфона, що перебував у його розпорядженні, та який під`єднаний до глобальної мережі Інтернет, тобто повторно, вчинив діяння, пов`язані з виправдовуванням, визнанням правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, а також глорифікацією осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, представників збройних формувань Російської Федерації, а саме: використовуючи належний йому обліковий запис у соціальній мережі «Telegram» в якій ним здійснено персоналізацію з використанням його особистого номеру мобільного телефону НОМЕР_1 , під час особистого спілкування з ОСОБА_10 , разом з якою він працював на ДП «Антонов», на тему поточної збройної агресії Російської Федерації проти України, підготував та надіслав їй смс-повідомлення, зміст та форма сприйняття яких були доступні для вищезазначеного співрозмовника.

Зазначені у вищевказаних смс-повідомленнях, висловлювання ОСОБА_7 , а також вказані вище його публікації, є виправдовуванням, визнанням правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, виправдовуванням, визнанням правомірною, запереченням тимчасової окупації частини території України, а також глорифікацією осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, представників збройних формувань Російської Федерації.

В повідомленнях ОСОБА_7 , які він надсилав громадянці України ОСОБА_10 у період з 27.03. до 07.04.2022 через засоби комунікації месенджер «Telegram», в якому ним здійснено персоналізацію з використанням його особистого номеру мобільного телефону НОМЕР_1 , висловлюються думки, в яких через пояснення, аргументацію дій та рішень, пояснень доцільності та неможливості діяти в іншій спосіб виправдовується збройна агресія Російської Федерації проти України: так провина за розв`язування війни перекладається на Сполучені Штати Америки, країни ЕС та українську владу, а дії РФ, на думку автора, мають виключно вимушений характер з метою підтримки безпеки власної держави та як реакція на дії опонентів, з метою примусити опонентів враховувати інтереси РФ на світовій політичній арені; агресія РФ виправдовується небажанням опонентів врегулювати питання в інший, ніж воєнний, спосіб; небажанням влади РФ втратити прихильність населення, яке масово підтримує експансію та не погодиться з капітуляцією Росії; виправдовування, серед іншого, відбувається через представлення агресії Росії проти України як внутрішнього громадянського конфлікту.

Зазначене вище реалізується у наступному: так, провина за розв`язування війни ОСОБА_7 покладається на державу, яка наблизила свою військово-політичну присутність до кордонів іншої держави («…А кто все это заварил? Россия слишком близко придвинула собственные границы к вражескому блоку? Ну да, конечно, кто же еще…за то и война…МИРОВАЯ война. А гибнем МЫ…»). За контекстом, такою державою ОСОБА_7 вважає США («Это больше «поле деятельности» КНР. А присутствию штатовской военной машины на противоположном конце планеты - вот, РФ»); агресія Російської Федерації проти України виправдовується її вимушеним характером, необхідністю відсунути військову небезпеку від своїх кордонів («Россиянам нужно как минимум отодвинуть от себя на безопасное растояние натовские системы ПРО… … их ракеты стоят почти у виска РФ, они могут наносить эффективные удары»); вимушений характер військової агресії РФ ОСОБА_7 розглядається як реакція («… вынудили Россию на нас напасть…») на сплановані антиросійські дії США та Великобританії; вказується на існування організованої системи, яка створювалась для знищення слов`янських держав («…Президент Украины Украиной не управляет, он просто инструмент в руках «умелых хирургов», которые отформатировали Украину на единственный смысл существования - бесконечная война с Россией до последнего украинца. Поэтому с Зеленским россиянам договариваться не о чем, а его хозяевам все равно, им ни наше государство, ни наш народ не жалко ни капли, и то, что они, таки, вынудили Россию на нас напасть, они считают своей большой победой. Наконец-то они исполнили свою вековую мечту - чтобы славяне убивали славян, а они сидели там, за бугром, «в зрительном зале», раздавали нам свои оценки …»; «…А еще помните, как где-то в июне 19-го, в самом начале, ОСОБА_11 договорился об отводе войск на безопасное расстояние, и начал в нескольких населенных пунктах?... …Вот тогда он пытался что-то сделать, чтобы закончить эту проклятую войну, но ему это сделать НЕ ДАЛИ. Это целая СИСТЕМА, выстроенная и заточенная на КРОВАВУЮ БАНЮ, ВОЙНУ РУКАМИ УКРАИНЦЕВ. А он по своей неопытности не смог эту систему сломать…»); виправдовується агресія Російської федерації небажанням США врегулювати питання в інший спосіб («…И уходить или отодвигаться они очень не хотят - это и стратегические, и политические, репутационные потери…»)(«Вызов брошен давно изжившей себя системе мирового господства доллара, в разгаре подготовка альтернативных систем и торговых площадок и в Азии, и в Европе. Это больше «поле деятельности» КНР. А присутствию штатовской военной машины на противоположном конце планеты - вот, РФ. Россиянам нужно как минимум отодвинуть от себя на безопасное растояние натовские системы ПРО, а по-хорошему - вернуть его во времена, когда была разрушена берлинская стена - но это сейчас пока фантастика. Сейчас штаты удобно устроились - их ракеты стоят почти у виска РФ, они могут наносить эффективные удары, сами будучи на расстоянии, а либо превентивный, либо ответный удар получат какие-нибудь прибалты или поляки. И уходить или отодвигаться они очень не хотят - это и стратегические, и политические, репутацыонные потери. При этом РВСН РФ почти с начала нашей войны приведены в полную боевую готовность, и один необдуманный шаг - и они будут применены. И высока вероятность, что они полетят не только к сателлитам штатов, но и на сами штаты - тоже. Для парирования ракетной угрозы России приходится больше выкручиваться, но некоторые варианты есть. И на сей раз они с бритами ОЧЕНЬ вряд ли отсидятся за своими лужами, как в две предыдущие мировые войны, чтобы потом, когда у других сплошные развалины и горы трупов, на этом хорошо нагреть лапу и подгнять свои экономики на невиданный доселе уровень. Гитлера уже нет, сейчас у них хватило тупости быть САМИМ стороной конфликта. Чувствуете уровень ставок и опасности для ВСЕГО МИРА? А кто все это заварил? Россия слишком близко придвинула собственные границы к вражескому блоку? Ну да, конечно, кто же еще…за то и война…МИРОВАЯ война. А гибнем МЫ…»); військова агресія Російської Федерації виправдовується небажанням влади втратити прихильність населення, яке масово підтримує експансію та не погодиться з капітуляцією («…А по поводу «кому-то, кроме него», да там, судя по всему, многие не то, что поддерживают - они явно давно этого ждали. Более того, когда больше месяца назад там объявили, что войска уходят из киевской и черниговской областей - вы знаете, какая пошла там зрада?! Это просто капец! И реакция российского общества ясно дала понять, что больше включить заднюю ему просто не дадут. Вот если хотите сбросить Путина - попробуйте сделать так, чтобы он объявил об уходе российских войск с территории Украины, не закончив начатое… …Потомучто уже пролито столько крови, столько жертв и потерь, столько усилий, побед и продвижений, что попробуй теперь спустить все это в унитаз. Поэтому лично я уверен - они не отступятся и будут идти до конца, здесь вопрос только в сроках. И на экономические трудности можете даже не рассчитывать. Может быть, это одна из причин, почему РФ восемь лет не нападала - потомучто прийдется идти до конца, иначе встанет вопрос о государственности уже самой России…»; агресія РФ проти України, розпочата в 2014 році, представлена, серед іншого, як внутрішній громадянський конфлікт, спровокований частиною населення України та помилковою внутрішньою політикою української влади («Мы все так или иначе где-то потеряем, а где-то УЖЕ потеряли, и все это из-за скотов, которые 8 лет назад решили, что они умнее и чем-то лучше других СВОИХ СОГРАЖДАН, и закон им не писан, нарушили конституцию и любые законы, наплевали на мнение и позицию других, ломали их через колено, обманывали, запугивали натуральными террористическими методами, унижали, вытирали о них ноги, избивали и МАССОВО убивали. Направили армию против собственного народа, развязали войну и ДАЖЕ НЕ ДУМАЛИ ее заканчивать. Ну, хотели войны? Будет теперь вам война. Только теперь НАСТОЯЩАЯ! …»; «… Мое мнение - если жители остальной Украины «спят и видят», чтобы вступить в ЕС и НАТО - видимо, Донецкие считают, что тоже вправе сами решать, какое у них будет государство. И не они это начали. Достаточно было подождать чуть более года - и янык ушел бы МИРНО, избрали бы своего шоколадного зайца и НЕ БЫЛО БЫ НИКАКОЙ ВОЙНЫ.ВООБЩЕ…»); агресія Російської Федерації проти України розглядається як вимушений акт та логічний підсумок багаторічного ігнорування її інтересів на політичній світовій арені: так, автор нагадує неодноразові спроби РФ зупинити розширення НАТО та наближення його кордонів до кордонів Російської Федерації; висловлюється думка, що причиною агресїї є небажання вести діалог, враховувати інтереси Російської Федерацією та т.зв. «Л/ДНР» («Путин, если коротко, ВОСЕМЬ ЛЕТ пытался заставить Украину успокоиться, прекратить убивать собственное население на Донбассе - они плевать хотели, причем демонстративно. ПЯТНАДЦАТЬ ЛЕТ (со времен Мюнхенской речи) пытался остановить продвижение НАТО на Восток к СВОИМ ГРАНИЦАМ - да ну, какая-то там Россия галимая что-то хочет, перетопчется! Ну вот вам результат - карибский кризис, угроза ни многони мало ядерпной войны! Лезли нахрапом - вот и получили теперь!...»; «На переговоры оппоненты России клали большие болты с левыми резьбами, и по ходу кладут и сейчас и собираются и дальше. И называют это «на таких херовых условиях - не хочу и не буду!» Тупик. А если бы сели за стол переговоров еще с ЛДНР- тогда вообще НИЧЕГО этого бы не было!...»);

Крім того, у своїх висловлюваннях ОСОБА_7 характеризує моральні та професійні якості представників збройних формувань РФ виключно з позитивного боку, зокрема він зазначає про неодноразові, нібито, пропозиції військовослужбовців ЗС РФ до бійців «Азову» випустити цивільних полонених, воювати чесно, вказується на щоденне встановлення режиму тиші військовими ЗС РФ («Да, а какого хрена тогда целый генсек ООН рассказывает, что на ВЧЕРА оттуда вывели ПЯТЬСОТ мирных людей?! ЧТО они там делали ДВА МЕСЯЦА?! Ну что значит не нам судить? Я это говорю к тому, что россияне месяца ПОЛТОРА предлагают этим воякам быть мужиками и освободить всех мирных людей, ВЫПУСТИТЬ их и воевать ПО ПРАВИЛАМ!! СКОЛЬКО они обьявляли ЕЖЕДНЕВНЫХ режимов тишины, сколько предлагали выпустить людей, сдаться, в конце концов, и сколько все еще будут предлагать? А те «азовцы» расстреливают солдат-морпехов, которые пытаются от них свинтить и сдаться - уже нашли таких парочку, застреленных в голову. Именно ОНИ всех и держат…»); наводяться факти гуманного ставлення військових ЗС РФ до мирного населення: пояснюється відмова від застосування важкого озброєння небажанням заподіяти шкоду цивільним полоненим «Азовсталі» («А в Азовстали «защитники» из Азова предъявили оккупантам ультиматум: 15 заложников на тонну продуктов и лекарства. А всего по опросам россиянами украинских пленных там может находиться около ДВУХСОТ МИРНЫХ ГРАЖДАН. Это к вопросу, почему РФ не раздолбает там все под ноль ракетными ударами.»).

При цьому, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , переслідуючи явно злочинний намір, здійснив вищевказане протиправне діяння в контексті триваючої збройної агресії Російської Федерації проти України, яка розгорнута на всій її території, отже, вчинив усі залежні від нього дії на шкоду інформаційній безпеці іншої людини і громадянина ОСОБА_10 , суспільству та держави, та довів свій злочин до кінця, тобто вчинив вказані злочинні дії повторно.

Крім того, ОСОБА_7 , в порушення вимог Положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 576 12.02.1991, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої Наказом МВС № 622 від 21.08.1998, діючи умисно, без передбаченого законом дозволу здійснив придбання, носіння та зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів за наступних обставин.

Згідно з п. 1 Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України (Додаток № 1), затвердженого Постановою Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 № 2471-XII, не може перебувати у власності громадян зброя, боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї, зазначеної в додатку № 2, і боєприпасів до неї, а також спортивної зброї і боєприпасів до неї, що придбаваються громадськими об`єднаннями з дозволу органів внутрішніх справ), бойова і спеціальна військова техніка, ракетно-космічні комплекси.

Цією ж Постановою Верховної Ради України установлено спеціальний порядок набуття права власності громадянами на окремі види майна (Додаток № 2). Згідно з Додатом № 2 до вказаної Постанови Верховної Ради України громадяни набувають права власності на такі види майна, придбаного ними з відповідного дозволу, що надається:

а) на вогнепальну гладкоствольну мисливську зброю - органами внутрішніх справ за місцем проживання особам, які досягли 21-річного віку;

б) на вогнепальну мисливську нарізну зброю (мисливські карабіни, гвинтівки, комбіновану зброю з нарізними стволами) - органами внутрішніх справ за місцем проживання особам, які досягли 25-річного віку.

Так ОСОБА_7 , діючи у порушення Постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 № 2471-XII (із додатками), Положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 № 622, у невстановленому слідством місці та час, але не пізніше 23.06.2022, будучи достовірно обізнаним про вимоги законодавства України щодо порядку придбання та зберігання бойових припасів, діючи умисно, без передбаченого законом дозволу придбав у невстановлених слідством осіб самозарядний пістолет «BLOW» моделі «TR 14» калібру 9 мм Р.А.К., до конструкції якого кустарним (саморобним) способом внесено незворотні зміни, внаслідок чого він набув ознак короткоствольної гладкоствольної вогнепальної зброї калібру 9 мм Р.А. і є придатним до стрільби, а також чотири пістолетні набої з маркуванням «YAS GLD 9 mm», які виготовлені кустарним способом шляхом переспорядження капсульованих гільз калібру 9 мм Р.А. зі збільшенням маси метального заряду та можливо здійснювати постріли з гладкоствольної травматичної зброї із вогнепальним принципом метання снаряду - пристрою для стрільби набоями спорядженими еластичними снарядами травматичної (несмертельної) дії. Набої придатні до стрільби та за показниками кінетичної енергії Еп відносяться до бойових припасів.

Придбані без передбаченого законом дозволу вогнепальну зброю та бойові припаси ОСОБА_7 переніс та у подальшому зберігав за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погодившись з вироком суду першої інстанції, захисник захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок Печерського районного суду міста Києва від 21 травня 2024 року змінити, скасувати вирок в частині визнання винуватим ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263 КК України; скасувати вирок в частині визнання винуватим ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 436-1 КК України; перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 3 ст. 436-1 на ч. 1 ст. 436-1 КК України. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що вирок суду першої інстанції є незаконним; обшук за місцем проживання ОСОБА_7 є недопустимим доказом, оскільки проведений із порушеннями норм КПК України, зокрема в протоколі обшуку не вказано хто здійснював відеозйомку, не вказано, що відеозапис переглядався учасниками обшуку; крім того, на відеозаписі відсутні відомості щодо пакування вилучених предметів, зокрема пістолета та патронів; висновок експерта №139/6 від 13.07.2022 є також недопустимим доказом, позаяк відповідно консультативного висновку фахівця від 16.11.2022 за результатами аналізу висновку експерта №139/6 від 13.07.2022, вказаний висновок є науково необґрунтованим, не відповідає принципам об`єктивності і повноти дослідження, не відповідає вимогам п. 1 ч. 5 ст. 69, ч. 1 ст. 101, п. 7. ч. 1 ст. 102 КПК України, а тому вирок в частині визнання ОСОБА_7 винуватим за ч. 1 ст. 263 КК України підлягає скасуванню. Крім того, апелянт зазначає про те, що обвинувачений вчинив тотожні дії безперервно протягом короткого проміжку часу, з використанням одного технічного засобу, спілкуючись з одними особами, а тому ознаки повторності в його діях відсутні, а тому його дії необхідно перекваліфікувати з ч. 3 ст. 436-2 КК України на ч. 1 ст. 436-2 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 подав аналогічну за змістом апеляційну скаргу, в якій просить вирок Печерського районного суду міста Києва від 21 травня 2024 року змінити. Виправдати його за ч.1 ст. 263 КК України. Перекваліфікувати його дії з ч.3 ст. 436-2 на ч.1 ст. 436-2 КК України та обрати міру покарання не пов`язану з позбавленням волі. Скасувати конфіскацію майна. Повернути йому вилучені в нього носії інформації або розглянути можливість повернення йому інформації, що не стосується матеріалів справи.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку вимог та доводів апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечив проти задоволення поданих апеляційних скарг, перевіривши доводи апеляційних скарг, частково дослідивши матеріали кримінального провадження, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги захисника та обвинуваченого задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність висунутого обвинувачення із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; також про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2, ч. 1 ст. 263 КК України, колегія суддів вважає обґрунтованими, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтуються на сукупності допустимих, достовірних та достатніх для цих висновків доказів, які повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено досліджені в судовому засіданні.

Так, на підтвердження встановлених фактичних обставин справи суд першої інстанції обґрунтовано послався на докази, наявні в матеріалах кримінального провадження: показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , протоколом обшуку від 23.06.2022, протоколом огляду речей від 27.05.2022, протоколами огляду речей від 05.07.2022, висновком лінгвістичної експертизи №182/1 від 17.06.2022, висновком балістичної експертизи №139/6 від 13.07.2022.

Як убачається із вироку суду першої інстанції, судом в повній мірі проаналізовано доводи захисника про визнання протоколу обшуку недопустимим доказом з тих підстав, що в протоколі не вказано хто здійснював відеозйомку, не вказано, що відеозапис переглядався учасниками обшуку, на відеозаписі відсутні відомості щодо пакування вилучених предметів, що є порушенням норм КПК України, та наведено мотиви, з яких суд визнав їх безпідставними, які, на переконання колегії суддів, є обґрунтованими, оскільки судом встановлено, що наведені докази не можуть вважатися недопустимими з підстав, вказаних стороною захисту, позаяк вказана слідча дія проведена з дотриманням ст. 87 КПК України.

У суді апеляційної інстанції за клопотанням сторони захисту суд апеляційної інстанції частково повторно дослідив докази, зокрема протокол обшуку від 23.06.2022 (флеш накопичувач з відеозаписом), з якого убачається, що за місцем проживання ОСОБА_7 проводився обшук та під час якого, серед іншого, вилучено коробку з патронами, які придбалися обвинуваченим та зберігалися ним за місцем його проживання; будь-яких порушень з боку правоохоронних органів із відеозапису не вбачається.

Доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого щодо відсутності в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, позаяк докази, наявні в матеріалах кримінального провадження, спростують позицію сторони захисту. Так, із протоколу обшуку та відеозапису, на якому зафіксована слідча дія, убачається, що за місцем проживання ОСОБА_7 проведено обшук, під час якого у нього вилучено пістолет та патрони до нього; ОСОБА_7 підтвердив, що вилучені предмети належать йому. Відсутність відомостей про перегляд відеозапису учасниками обшуку не є підставою для визнання доказів недопустимими, оскільки не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону.

Крім того, недоліки, допущені при складанні процесуальних документів (протоколу обшуку), на які вказує сторона захисту, не мають безумовним наслідком визнання протоколу обшуку недопустимим доказом, позаяк не спростовують фактичних даних, отриманих в результаті даної слідчої дії, і в сукупності з даними відеофіксації в достатній мірі відтворюють перебіг подій (проведення обшуку) та отримані результати.

Посилання сторони захисту на консультативний висновок фахівця за результатами аналізу висновку експерта №139/6 від 13.07.2022, є безпідставними.

Посилання сторони захисту на консультативний висновок фахівця ОСОБА_12 від 16.11.2022 щодо висновку балістичної експертизи №139/6 від 13.07.2022 - є безпідставними, позаяк, при наданні висновку фахівець не попереджався слідчим або судом про кримінальну відповідальність, передбачену ст.ст. 384, 385 КК України, вказаний висновок є виключно консультативним, який не має переваги як джерело доказування порівняно з висновком експерта, складеного за результатами проведеного об`єктивного та безпосереднього дослідження наданих експерту предметів. Також суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що у консультативному висновку фахівець у галузі балістики надає оцінку висновку експерта «як процесуальному джерелу доказів у справі» з посиланням на п.2 ст. 84 КПК України, що свідчить про вихід за межі наявних у нього повноважень, оскільки він не є фахівцем у галузі права.

Всупереч доводам апеляційних скарг, фактичні дані, покладені в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_7 , отримано в порядку, визначеному КПК України, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Доводи апеляційних скарг про те, що судом першої інстанції проігноровано показання обвинуваченого у тій частині, що в нього не було бойових патронів, - є необґрунтованими, позаяк доказів на підтвердження своєї позиції сторона захисту не надала.

Також доводи апелянтів в частині перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 з ч. 3 ст. 436-2 КК України на ч. 1 ст. 436-2 КК України, оскільки, як стверджує сторона захисту, ОСОБА_7 вчинив інкриміновані йому тотожні дії безперервно протягом короткого строку з використанням одного технічного засобу, а тому об`єднані єдиним умислом, - є неспроможними з огляду на те, що намір спілкування у обвинуваченого ОСОБА_7 виникав на кожного свідка окремо, тобто стосовно кожної особи наявна самостійна суб`єктивна сторона (самостійний умисел), який виникає безпосередньо перед вчиненням окремого злочину. У даному випадку у діях ОСОБА_7 наявна ознака повторності, позаяк кожне з вчинених ним діянь характеризується власними суб`єктивним змістом в межах певного виду вини та у поєднанні з іншими обставинами утворює окремий склад злочину.

На переконання колегії суддів, показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 щодо їхнього спілкування з обвинуваченим ОСОБА_7 є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та з наявними в матеріалах справи письмовими доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку у розумінні ст. 94 КПК України, а тому не викликають сумнівів у своїй достовірності та правдивості.

Досліджені безпосередньо судом першої інстанції докази суд апеляційної інстанції вважає належними, допустимими та у їх сукупності достатніми для встановлення існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та які у своїй сукупності вказують на умисний характер дій обвинуваченого і відтворюють обставини вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень та доводять його винуватість у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів не встановила процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які ставили би під сумнів обґрунтованість висновків судів про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Нових переконливих даних, які ставили би під сумнів зазначені висновки суду першої інстанції, та вказували на недопустимість та неналежність зібраних у кримінальному провадженні письмових доказів, до суду апеляційної інстанції надано не було.

Отже, колегія суддів уважає доводи захисника про те, що вирок суду ґрунтується на неналежних та недопустимих доказах, а викладені у вироку висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадженнятакими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, оскільки суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив всі докази кримінального провадження в їх сукупності, визнав їх належними та допустимими, дійшов обґрунтованого та вмотивованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2, ч. 1 ст. 263 КК України.

Порушень кримінального процесуального закону, які могли би істотно вплинути на висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого та кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2, ч. 1 ст. 263 КК України, колегією суддів не встановлено.

На переконання колегії судів апеляційної інстанції, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання із дотриманням вимог ст. 65 КК України.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що підстави для скасування вироку суду першої інстанції відсутні, а тому в задоволенні поданих апеляційних скарг обвинуваченого та захисника слід відмовити, а вирок суду щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 417 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги захисника та обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок Печерського районного суду міста Києва від 21 травня 2024 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2, ч. 1 ст. 263 КК України, - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: _______________ ______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4