Справа №463/8634/25
Провадження №1-кс/463/8293/25
У Х В А Л А

17 вересня 2025 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 від 10 липня 2025 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0002335 від 17.06.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, -

в с т а н о в и в :

скаржник звернувся до слідчого судді із скаргою на постанову старшого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 від 10 липня 2025 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0002335 від 17.06.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України. Просить таку скасувати.

Скаргу мотивує тим, що в провадженні Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, перебувають матеріали кримінального провадження №0002335 від 17.06.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України. Вказане кримінальне провадження розпочато за зверненням ОСОБА_3 .

В межах вказаного кримінального провадження ОСОБА_3 подав клопотання від 05.07.2025 року про залучення його до провадження як потерпілого у зв`язку із заподіянням йому кримінальним правопорушенням шкоди. За результатами розгляду вказаного клопотання слідчим винесено оскаржувану постанову від 10 липня 2025 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0002335 від 17.06.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України.

Скаржник вважає оскаржувану постанову незаконною, невмотивованою, необґрунтованою та постановленою без проведення належного досудового розслідування. А тому просить таку скасувати.

А тому звернувся до слідчого судді з відповідною скаргою, яку просить задовольнити.

Скаржник в судове засідання призначене до розгляду в режимі відеоконференції не з`явився, про дату та час розгляду справи був належним чином повідомлений через Державну установу «Львівська установа виконання №19».

Представник суб`єкта оскарження - Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином. До судового засідання скерував письмові заперечення на скаргу, згідно яких зазначив, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що на адресу ТУ ДБР у місті Львові надійшла ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 06.05.2025 у справі № 761/15903/25, якою зобов`язано уповноважену посадову особу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви ОСОБА_3 щодо можливого вчинення кримінального правопорушення працівниками Яворівського районного суду. До ТУ ДБР у м. Львові також надійшла заява ОСОБА_3 про залучення його до кримінального провадження як потерпілого від злочину, що розслідується у ньому. Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Згідно із ч. 2 ст. 55 КПК України потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки. Заява ОСОБА_3 про його залучення до провадження як потерпілого задоволенню не підлягає, оскільки з матеріалів кримінального провадження та поданої заяви встановлено очевидні та достатні підстави вважати, що вона подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у ч. 1 ст. 55 КПК України. Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 364 КК України, за фактом вчинення якого внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0002335 від 17.06.2025, сконструйоване таким чином, що кримінально караним є зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб. Частиною 2 ст. 364 КК України передбачено відповідальність за те саме діяння, якщо воно спричинило тяжкі наслідки. Ч.ч. 3, 4 примітки до ст. 364 КК України визначено, що істотною шкодою у статтях 364, 364-1, 365, 365-2, 367 вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян. Тяжкими наслідками у статтях 364-367 вважаються такі наслідки, які у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян. Таким чином, слід дійти висновку, що законодавцем при ухвалені КК України не передбачено можливість спричинення іншої, крім майнової, шкоди фізичній особі в результаті вчинення дій, що становлять об`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого ст. 364 КК України. Натомість, конструкцією диспозицій ч.ч. 1-2 ст. 364 КК України як шкоду від злочину передбачено виключно майнову шкоду (збитки). У заяві, що стала підставою для реєстрації кримінального провадження, ОСОБА_3 не наведено жодних даних щодо спричинення йому будь-якої шкоди, зокрема, і майнової. Не містять таких відомостей й інші матеріали кримінального провадження. Крім того, на запит слідчого заявник ОСОБА_3 не надав жодних відомостей (документів, доказів) на підтвердження факту спричинення йому майнової шкоди у результаті вчинення ймовірного злочину працівниками Яворівського районного суду, який розслідується у кримінальному провадженні. Зазначена позиція ОСОБА_3 з урахуванням права заявника подавати на підтвердження своєї заяви речі і документи, а також принципу змагальності сторін в обстоюванні своєї позиції, свідчить про відсутність у нього будь-яких даних на підтвердження факту та обставин спричинення майнової шкоди від кримінального правопорушення, що розслідується у цьому кримінальному провадженні. Встановлені обставини виключають можливість спричинення ОСОБА_3 майнової шкоди в результаті дій працівників Яворівського районного суду. Відповідно до ч. 5 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді. З огляду на встановлені обставини слідчим у кримінальному провадженні винесено оскаржувану постанову яка є належним чином мотивована, обґрунтована, а відтак законна.

А тому просив в задоволенні скарги відмовити.

У зв`язку із наведеним, враховуючи скорочені процесуальні строки для розгляду скарги, вважаю за можливе розглянути скаргу у відсутності суб`єкта оскарження на підставі наявних доказів. Крім того, в силу ч.3 ст. 306 КПК України його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши матеріали скарги вважаю, що в задоволенні такої слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що в провадженні Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, перебувають матеріали кримінального провадження №0002335 від 17.06.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України. Вказане кримінальне провадження розпочато за зверненням ОСОБА_3 .

В межах вказаного кримінального провадження ОСОБА_3 подав клопотання від 05.07.2025 року про залучення його до провадження як потерпілого у зв`язку із заподіянням йому кримінальним правопорушенням шкоди.

За результатами розгляду вказаного клопотання слідчим винесено оскаржувану постанову від 10 липня 2025 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0002335 від 17.06.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених КПК України, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне (ч. 3 ст. 110 КПК).

Необхідно визначити, у яких випадках особа може набувати статусу потерпілого відповідно до норм кримінального процесуального закону. Так, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди (ч. 1 ст. 55 КПК України). Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого (ч. 2 ст. 55 КПК України). Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого (ч. 3 ст. 55 КПК України).

З урахуванням цих положень, потерпілим може бути 1) особа, якій завдано шкоди (моральної, фізичної або майнової), яка 2) подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або 3) яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода, і тому вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого. Слід враховувати, що слідчий має право відмовити особі у визнанні її потерпілим. Зокрема, така відмова (у формі постанови) є обґрунтованою за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди (ч. 5 ст. 55 КПК України). Це єдиний випадок, коли можна відмовити особі у визнанні її потерпілим.

Так, процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст. 55 КПК України є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані.

Проаналізувавши постанову слідчого, останній вважає, що в ході кримінального провадження не встановлено достатніх відомостей, які б свідчили про спричинення, або ж замаху на спричинення заявнику моральної, фізичної або майнової шкоди.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до правил оцінки доказів (частина 3 статті 370 КПК України). Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, суд повинен виносити вмотивовані рішення (наприклад, Рішення Великої Палати у справі Moreira Ferreira проти Португалії (no. 2) від 11 липня 2007 року, Заява № 19867/12, параграф 84). Вмотивованість вимагає від суду чітко вказати на підстави тієї чи іншої аргументації. При вирішенні питання про встановлення процесуального статусу осіб, таким чином, необхідно чітко вказати, на підставі яких доказів в осіб виникає такий процесуальний статус

Окрім цього, звертаю увагу на те, що процесуальний статус потерпілого виникає саме з моменту, коли встановлено, що цій особі було завдано шкоди. У цьому випадку скаржник не надає будь якого підтвердження завдання йому будь-якої шкоди кримінальним правопорушенням.

Слідчий суддя критично ставиться до доводів скаржника з приводу того, що постанова є незаконною та необґрунтованою. У постанові слідчого є мотивувальна частина з посиланням на положення КПК, яка містить мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування (у задоволенні клопотання відмовлено, оскільки спричинена шкода підлягає доказуванню, а на даний момент відсутні відомості, які б свідчили про шкоду, завдану скаржнику кримінальним правопорушенням).

Слід зазначити, що сам факт внесення відомостей в ЄРДР не свідчить про вчинення кримінального правопорушення, а є підставою для проведення певних слідчих (розшукових) дій з метою перевірки обставин викладених заявником та виконання завдання кримінального провадження.

А тому у вимозі про скасування постанови старшого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 від 10 липня 2025 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0002335 від 17.06.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, слід відмовити, оскільки скаржником не доведено будь-якими доказами як факту спричинення шкоди, так і розміру шкоди, що була завдана, або могла бути завдана кримінальним правопорушенням. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що таким чином права скаржника не обмежуються, оскільки визнання потерпілим може відбутися на будь-якій стадії кримінального провадження, щойно буде встановлено (або належним чином доведено) вид і розмір шкоди, що була завдана кримінальним правопорушенням.

Керуючись вимогами ст.ст.303, 306, 307, 372 КПК України, -

постановив:

В скарзі ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 від 10 липня 2025 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0002335 від 17.06.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України відмовити.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1