справа № 991/4293/24
провадження № 11-кп/991/160/25
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року м. Київ

Суддя Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , перевіривши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 на ухвалу Вищого антикорупційного суду від 07 жовтня 2025 року, якою задоволено клопотання прокурора ОСОБА_4 про виділення кримінального провадження щодо обвинуваченої ОСОБА_5 в окреме провадження у зв`язку з укладенням угоди про визнання винуватості в кримінальному провадженні, унесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000144 від 13.03.2022, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України,

ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України,

ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України,

ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209 КК України,

УСТАНОВИВ:

Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 07 жовтня 2025 року задоволено клопотання прокурора ОСОБА_4 та виділено в окреме провадження матеріали в частині обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України із матеріалів кримінального провадження, унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000144 від 13.03.2022 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209 КК України, для розгляду судом угоди про визнання винуватості, укладеної між обвинуваченою ОСОБА_6 та прокурором Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_4 .

Не погодившись з указаним рішенням захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 звернулася до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, як незаконну. Також, просить поновити строк на апеляційне оскарження.

На думку захисника, колегія суддів Вищого антикорупційного суду при постановленні оскаржуваного рішення не взяла до уваги, що прокурором не було долучено до клопотання про виділення письмової згоди від потерпілих на укладення такої Угоди в даному кримінальному провадженні. Однак, за таких обставин на такій стадії ініціювання такої угоди немає жодних передбачених КПК України підстав для виділення матеріалів в окреме провадження.

Перевіривши матеріали апеляційної скарги, вважаю, що у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 на ухвалу Вищого антикорупційного суду від 09 червня 2022 року слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 392 КПК України, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 КПК України; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених КПК України.

Ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті (ч. 2 ст. 392 КПК України).

Ухвала про виділення з матеріалів кримінального провадження в окреме судове провадження матеріалів щодо певного обвинуваченого є судовим рішенням, можливість оскарження якого в апеляційному порядку під час судового провадження в суді першої інстанції КПК України не передбачено. А тому, з огляду на зміст положень ст. 392 КПК України, така ухвала суду не підлягає окремому оскарженню в апеляційному порядку, а заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

У відповідності до ч. 1 ст. 334 КПК України, матеріали кримінального провадження, у тому числі матеріали щодо кримінального проступку та щодо злочину, можуть об`єднуватися в одне провадження або виділятися в окреме провадження ухвалою суду, на розгляді якого вони перебувають, згідно з правилами, передбаченими статтею 217 цього Кодексу.

Аналіз наведеної правової норми дає підстави дійти висновку, що законодавець не пов`язує можливість виділення матеріалів кримінального провадження в окреме провадження з певною стадією судового провадження. У даному випадку визначальним є наявність підстав та застережень, передбачених положеннями статті 217 КПК України.

Згідно п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження включає в собі підготовче судове провадження та судовий розгляд.

Таким чином, кримінальним процесуальним законом передбачено можливість виділення матеріалів кримінального провадження щодо певного обвинуваченого в окреме провадження як на стадії підготовчого судового засідання, так і під час судового розгляду.

Згідно вимог ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

При цьому суд звертає увагу, що стаття 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження, тож Кримінальний процесуальний кодекс України визначає в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку. Саме тому апеляційна скарга на судове рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, не може бути розглянута по суті, а відмова у відкритті апеляційного провадження у зв`язку з оскарженням рішення, оскарження якого не передбачено, не може сприйматись як обмеження доступу до правосуддя.

Так, в рішенні Європейського суду з прав людини від 08 січня 2008 року щодо прийнятності заяви №32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги.

З урахуванням викладеного, у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_2 на ухвалу Вищого антикорупційного суду від 07 жовтня 2025 року слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст. 392, ч. 4 ст.399 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_2 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 на ухвалу Вищого антикорупційного суду від 07 жовтня 2025 року, відмовити.

Копію ухвали разом з апеляційною скаргою та доданими до неї матеріалами невідкладно надіслати особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.

Суддя: ОСОБА_1