Справа № 611/457/24
Провадження № 1-кп/611/22/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року Барвінківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 , за участю:

секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

представника потерпілого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі м. Барвінкове кримінальне провадження внесенео 23 грудня 2023 року до Єдиного реєстру досудових правопорушень за №0003021 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Барвінківського районного суду Харківської області знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 грудня 2023 року ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор», до 20 лютого 2024 року.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2024 року ОСОБА_5 було продовжено строк тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор», до 17 травня 2024 року.

Ухвалами Барвінківського районного суду Харківської області від 17.05.2024, 08.07.2024, 28.08.2024, 22.10.2024, 11.12.2024, 05.02.2025, 03.04.2025, 27.05.2025, 11.07.2025, 13.10.2025 відносно ОСОБА_5 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор», строком 60 днів без визначення розміру застави.

Прокурор заявив клопотання про продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, без визначення розміру застави.

В обґрунтування своєї позиції прокурором зазначено, що на теперішній час є необхідність продовження застосування відносно ОСОБА_5 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати.

Представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_4 підримала зазначене клопотання проурора.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб без визначення розміру застави.Просив застосувати відносно нього інший запобіжний захід не пов`язаний з утриманням під вартою.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 також заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, без визначення розміру застави.

В обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що обвинувачений ОСОБА_5 частково визнав свою вину, не запреречував проти самої події злочину, що саме він скоїв злочин, співпрацював зі слідством, активно сприяв розкриттю злочину. На переконання захисника, стороною обвинувачення не надані докази, які б свідчили про можливість та достатність підстав для продовження строку дії найтяжчого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для запобігання зазначеним ризикам. Саме клопотання містить лише загальні визначення, без обґрунтування підстав та обставин застосування такого запобіжного заходу.

На думку захисника, на даний час ризики зменшились або перестали існувати, що може свідчити про можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, що зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку .

Крім того,захисник зазначив, що стороною обвинувачення було порушено норми ч.1 ст.199 КПК України, оскільки клопотання подано пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, обвинуваченому не були своєчасно надані копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу.

Суд, заслухавши доводи прокурора, захисника та обвинуваченого, дослідивши клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, матеріали кримінального провадження, дійшов наступних висновків.

Згідно ч. 4 ст. 199 КПК України розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою здійснюється згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до частини третьої статті 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Зі змісту частини першої статті 197 глави 18 розділу ІІ КПК України випливає, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Порядок продовження строку тримання під вартою регламентований ст.199 КПК України, зокрема, частиною першою зазначеної статті визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за пять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При цьому суд враховує, що частина третя статті 199 КПК України є відсильною нормою щодо статті 184 КПК України. Зі змісту частини другої статті 184 КПК України випливає, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного ОСОБА_5 , спливає 11.12.2025. Крім того, прокурором не надано суду відповідного клопотання з відомостями, які б свідчили про вручення його копії обвинуваченому та його захиснику.

Разом з тим, суд враховує, що проти розгляду клопотання прокурора обвинувачений та сторона захисту не заперечували, не погоджуючись з доводами зазначеними у ньому. Окрім цього, суд враховує, що чинне кримінально-процесуальне законодавство не містить застережень, згідно з якими порушення порядку звернення з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу спричиняє відмову в задоволенні клопотання або ж залишення клопотання без розгляду.

Крім того, частиною третьою статті 331 КПК визначено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Суд вважає за доцільне зазначити, що приписи частини третьої статті 331 КПК України є імперативними.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Разом з тим, кримінальний процесуальний закон не передбачає негативних наслідків для ініціаторів клопотання у разі звернення з пропуском такого строку.

Таке клопотання неможливо повернути стороні обвинувачення, або залишити його без розгляду.

Передбачений п`ятиденний строк на звернення з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, носить виключно процедурний (організаційно-забезпечувальний) характер і ч. 5 ст.199 КПК України не встановлює обов`язок суду відмовити у продовженні строку тримання під вартою у зв`язку з його недотриманням.

Крім того, положеннями чинного КПК України не передбачено можливість постановлення судом ухвали про повернення прокурору без розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою, у зв`язку із пропуском прокурором строку звернення до суду.

Отже, клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає розгляду по суті.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст.115 КК України, яке в силу ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

На даний час в рамках кримінального провадження ще не допитані всі свідки, а тому є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_5 , з огляду на тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватим у інкримінованому злочині, зможе вплинути на свідків, які ще не допитувались під час судового розгляду; ухилитися від суду та не виконувати його процесуальні рішення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того, на думку суду, не виключений ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість обвинуваченим вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи, що останій обвинувачується у вчиненні злочину внаслідок вживання алкогольних напоїв.

На час розгляду клопотання прокурора відсутні дані, які б свідчили про зменшення чи відсутність ризиків, зазначених у клопотанні та встановлених у попередніх ухвалах суду про запобіжний захід обвинуваченого, що стало б підставою для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Обґрунтованість обвинувачення підтверджується фактичними доказами, що містяться в матеріалах провадження. Вказане свідчить про достатні підстави вважати, що на даний час відсутні дані, які б свідчили про зменшення чи відсутність ризиків, наведених у клопотанні прокурора та встановлених у попередніх ухвалах суду про запобіжний захід обвинуваченого, що стало б підставою для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а тому, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим та не ефективним.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження та характеру дій, які інкримінуються обвинуваченому, суд вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученогс Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

З урахуванням наведеного у суду відсутні сумніви щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовував необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання даної особи під вартою, оскільки на даний час ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження.

Тримання ОСОБА_5 під вартою під час судового розгляду кримінального провадження є тим запобіжним заходом, який забезпечить його належну процесуальну поведінку та виконання ним процесуальних обов`язків. Підстав для застосуванням менш суворого запобіжного заходу суд не убачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183,184, 197, 199, 331, 334 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч. 1 ст. 115 КК України, задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор №27», тобто до 05 лютого 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали встановити до 05 лютого 2026 року включно.

Ухвала може бути оскаржена в частині продовження строку тримання під вартою шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення ухвали, а особою, що утримуюєся під вартою, протягом цього ж строку з моменту отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали буде складено 08 грудня 2025 року.

Суддя ОСОБА_1