УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

28 жовтня 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 309, ч. 3 ст. 146, п. 3,12 ч. 2 ст. 115 КК України, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000417 від 09.05.2019, клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу -

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_7 подав клопотання про зміну запобіжного заходу, мотивуючи його тим, що на його думку строк притягнення його до відповідальності сплив. Дану позицію він мотивує тим, що відповідно до ч. 5 ст. 72 Кримінального кодексу України (в редакції Закону № 838-VIII), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Обвинувачений стверджує, що протягом шести років, шести місяців судове слідство затягувалося з метою отримати від нього зізнавальних показань в тому, що він не скоював. Він також стверджує, що неодноразово звертався із скаргами стосовно невідповідних умов тримання під вартою, які є примусовими та порушують права та гідність обвинуваченого ОСОБА_7 .

В клопотанні обвинувачений посилається на положення частини 1 статті 183 КПК України, а саме те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього кодексу, крім випадків, передбачених частиною 5 статті 176 цього кодексу.

Виходячи із зазначеного, обвинувачений просив суд змінити йому запобіжний захід із тримання під вартою на інший, що не пов`язаний із триманням під вартою.

Захисник обвинуваченого підтримала, просила задовольнити.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечувала, вказала, що обвинувачений обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання, зокрема, у виді довічного позбавлення волі. Отже, строк притягнення до відповідальності, на думку прокурора, у даних правовідносинах застосований бути не може, а тому у задоволені клопотання слід відмовити.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою на більш м`який, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні з таких підстав.

Суд, дослідивши матеріали провадження та вислухавши думки сторін, зазначає, що відповідно до статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків і недопущення спроб переховування від суду, впливу на свідків, потерпілих, знищення чи спотворення доказів або вчинення інших кримінальних правопорушень.

Відповідно до абзацу першого частини 3 статті 331 КПК України суд під час судового розгляду за наявності клопотань зобов`язаний до закінчення двомісячного строку з дня застосування запобіжного заходу розглянути питання щодо доцільності його продовження, зміни або скасування.

Оцінюючи доводи сторін, суд бере до уваги, що інкриміновані ОСОБА_7 діяння є насильницькими та спричинили загибель людини, що прямо охоплюється приписами пункту 2 частини 4 статті 183 КПК України, згідно з якою суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив смерть людини.

Як убачається з матеріалів провадження, обставини, що виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, не зменшилися, зокрема і досі:

- існує ризик переховування від суду, з огляду на суворість можливого покарання - до довічного позбавлення волі;

- не усунуто ризик незаконного впливу на свідків, які ще не допитані;

- залишається ризик перешкоджання судовому розгляду іншим чином;

- враховується попередня судимість Сотніченка, що свідчить про його схильність до протиправної поведінки.

Ці висновки узгоджуються з уже наданою судом оцінкою в попередніх ухвалах про продовження строку дії запобіжного заходу, де прямо вказано на збереження наведених ризиків та недостатність м`якших альтернатив для їх нейтралізації

Суду не надано жодних нових доказів, що свідчили б про якісне зменшення ризиків або появу стримуючих обставин, здатних забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого у разі застосування домашнього арешту, застави чи особистого зобов`язання. Відтак вимога ст. 178 КПК щодо оцінки можливості досягнення мети менш суворими засобами наразі не може бути виконана позитивно на користь обвинуваченого.

Посилання обвинуваченого на положення частини 5 статті 72 КК України є безпідставним, оскільки норма визначає порядок зарахування строку попереднього ув`язнення під час призначення покарання у вироку, а не є підставою для зміни чи скасування запобіжного заходу до ухвалення вироку.

Суд також зазначає, що продовження тримання під вартою не суперечить вимогам статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки існують обґрунтовані ознаки суспільного інтересу, який у цьому випадку, попри презумпцію невинуватості, переважає над принципом поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Тривалість провадження сама по собі не породжує обов`язку змінювати тримання під вартою, якщо на час розгляду ризики не зникли або не зменшилися до прийнятного рівня, а більш м`які заходи не здатні їх нівелювати. Питання умов тримання під вартою належить до сфери забезпечення прав затриманих/ув`язнених адміністрацією місць попереднього ув`язнення та контролю відповідними органами; можливі порушення можуть бути предметом окремого судового контролю (скарги, позови, звернення до Уповноваженого ВРУ з прав людини тощо). Водночас такі твердження не усувають і не компенсують наявні ризики за ст. 177 КПК у цій справі.

З огляду на характер і тяжкість інкримінованих злочинів, відсутність обставин, що свідчать про зменшення ризиків, а також положення частини 4 статті 183 КПК України, суд приходить до висновку, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу є неможливим і не забезпечить досягнення завдань кримінального провадження.

Суд зазначає, що обмеження свободи є сумісним зі ст. 5 Конвенції за наявності «релевантних і достатніх» підстав, що слугують легітимній меті - забезпеченню належного відправлення правосуддя та безпеки суспільства. У справах про особливо тяжкі насильницькі злочини із фатальними наслідками інтенсивність ризиків і потреба зберегти цілісність доказової бази становлять саме ті «вагомі» причини, які виправдовують продовження ізоляційного запобіжного заходу без заміни його м`якшими. Наявні в матеріалах дані демонструють, що баланс між правами обвинуваченого та переважаючим суспільним інтересом дотримано: судовий контроль здійснюється періодично, обставини щоразу переоцінюються, а доводи сторін отримують правову відповідь.

Виходячи із зазначеного, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення, а обвинуваченим - з моменту отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали оголошено 31 жовтня 2025 р.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3