Номер провадження: 11-сс/813/2276/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2025 року в рамках кримінального провадження №0000865, внесеного до ЄРДР 04 липня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 242 КК України,-

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , яке погодженого з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , та накладено арешт на майно, яке вилучене у ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

-мобільний телефон марки Samsung Galaxy A04S, імеі 1: НОМЕР_1 , імеі 2: НОМЕР_2 з сім -карткою НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_8 ;

-мобільний телефон марки Samsung Galaxy j7 серії SM-7700Н, імеі 1: НОМЕР_4 , імеі 2: НОМЕР_5 з сім - карткою НОМЕР_6 , що належить ОСОБА_8 , із забороною відчуження, розпорядження та користування.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що вилучене в ході обшуку майно відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, оскільки могло зберегти на собі сліди вчинення зазначеного у клопотанні кримінального правопорушення, є всі підстави вважати, що було знаряддям вчинення злочину, що в свою чергу свідчить про наявність необхідності в забезпеченні збереження вилученого майна.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник власника майна ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 ,звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна, з наступних підстав:

- слідчий суддя безпідставно наклав арешт на мобільні телефони, фактично ототожнивши матеріальний носій інформації із речовими доказами, що суперечить правовим позиціям ККС ВС викладеним у постановах від 06 лютого 2024 року № 645/6247/16-к, від 27 квітня 2023 року № 149/2360/17, відповідно до яких доказом є зміст електронної інформації, а не матеріальний носій;

- оскаржувана ухвала не містить конкретних правових підстав для арешту мобільних телефонів, а посилання суду на можливість збереження слідів та постанову слідчого про визнання речовими доказами, не відповідають вимогам ст. 98, п.п. 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, з огляду на те, що мобільні телефони вже оглянуті слідчим та в них зафіксована інформація, яка може мати значення для розслідування цього кримінального провадження.

Позиції учасників судового розгляду.

Представник власника майна підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності.

За вимогами ст.16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно з ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При цьому, ч. 2 вказаної норми встановлює, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до клопотання у проваджені СУ ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000865 від 04 липня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 242 КК України.

За версією органу досудового розслідування,посадові особи Степанівської філії ТОВ СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА», , за попередньою змовою з посадовими особами ТОВ СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА», , систематично здійснюють забруднення зворотними водами каналізаційних мереж, що утворюється під час перероблення та консервування фруктів і овочів на потужностях підприємства за адресою: Одеська область, Роздільнянський район, с. Степанівка, вул. Миру, 144, поверхневих вод річки Кучурган, що протікає в межах Роздільнянського району Одеської області, впадає в Кучурганське водосховище, з якого Стояновим гирлом з`єднується з лівим рукавом ОСОБА_10 , чим створюють небезпеку для здоров`я людей та довкілля.

Посадові особи Степанівської територіальної громади Роздільнянського району Одеської області достовірно знаючи про протиправні дії зазначених осіб, недбало відносяться до своїх обов`язків та не вживають заходів щодо їх припинення. Це дає змогу не вкладати кошти підприємства в будівництво очисних споруд, що приводить до зменшення собівартості продукції та її поза конкуренції щодо ціни.

Під час досудового розслідування 18.07.2024 (а.с. 11-13), 23.08.2024 (а.с. 14-16), 06.09.2024 (а.с. 17-23) проведено огляди місця скиду (с. Павлівка, вниз по вул. Новоселів до урізу води р. Кучурган) та виявлено скидний канал Степанівської філії ТОВ СП «Вітмарк-Україна» . У ході проведення вказаних оглядів здійснено відбори проб води з колектору очисних споруд Степанівської філії ТОВ СП «Вітмарк-Україна» в с. Степанівка Розділянського району Одеської області з приблизними координатами 46.76261 ПШ та 29.98421 СД.

За результати вимірювання показників складу та властивостей проб вод від 23.07.2024 р., встановлено перевищення допустимої середньодобової концентрації згідно Дозволу на спеціальне водокористування № 239/ОД/49-д-20 від 29.12.2020 виданого ПАТ «Одеський консервний завод дитячого харчування», щодо складу забруднених вод в р. Кучурган з колектору і с. Павлівка.

Разом з цим у ході досудового розслідування встановлено, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення можливо причетна ОСОБА_8 - еколог ТОВ СП «Вітмарк-Україна», яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси 03.10.2025 року було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , та вилучено: мобільний телефон марки Samsung Galaxy A04S, імеі 1: НОМЕР_1 , імеі 2: НОМЕР_2 з сім -карткою НОМЕР_3 ; мобільний телефон марки Samsung Galaxy j7 серії SM-7700Н, імеі 1: НОМЕР_4 , імеі 2: НОМЕР_5 з сім - карткою НОМЕР_6 , що належать ОСОБА_8 , із забороною відчуження, розпорядження та користування.

В подальшому, 03 жовтня 2025 року у даному кримінальному провадженні прийнято процесуальне рішення та в порядку ст. 110 КПК України - винесено постанову про визнання вилученого майна речовим доказом.

Враховуючи вказані обставини прокурор звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на вищезазначене майно з метою його збереження як речового доказу.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Норма-дефініція речових доказів (стаття 98 КПК) щодо критеріїв (умов) визнання матеріальних об`єктів речовими доказами (були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин) з одного боку дійсно, сформульована в категоричній формі, і вказані умови мають бути дотримані для визнання тих, чи інших речей речовими доказами. У той же час слід зважати на стадію кримінального провадження. Так, на стадії досудового розслідування не всі обставини, що підлягають з`ясуванню у кримінальному провадженні, можуть бути достовірно встановлені одразу ж, оскільки розслідування це процес пізнання обставин подій минулого, пов`язаний з пошуком, виявленням та фіксацією відповідних слідів злочинного діяння.

Системний аналіз норм КПК та практики ЄСПЛ дозволяє прийти до висновку, що КПК оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо. Стандарти «достатніх підстав (доказів)» використовуються в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, цілі прийняття тих чи інших рішень (вчинення дій) та їх правових наслідків. При цьому вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчими суддями (судом) (статті 157, 163, частина 5 статті 234, 260 та інші статті КПК), так і слідчими, прокурорами (статті 134, 271, 276 КПК та інші).

З огляду на положення частини 3 статті 170 КПК арешт майна на підставі пункту 1 частини 2 статті 170 КПК (тобто з метою забезпечення збереження речових доказів) передбачає дотримання стандарту «достатніх підстав» вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК.

Стандарт «достатніх підстав (доказів)» для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують певну річ з кримінальним правопорушенням (демонструють можливу приналежність до його вчинення в якості знаряддя або матеріального об`єкту, що містить певне відображення або інформацію про злочин), тобто наділяють її саму можливістю виконувати функцію доказу у кримінальному провадженні, і вони є достатніми, щоб виправдати її тимчасове обтяження у вигляді арешту для можливого використання в процесі доказування стороною обвинувачення у подальшому.

В той же час, абзацем 2 частини 3 статті 170 КПК України передбачено, що арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Отже, законодавець визначає посилені гарантії дотримання прав у зв`язку з вилученням названих вище електронних носіїв інформації, які є засобами швидкого спілкування осіб між собою та обміну великою за кількістю і обсягом інформацією, яка є досить «чутливою» та потребує захисту. Отже, ці електронні носії інформації фактично виокремлені із загального обсягу майна, яке може бути тимчасово вилученим під час обшуку, зокрема в частині, що стосується порядку такого вилучення.

Повертаючись до обставин справи, апеляційний суд звертає увагу, що предметом досудового розслідуваного вказаного кримінального провадження є ймовірні неправомірні дії посадових осіб Степанівської філії ТОВ СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» щодо забруднення зворотними водами каналізаційних мереж, поверхневих вод річки Кучурган, що протікає в межах Роздільнянського району Одеської області, впадає в Кучурганське водосховище, з якого Стояновим гирлом з`єднується з лівим рукавом ОСОБА_10 , чим створюють небезпеку для здоров`я людей та довкілля.

Відповідно до протоколу огляду вилучених мобільних телефонів ОСОБА_8 від 15 жовтня 2025 року встановлено, що на мобільному телефоні марки Samsung Galaxy A04S, імеі 1: НОМЕР_1 , імеі 2: НОМЕР_7 з сім -карткою НОМЕР_3 , встановлено факти обговорення та узгодження питань щодо фіктивного вивезення та документального оформлення утилізації відходів мазуту, загальною кількістю 15 тон та наявність у папці «Галерея» значного обсягу технічної документації з виробництва продукції ТОВ СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА», однак відобразити її в протоколі огляду не можливо з огляду на застарілу операційну систему телефону, що потребує призначення судової технічної експертизи вказаного мобільного телефону (а.с. 56- 75).

З огляду на викладене, правомірність тимчасового вилучення в ході обшуку та подальшого арешту мобільних телефонів відповідає приписам абз. 2 ч.3 ст. 170 КПК України за критеріями того, що (1) їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження (зокрема, для встановлення можливості відновлення видаленої інформації, належної до обставин кримінального провадження); (2) орган досудового розслідування має виправдану потребу у подальшому утриманні цих пристроїв для розкриття змісту інформації та відомостей, що у ньому може міститися що може бути реалізовано шляхом проведення його огляду за участю спеціаліста, застосування спеціального обладнання та/або програмного забезпечення та проведення експертного дослідження.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що мобільні телефони, вилучені у ОСОБА_8 під час обшуку, можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час провадження (кола осіб, які можуть бути причетні до вчинення злочину, даних про номери телефонів, використаних під час вчинення злочину, зв`язків між особами, можливо причетними до вчинення злочину). В свою чергу, доступ до такої інформації та її подальша належна процесуальна фіксація можлива лише за результатами проведення експертного дослідження. Отже, за стандартом доведення «достатні підстави» слідчий суддя правильно встановив відповідність мобільних телефонів, на які накладено арешт, ознакам речового доказу.

При цьому колегія суддів звертає увагу на необхідність врахування характерних рис електронного документа, якими є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Встановлена законодавцем заборона на вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, комп`ютерної техніки тощо безпосередньо пов`язана із існуванням можливості копіювання інформації, яка на них знаходиться без вилучення носіїв, які самі по собі не мають доказового значення у конкретному кримінальному провадженні, а тому їх вилучення не буде сприяти досягненню основних завдань кримінального провадження.

В той же час, наведене не свідчить про те, що у разі неможливості з технічних причин здійснити копіювання інформації, такий носій має бути повернутий володільцю. В такому випадку, орган досудового розслідування має вжити відповідних процесуальних заходів, визначених положеннями КПК України, для відшукання, дослідження, фіксації та збереження відповідної інформації, зокрема шляхом проведення експертного дослідження.

Колегія суддів виходить з того, що на даному етапі досудового розслідування (на час розгляду слідчим суддею клопотання про арешт майна) інформація, яка ймовірно міститься на вилучених мобільних телефонах може мати значення для досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, не може бути скопійована у необхідному обсязі, що обумовило б можливість повернення цього матеріального носія інформації власнику. В свою чергу, доступ до такої інформації та її подальша належна процесуальна фіксація можлива за результатами проведення експертного дослідження.

А тому у розумінні КПК України як самі мобільні телефони, так і відповідні електронні файли, що у них містяться, наразі мають значення для здійснюваного кримінального провадження, що вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги про відсутність підстав для арешту мобільних телефонів у зв`язку з тим, що проведено їх огляд, а слідчий суддя фактично ототожнив матеріальний носій інформації (телефони) із речовими доказами.

З приводу посилань захисника на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2024 року № 645/6247/16-к, від 27 квітня 2023 року № 149/2360/17, апеляційний суд звертає увагу, що обставини у вищевказаних справах не є релевантними обставинам у провадженні, яке перебуває на розгляді апеляційного суду, оскільки в них викладено судову практику щодо правил оцінки електронних доказів на предмет їх допустимості, яке вирішується судом, відповідно до ч. 1 ст. 89 КПК України, під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У свою чергу, суд на стадії досудового розслідування може визнати недопустимими лише очевидно недопустимі докази, порушення збирання яких не може бути спростоване будь-якими іншими матеріалами.

З урахуванням викладеного, колегія суддів, погоджується з висновком слідчого судді, що з огляду на долучені до клопотання матеріали у своїй сукупності та взаємозв`язку відповідають стандарту «достатніх підстав (доказів)» для висновку, що арештоване майно може мати доказове значення та є достатні підстави вважати, що його збереження необхідно для здійснення належного досудового розслідування кримінального провадження, оскільки вилучені під час проведення обшуку мобільні телефони містять відомості щодо можливої причетності службових осіб ТОВ СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» до обставин кримінального правопорушення, що розслідується та можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються в цьому кримінальному провадженні.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб та в межах чинного законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.

Крім того, накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, хоча власники і обмежуються у реалізації всіх правомочностей права власності, такий захід є тимчасовим, відповідні обмеження за вищевказаних фактичних обставин є розумними і співрозмірними з огляду на завдання кримінального провадження, з урахуванням чого колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи осіб з метою виконання завдань кримінального провадження.

Під час постановлення оскаржуваної ухвали слідчим суддею дотримано вимоги кримінального процесуального закону, порушень норм КПК, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, в тому числі за вимогами та обставинами, викладеними в апеляційній скарзі, колегією суддів не встановлено, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає залишенню без змін, а вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 24, 98, 170-173, 370, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2025 року в рамках кримінального провадження №0000865, внесеного до ЄРДР 04 липня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 242 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3