ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/769/25 Справа № 705/5315/25 Категорія: ст. 537, 539 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 вересня 2025 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про зміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

в с т а н о в и л а :

До Уманського міськрайонного суду Черкаської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, на підставі ст. 82 КК України, яке обґрунтовує тим, що відбуваючи покарання за вироком суду в ДУ «Старобабанівська ВК № 92», він має 5 заохочень, офіційно працевлаштований, бере участь у духовному відродженні та інших масових виховних заходах. Фактично відбув 2/3 частини строку покарання. Вважав, що адміністрація установи не має заперечень щодо застосування до нього вимог ст. 82 КК України.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 вересня 2025 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про зміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить:

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19.09.2025 року скасувати та ухвалити нову, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_7 про зміну невідбутої частини покарання більш м`яким..

Вважає, що при розгляді справи допущено неповноту судового розгляду та невідповідність висновку фактичним обставинам справи, що є підставою для скасування ухвали.

Вказує, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні клопотання про зміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Апелянт зазначає, що став на шлях виправлення, має заохочення і прагне адаптації і реабілітації після довготривалого відбування покарання у неволі.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути обґрунтованим та мотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 537 КПК України вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 відбуває покарання у державній установі «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)» при цьому, він раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, має не зняті та не погашені судимості. Так, останній був засуджений 06.04.2020 Овідіопольським районним судом Одеської області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до 4 місяців арешту; 04.12.2020 Київським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 1 місяця обмеження волі; 22.03.2021 Київським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 2 місяців обмеження волі; 20.07.2021 Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі; 03.11.2022 Оболонським судом міста Києва за ч. 2 ст. 360, ч. 1 ст. 360, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 18, ст. 70, ст. 71 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі; 22.12.2022 Київським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі та відбуває покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 17.01.2023, яким засуджений за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років 7 місяців позбавлення волі.

Разом з тим, ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10.12.2024, яка набрала законної сили 18.12.2024, за клопотанням засудженого ОСОБА_7 було приведено вирок Дарницького районного суду м. Києва від 17.01.2023 у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-1X.

Так, вирок Київського районного суду м. Одеси від 30.06.2020, яким ОСОБА_7 засуджений за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі та звільнений на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, приведено у відповідність до вимог чинного законодавства шляхом звільнення його від відповідальності за ч. 1 ст. 185 КК України та визначено вважати його засудженим за вироком Київського районного суду м. Одеси від 30.06.2020 за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі та звільнити від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки.

Звільнено засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання за вироком Київського районного суду м. Одеси від 04.12.2020 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України.

Приведено у відповідність до вимог Закону вирок Київського районного суду м. Одеси від 22.03.2021, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 1 року 2 місяців обмеження волі, виключивши з вказаного вироку ч. 4 ст. 70 КК України.

Приведено у відповідність вирок Оболонського районного суду м. Києва від 03.11.2022, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 360, ч. 2 ст. 360. ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі та на підставі ст. 71 КК України приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дарницького районною суду м. Києва від 20.07.2021 та якому визначено до відбуття 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільнено від відбування покарання за епізодами від 05.02.2022 та 05.08.2022.

Визначено вважати ОСОБА_7 засудженим вироком Оболонського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 360, ч. 2 ст. 360, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185. ст. 70 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України приєднати не відбуту частину покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 20.07.2021 та вироком Київського районного суду м. Одеси від 30.06.2020 остаточно визначивши до відбуття покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2022 та вирок Дарницького районного суду м. Києва від 17.01.2023 залишено без змін.

Згідно статті 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим, зокрема не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона була засуджена до позбавлення волі.

У відповідності до п. п. 2. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002. умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення (ч. З ст. 82 КК України). Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі на певний строк. При цьому більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині КК для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутий строк покарання, призначеного вироком.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної виїзною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Так, відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такою виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 537 КГІК України, під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Вирішуючи питання, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення клопотання, колегія суддів враховує дані, які характеризують засудженого, його поведінку за весь період відбування покарання, наявність заохочень та стягнень, відношення до праці.

Як вбачається з особової справи засудженого ОСОБА_7 початок строку покарання рахується з 06.08.2022. кінець строку покарання - 06.03.2028.

На теперішній час засуджений відбув 2/3 строку покарання, що надає йому право на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, відповідно до ст. 82 КК України.

Засуджений утримувався та відбував покарання в державній установі «Київський слідчий ізолятор» та при цьому до суспільно-корисної праці не залучався, характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав.

З 28.03.2023 відбуває покарання в державній установі «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)».

Згідно характеристики засудженого ОСОБА_7 , затвердженої т.в.о. начальника державної установи «СВК № «92» від 15.09.2025, засуджений за місцем відбування покарання характеризується позитивно, працевлаштований, на виробництві установи по договору з 01.03.2024 по 01.09.2024; з 18.10.2024 по 31.12.2024; з 01.01.2025 по даний час.; до праці та покладених обов`язків ставиться сумлінно, виконує поставлені завдання, дотримується правил, покладених на нього обов`язків, має 5 заохочень, наданих правами начальника установи та 3 стягнення, які погашені у встановленому порядку.

Крім того, згідно вищевказаної характеристики засуджений ОСОБА_7 підтримує стосунки із рідними шляхом листування та телефонних розмов, отримує від них посилки. Не має можливості виконувати свої батьківські обов`язки в повному обсязі, так як відбуває покарання, але підтримує хороші стосунки із своєю малолітньою донькою, шляхом листування та телефонних розмов.

За вироком суду на засудженою покладено обов`язок сплатити процесуальні витрати за залучення судових експертів, але відомостей про їх сплату матеріали не містять.

Відповідно до положень ч. З ст. 82 КК України підставою для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням є не та обставина, що засуджений виправився або довів своє виправлення, а те. що він став на шлях виправлення і для закріплення досягнутих результатів ще необхідний вплив на нього, але вже в умовах відбуття більш м`якого виду покарання. Свідченням того, що засуджений став на шлях виправлення, є його поведінка, сумлінне ставлення до праці, додержання режиму відбування покарання, що підтверджується матеріалами його особової справи, а ефективність і гарантованість цього процесу можливі лише за умови застосування до нього більш м`якого покарання.

При вирішенні даного клопотання колегія суддів враховує весь період відбування покарання. При цьому, засуджений має протягом всього строку відбування покарання доводити, що стає на шлях виправлення, а не лише в окремі періоди відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів особової справи та довідки про наявність дисциплінарних стягнень та заохочень, засуджений притягувався до дисциплінарної відповідальності, але ці стягнення погашені і стягнень за весь період відбування покарання не має лише за останні півроку, який передує можливості застосування заохочувальних засобів. При цьому засуджений дійсно має 5 заохочень, але два із них стосуються зняття раніше накладеного стягнення, а два останніх отримані впродовж незначного періоду відбування покарання, а саме протягом 1 року, що не може беззаперечно свідчити про те, що ОСОБА_9 став на шлях виправлення.

Крім того, вивчаючи матеріали справи, колегія суддів встановила, що ОСОБА_9 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, та свою злочинну діяльність розпочав з 18 років, за останні п`ять років відносно нього винесено 6 вироків, за вчинення в тому числі тяжких кримінальних правопорушень. При цьому, злочин за вироком, за яким відбуває покарання, вчинив маючи незняту та непогашену попередню судимість. При застосуванні відносно нього іспитового строку, на шлях виправлення не став, а вчинив нове кримінальне правопорушення.

Комісією установи 22.05.2025 при розгляді особової справи засудженого ОСОБА_7 , який підпадає під заохочувальну норму, було одноголосно прийнято рішення не направляли матеріли до суду з питання заміни невідбутої частини покарання більш м`яким відносно засудженого ОСОБА_7 , так як останній не довів свого виправлення.

Отже, колегія суддів вважає, що суду не надано доказів того, що засуджений став на шлях виправлення в розумінні положень ст. 82 КК України, гак як для такого висновку повинні бути наявні докази, які засвідчують, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці в період усього строку відбування покарання довів, що став на шлях виправлення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що клопотання про заміну засудженому невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким є необґрунтованим, оскільки заміна призначеного покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, не відповідає передбаченій правовій процедурі та визначеним завданням кримінального провадження, є неспівмірною та призведе до порушення принципу невідворотності покарання, в результаті чого не буде досягнуто його мети та цілей, зокрема виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким скасуванню не підлягає, а апеляційну скарга засудженого ОСОБА_7 слід залишити без задоволенню.

Враховуючи вищевказане та керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 вересня 2025 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про зміну невідбутої частини покарання більш м`яким залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя

Судді -