ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/1273/25 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2474/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Харків в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Немишлянського районного суду м.Харкова від 20 жовтня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному 13 січня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000006, за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України,

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини:

Вироком Немишлянського районного суду м.Харкова від 20 жовтня 2025 року засуджено ОСОБА_8 за ст.336 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Ухвалено рішення щодо долі речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 , 12 травня 2005 року медичною комісією при ІНФОРМАЦІЯ_2 був визнаний непридатним до несення військової служби та обмежено придатним до військової служби у військовий час за гр. І ст. 55-Б Розкладу хвороб (згідно Наказу Міністерства оборони України №2 від 1994 року). 12.05.2005 року ОСОБА_8 було присвоєно звання «солдат» та зараховано до запасу.

29 листопада 2024 року співробітники ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою встановлення повноти облікових даних запропонували добровільно проїхати до ІНФОРМАЦІЯ_3 гр. ОСОБА_8 . По прибуттю до ІНФОРМАЦІЯ_3 та після уточнення його облікових даних ОСОБА_8 було запропоновано пройти медичний огляд військово-лікарською комісією для встановлення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я в ЗСУ у зв`язку з призовом на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. На що останній погодився та добровільно отримав направлення ІНФОРМАЦІЯ_3 від 29 листопада 2024 року та був записаний до журналу реєстрації направлень військовозобов`язаних на ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що він поставив свій особистий підпис.

В процесі проходження медичного огляду лікарями ВЛК були оброблені аналізи ОСОБА_8 , які потім з`явилися на його сторінці в базі даних «HELSI». Лікарями ВЛК було виявлено, що на момент здачі аналізів, а саме на 29 листопада 2024 року, аналізи ОСОБА_8 перебувають в межах норми, ЕКГ та флюорографія також в нормі.

Далі ОСОБА_8 29 листопада 2024 року добровільно пройшов медичний огляд військово-лікарської комісії лікарями за адресою: м. Харків, вул. Харківських Дивізій, буд. 5/2, при якому в нього були виявлені незначні відхилення від норми у стані здоров`я та йому було поставлено діагноз «НД з синусовою тахікардією. Хронічний холецистит, ремісія. Епісидром, без вогнищевої симптоматики. Короткозорість середнього ступеня обох очей» та на підставі статті: 30В, 54В графи II Розкладу хвороб ОСОБА_8 був визнаний придатним до військової служби. Що підтверджується довідкою військово-лікарської комісії N? 1/2932 від 29 листопада 2024 року щодо ОСОБА_8 про його придатність до несення військової служби.

Після проходження медичного огляду ОСОБА_8 було надано для ознайомлення шляхом перегляду та прочитання його картку обстеження та медичного огляду, а також його довідку № 1/2932 від 29.11.2024 військово-лікарської комісії. Після чого ОСОБА_8 поставив свій особистий підпис в пункті 11 картки обстеження та медичного огляду, що підтверджує його ознайомлення з обов`язком надання повної та достовірної інформації стосовно стану його здоров`я, повідомлення про відповідальність за надання неповної та недостовірної інформації стосовно стану його здоров`я та ознайомлення з результатами його обстеження та медичного огляду. Жодних скарг на стан свого здоров`я після проходження медичного огляду ОСОБА_8 лікарям-членам ВЛК не заявляв, результати медичного огляду не оскаржував.

Після проходження медичного огляду, 30 листопада 2024 року ОСОБА_8 додатково було ознайомлено з положеннями ст. 65 Конституції України, ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та ст. 336 Кримінального кодексу України та вручена під особистий підпис бойова повістка про прибуття - 02 грудня 2024 року о 17:00 годині до ІНФОРМАЦІЯ_3 для подальшого несення військової служби у складі команди № НОМЕР_1 . Також ОСОБА_8 були роз`яснені наслідки ухилення від призову за мобілізацією та що його може бути притягнуто до кримінальної відповідальності відповідно до діючого законодавства. Проте 02 грудня 2024 року о 17:00 годині та у подальшому ОСОБА_8 не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 за бойовою повісткою про виклик, про причину неявки останній співробітників ІНФОРМАЦІЯ_3 , не повідомляв, будь-яких документів не надавав.

За фактом неявки ОСОБА_8 за бойовою повісткою 02 грудня 2024 року о 17:00 годині та у подальшому заступником начальника - начальником мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 майором ОСОБА_9 та офіцером мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 було складено акт про неявку по бойовій повістці на відправку ОСОБА_8 у присутності двох свідків ( ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ) на ім?я начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_13 .

Таким чином, 02 грудня 2024 року о 17:00 годині та у подальшому

ОСОБА_8 , будучи військовозобов?язаним і визнаний придатним для військової служби, не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , чим проігнорував бойову повістку та ухилився від призову на військову службу під час мобілізації. Обставини передбачені ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», які б надавали ОСОБА_8 право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації - відсутні.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, не оскаржуючи висновків суду щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, винуватості та кваліфікації дій ОСОБА_8 , просить вирок Немишлянського районного суду м.Харкова від 20 жовтня 2025 року змінити в частині призначеного покарання та призначити йому покарання без ізоляції від суспільства, з випробуванням (іспитовим строком 3 роки).

В обґрунтування посилається на те, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання не в повній мірі врахував, що обвинувачений щиро розкаявся, не судимий, до початку воєнного стану офіційно був працевлаштований, має постійне місце проживання, де позитивно характеризується, має на утриманні матір, яка потребує постійного нагляду.

Наведене, на думку захисника, свідчить про можливість застосування до обвинуваченого вимог ст.75 КК України.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор в судовому засіданні вважала необґрунтованою апеляційну скаргу та просила залишити її без задоволення.

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали в повному обсязі та наполягали на її задоволенні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, зваживши на доводи прокурора, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви суду

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається з вироку суду, судовий розгляд було проведено за процедурою, передбаченою ч.3 ст.349 КПК України, з врахуванням цього суд встановив фактичні обставини кримінального провадження та відповідно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ст.336 КК України, а тому висновки суду щодо фактичних обставин провадження, доведеності винуватості обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, які не оскаржувалися в апеляційній скарзі, згідно до ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції з урахуванням вимог та обставин, передбачених статтями 50, 65-67 КК України, правових позицій, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини та наслідки його вчинення, данні про особу винного, який не судимий, неодружений, не працевлаштований, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.

Судом першої інстанції також були враховані й обставини, на які посилається апелянт, а саме щире каяття, яке виразилось у повному визнанні своєї вини, правдивій розповіді про обставини скоєного злочину.

З огляду на викладене, наявність щирого каяття, яку суд визнав в якості обставин, що пом`якшують покарання відповідно до вимог ст. 66 КК України, колегія суддів вважає призначене ОСОБА_8 покарання (його вид та розмір) таким, що цілком відповідає загальним засадам призначення покарання та його меті, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідає вимогам ст.50, 65 КК України, є пропорційним і співмірним ступеню тяжкості вчиненого та його наслідкам.

При цьому, колегія суддів не вбачає підстав вважати призначене судом першої інстанції покарання, явно несправедливим внаслідок суворості, оскільки воно призначено в мінімальних межах санкції статті закону України про кримінальну відповідальність.

Разом з тим колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, яке за класифікацією злочинів, передбачених ст.12 КК України, хоча й відносяться до нетяжкого злочину, але спрямоване на ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, під час дії воєнного стану, який введений на території України відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що є найбільш небезпечними посяганнями на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад.

При цьому відповідно до ст. 65 Конституції України захист вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Такі положення основного закону дублюються в статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Умисне ухилення від такого обов`язку під час війни створює негативні наслідки та тенденції в суспільстві та підриває обороноздатність держави.

Встановлені у кримінальному провадженні обставини не дають підстав для застосування положень ст.75 КК України та його звільнення від відбування покарання з випробуванням, адже у такому разі буде досягнуто мету злочину, якої прагне досягнути особа, що ухиляється від призову.

При цьому, колегія суддів зауважує, що відмова обвинуваченого від захисту Батьківщини свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого ним діяння, що може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 , а також попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства, а звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України - не стане ефективним та дієвим для досягнення мети щодо його виправлення.

За таких обставин, апеляційні вимоги захисника про зміну вироку та застосування до обвинуваченого вимог ст.75 КК України, з урахуванням наведених ним доводів, належить вважати безпідставним та такими, що не підлягають задоволенню.

Апеляційна скарга захисника не містить переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність висновків місцевого суду щодо правильності призначеного обвинуваченому покарання та справедливості обраного йому заходу примусу. При цьому вказані захисником в апеляційній скарзі обставини, що на його думку суттєво могли пом`якшити покарання, враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, у зв`язку з чим, покарання й було призначено обвинуваченому в мінімальних межах санкції статті закону України про кримінальну відповідальність.

Така позиція узгоджується з правовим висновком, який міститься в постанові Верховного Суду колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 3 грудня 2024 року у справі №591/6556/23.

Таким чином, вирок суду щодо ОСОБА_8 є законним, обґрунтованим і вмотивованим, відповідає вимогам ст.370 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст.405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Немишлянського районного суду м.Харкова від 20 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4