Провадження № 1-кп/686/1492/25
14 жовтня 2025 року м. Хмельницький
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
з участю: секретаря ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, розлученого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, військовослужбовця, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,
ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що боєприпаси відносяться до речей, які вилучені із цивільного обігу і не можуть знаходитися у власності громадян без спеціального дозволу, діючи з прямим умислом, спрямованим на незаконне поводження із бойовими припасами, в порушення вимог п. 9 «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12 жовтня 1992 року, а також «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України № 622 від 21 серпня 1998 року, в невстановлені досудовим розслідуванням час, місці та спосіб, не маючи передбаченого законом дозволу на поводження з бойовими припасами, придбав ручну бойову гранату типу «Ф1» із підривачем з наявними маркуваннями «116-86 УЗРГМ-2 583», яку зберігав за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_2 , де 01.07.2025 близько 08 год. 30 хв., перебуваючи в спальній кімнаті, витягнув із тумби вказану ручну бойову гранату та передав ОСОБА_6 , наказавши останній міцно її стиснути. Після цього ОСОБА_5 висмикнув запобіжне кільце, чим привів гранату в бойову готовність, однак ОСОБА_6 , не втримавши її в руці, кинула гранату поблизу себе, внаслідок чого відбувся вибух.
За придбання та зберігання бойового припасу без передбаченого законом дозволу ОСОБА_5 підлягає кримінальній відповідальності за ч. 1 ст. 263 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, щиро розкаявся та показав, що в червні 2025 року він в районні кінного клубу «Тамерлан» в м. Хмельницькому знайшов ручну бойову гранату типу «Ф1» із підривачем, яку, не маючи передбаченого законом дозволу, приніс та зберігав за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_2 . 01.07.2025 близько 08 год. 30 хв. він передав гранату своїй співмешканці ОСОБА_6 , наказавши міцно її стиснути, після чого висмикнув запобіжне кільце, чим привів гранату в бойову готовність, а сам пішов в іншу кімнату, однак ОСОБА_6 , не втримавши гранату в руці, кинула її поблизу себе, внаслідок чого відбувся вибух. Такі дії пояснив наміром «ефектно зробити пропозицію» своїй дівчині.
Обмежившись в судовому засіданні за згодою учасників судового провадження в порядку ст. 349 КПК України показаннями обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо вищевказаних фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, і вважає доведеним пред`явлене підсудному обвинувачення.
Відповідно до п. 1 "Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України", затвердженого постановою Верховної Ради України від 17 червня 1992 року, зброя і боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї, і боєприпасів до неї, а також спортивної зброї і боєприпасів до неї, що придбаваються громадськими об`єднаннями з дозволу органів внутрішніх справ) не можуть перебувати у власності громадян.
За змістом п.п. 1.1, 2.1, 8.1 - 8.3, 9.1, 9.2, 10.1, 11.1 «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої Наказом МВС України від 21.08.1998 № 622, вогнепальна зброя та бойові припаси до неї відносяться до предметів, на які поширюється дозвільна система, право на володіння вогнепальною зброєю і умови її застосування визначаються в порядку, встановленому законодавством України.
Згідно з п.п. 2, 9, 11, 15 "Положення про дозвільну систему", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 576, до предметів, матеріалів і речовин, підприємств, майстерень і лабораторій, на які поширюється дозвільна система, належать зокрема бойові припаси (п. 2); видача дозволів на виготовлення, придбання, зберігання, облік, охорону, перевезення і використання предметів, матеріалів і речовин здійснюється: на бойові припаси - у порядку, визначеному МВС (п. 9); порядок придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання бойових припасів визначається законами, актами Кабінету Міністрів України та іншими нормативно правовими актами (п. 11); громадяни, які порушили порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, охорони, перевезення і використання предметів, матеріалів і речовин, відкриття і функціонування підприємств, майстерень і лабораторій, на які поширюється дозвільна система, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України (п. 15).
Таким чином, дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 263 КК України, як придбання та зберігання бойового припасу без передбаченого законом дозволу.
Обвинувачений на момент вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, будь-яким психічним захворюванням чи тимчасовим розладом психічної діяльності на той час не страждав, не страждає на такі і в теперішній час, поводиться адекватно. Тому суд визнає його осудним та відповідальним за скоєне.
При призначенні ОСОБА_5 покарання суд враховує визначенні ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання, в тому числі: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Суд враховує, що ОСОБА_5 повністю визнав свою вину та щиро розкаявся, що пом`якшує йому покарання. Обставин, які б обтяжували покарання, не встановлено. Він є особою не судимою, характеризується посередньо, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, в тому числі за грубе порушення Правил дорожнього руху (ч. 1 ст. 130 КУпАП), вчинив умисний тяжкий злочин, який за своїм характером в умовах воєнного стану представляє особливу суспільну небезпеку.
Приймаючи до уваги характер діяння і спосіб його вчинення, суспільну небезпеку скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, позицію прокурора та висновок органу з питань пробації щодо середніх ризиків вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та його небезпеки для суспільства, в тому числі окремих осіб, суд приходить до висновку, що виправлення і перевиховання ОСОБА_5 можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства та йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 263 КК України, при цьому, враховуючи пом`якшуючі обставини, у мінімальному розмірі.
На переконання суду таке покарання, яке просив призначити прокурор, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Підстав для звільнення ОСОБА_5 на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням, про що заявили обвинувачений та захисник, враховуючи положення вказаної норми кримінального Закону, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, суд не вбачає. Такі обставини, як наявність в ОСОБА_5 на утриманні неповнолітніх дітей, вже існували на момент вчинення ним протиправного діяння, однак не вплинули і не забезпечили його належної поведінки, не слугували стримуючим фактором під час вчинення тяжкого злочину.
При цьому суд визнає недостовірними повідомлені обвинуваченим відомості про те, що він є учасником бойових дій, позаяк доказів на їх підтвердження судом не встановлено. Разом з тим, згідно з повідомленням командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 25.03.2025 самовільно залишив територію військової частини.
За змістом ст. 75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Системне тлумачення положень ст. 75 КК України дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання.
Водночас, з огляду на положення цієї норми кримінального закону, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, зокрема, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість кримінальних правопорушень, особу винного, але й інші обставини справи.
Згідно з досудовою доповіддю, складеною Хмельницьким районним відділом № 1 філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ризики вчинення останнім повторного кримінального правопорушення та його небезпеки для суспільства є середніми. На думку органу пробації, беручи до уваги інформацію, що характеризує особу обвинуваченого, умови його життєдіяльності, відносини у суспільстві, його виправлення без ізоляції від суспільства можливе, оскільки це не буде становити високого ризику небезпеки для оточення.
Разом з тим, відповідно до витягу з оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення, проведеної тим же органом з питань пробації з використанням підсистеми «КАСАНДРА» Єдиного реєстру засуджених та осіб, узятих під варту, ОСОБА_5 раніше засуджувався до покарання не пов`язаного з позбавленням волі та звільнявся від відбування покарання з випробуванням, а відтак рівень впливу історії правопорушень на його протиправну поведінку оцінюється як високий, а ризик (завдання) шкоди життю і здоров`ю середній. У вирішенні проблем ОСОБА_5 використовує неадекватні стратегії, які несуть загрозу або шкоду для оточуючих.
З огляду на вищенаведене суд не погоджується з висновком органу з питань пробації щодо можливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, підстав для застосування щодо останнього положень ст. 75 КК України не знаходить і вважає, що виправлення обвинуваченого можливе лише шляхом призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 263 КК України, при цьому, враховуючи пом`якшуючі обставини, у мінімальному розмірі.
Водночас суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа Скополла проти Італії від 17 вересня 2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа Ізмайлов проти росії від 16 жовтня 2008 року).
На переконання суду визначена ОСОБА_5 форма відбування покарання в умовах ізоляції від суспільства є співмірною із вчиненим ним злочинним діянням, а також є справедливим і виваженим заходом примусу, що забезпечить виправлення обвинуваченого та буде ефективним в аспекті превенції вчинення ним чи іншими особами аналогічних злочинів, тоді як звільнення від відбування покарання з випробуванням не сприятиме виправленню обвинуваченого.
Оскільки ОСОБА_5 засуджується до покарання у виді позбавлення волі реально на тривалий термін, раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, перебуваючи на волі, може продовжити злочинну діяльність, ухилитись від суду та відбування покарання, тому останньому з метою забезпечення виконання судового рішення до набрання вироком чинності слід залишити запобіжний захід у виді тримання під вартою. Лише такий запобіжний захід може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України та ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» ОСОБА_5 в строк відбуття покарання слід зарахувати час його попереднього ув`язнення з 01.07.2025 (дня взяття під варту) до вступу вироку в законну силу із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Відповідно до вимог ст. 100 КПК України речові докази металеві уламки та чеку з кільцем слід знищити.
Документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 7131 грн. 20 коп. в силу ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави. Вказаний розмір процесуальних витрат та факт їх понесення ніким із учасників судового розгляду не оспорюються.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374-376 КПК України,
ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту вступу вироку в законну силу.
Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити попередній тримання під вартою.
Зарахувати ОСОБА_5 в строк відбуття покарання час його попереднього ув`язнення з 01.07.2025 до дня вступу вироку в законну силу включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Речові докази металеві уламки та чеку з кільцем знищити.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 7131 грн. 20 коп. процесуальних витрат.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку. Апеляційна скарга подається через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя: