В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.11.2025 м. Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі колегії суддів:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

та сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

захисниці ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за № 0000215 від 29.07.2025 про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Луганська, українця, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, який не є депутатом, адвокатом або нотаріусом,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 , будучи громадянином України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у період збройного конфлікту, перебуваючи на тимчасово окупованій території у м. Хрустальний Ровенківського району Луганської області та, підписавши у червні 2017 року контракт на проходження військової служби з військовими формуваннями рф, на підставі наказів військового командування збройних сил російської федерації у межах загального плану захоплення території України у складі збройних сил російської федерації, керуючись ідеологічним мотивом, маючи на меті завдати шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України, виконував завдання, пов`язані із веденням бойових дій проти Збройних Сил України, а також застосовував стрілецьку зброю автомат Калашникова (АК-74) та виконував обов`язки із забезпечення різних видів та форм бою.

У такий спосіб ОСОБА_6 , ігноруючи свій громадянський обов`язок, передбачений Конституцією України щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, діючи добровільно з усвідомленням негативних наслідків своїх дій та на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України, всередині червня 2017 року (точний час досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи на тимчасово окупованій території м. Хрустальний Ровенківського району Луганської області, перейшов на бік ворога в період збройного конфлікту, чим вчинив державну зраду, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 111 КК України.

Окрім цього, ОСОБА_6 , будучи громадянином України, беручи з середини червня 2017 року (точний час досудовим розслідуванням не встановлено) участь в діяльності незаконних збройних формувань - окремого зенітно-ракетного полку 2 Армійського корпусу самопроголошеної «лнр» рф (в/ч 08807), НОМЕР_1 мотострілецької бригади 2 Армійського корпусу самопроголошеної «лнр» рф (в/ч НОМЕР_2 , в подальшому перейменована на в/ч НОМЕР_3 ), а також НОМЕР_4 штурмового батальйону зс рф, та пройшовши військову підготовку у збройних підрозділах російської федерації, у ході якої набув навичок користування стрілецькою зброєю, опанував тактику ведення бою, здійснення штурму, наступу та відступу, з метою забезпечення бойових дій рф проти України, діючи умисно, на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України, керуючись ідеологічним мотивом, з 07.03.2022 до 08.08.2024, в умовах воєнного стану, перебуваючи на окупованих військовими формуваннями російської федерації територіях Луганської (м. Білогорівка Сіверськодонецького району) та Донецької областей (с. Івано-Дар`ївка, н.п. Спірне Бахмутського району Донецької області), які ними захоплені та окуповані внаслідок незаконного воєнного вторгнення на територію України, у складі НОМЕР_1 мотострілецької бригади 2 Армійського корпусу самопроголошеної «лнр» рф (в/ч НОМЕР_2 , в подальшому перейменована на в/ч НОМЕР_3 ), а також 3 штурмового батальйону зс рф, надавав іноземній державі російській федерації та її представникам - військовослужбовцям збройних сил російської федерації та контрольованих нею представникам самопроголошених «лнр» та «днр» допомогу у проведенні підривної діяльності проти України, виконуючи завдання, пов`язані із веденням бойових дій проти Збройних Сил України, та обов`язки із забезпечення різних видів та форм бою, чим вчинив державну зраду, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 111 КК України.

Окрім цього, громадянин України ОСОБА_6 , діючи умисно, добровільно, за власною ініціативою, перебуваючи на тимчасово окупованій території Луганської області, брав участь в незаконному збройному формуванні, створеному на тимчасово окупованій території, а також в збройному формуванні держави-агресора, з метою допомоги у веденні бойових дій проти Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Так, ОСОБА_6 , достовірно знаючи про діяльність самопроголошеної «лнр», створеної державою-агресором рф, усвідомлюючи, що така є незаконною, яка спрямована на завдання шкоди національній безпеці України та становить серйозну загрозу суверенітету та територіальній цілісності держави, діючи умисно, з ідеологічних мотивів, перебуваючи на тимчасово окупованих територіях Луганської та Донецької областей, в період з 15.03.2022 до початку червня 2024 року добровільно брав участь у незаконному збройному формуванні, створеному на тимчасово окупованій території, а саме 123 мотострілецької бригади 2 Армійського корпусу самопроголошеної «лнр» рф (в/ч НОМЕР_2 , в подальшому перейменована на в/ч НОМЕР_3 ), а згодом з початку червня 2024 року до 08.08.2024 добровільно брав участь у збройному формуванні держави-агресора, а саме 3 штурмового батальйону зс рф.

При цьому ОСОБА_6 , вступаючи до вказаного незаконного збройного формування, а також збройного формування держави-агресора, був достовірно обізнаний, що такі відносяться до збройних формувань, а саме - мають організаційну структуру військового типу (поділяються на структурні підрозділи (групи, пости) з визначенням особового складу кожного з них, які носять формений одяг військового типу), характеризуються наявністю єдиноначальності та субординації (невстановленими органами досудового розслідування особами здійснюється єдине керівництво зазначеними збройними формуваннями), використанням знаків розрізнення (нарукавних шевронів та інших предметів), мають воєнізований характер завдань та методів здійснення з використанням вогнепальної зброї та військової техніки збройного опору підрозділам Збройних Сил України та інших військових формувань України, задіяних у протистоянні збройній агресії російської федерації та керованих нею самопроголошених «днр» та «лнр», та ставить перед собою специфічні завдання.

ОСОБА_6 , будучи громадянином України, добровільно беручи участь у вказаному незаконному збройному формуванні, а також збройному формуванні держави-агресора, відповідно до покладених на нього завдань, керуючись статутами збройних сил російської федерації та самопроголошеної «лнр», у період з 15.03.2022 до 08.08.2024 виконував обов`язки стрільця-зенітника, а також командира відділення НОМЕР_1 мотострілецької бригади 2 Армійського корпусу самопроголошеної «лнр» рф (в/ч НОМЕР_2 , в подальшому перейменована на в/ч НОМЕР_3 ), а згодом військовослужбовця НОМЕР_4 штурмового батальйону зс рф, забезпечуючи бойову діяльність вказаних підрозділів у місцях перебування збройних сил російської федерації та самопроголошених «лнр» та «днр» в населених пунктах Луганської (м. Білогорівка Сіверськодонецького району) та Донецької областей (с. Івано-Дар`ївка, н.п. Спірне Бахмутського району Донецької області), які ними захоплені та окуповані внаслідок незаконного воєнного вторгнення на територію України, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 7 ст. 111-1 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся та на підставі ст. 63 Конституції України відмовився давати покази та відповідати на поставлені йому судом чи іншими учасниками судового провадження запитання.

Відповідно до ст. ст. 84-85 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Окрім повного визнання вини ОСОБА_6 , його винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 КК України підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, а саме:

- заявою про щире каяття ОСОБА_6 від 23.01.2024, відповідно до якої останній повідомив, що народився він 02.02.1999 у м. Луганськ Луганської області, де і мешкав зі своє матір?ю за адресою: АДРЕСА_1 . Також, у 2017 році за порадою своєї матері пішов проходити військову службу до армії ЛНР, а саме підписав контракт з в/ч НОМЕР_5 (зенітно-ракетні війська, дислокованої у АДРЕСА_2 ), де проходив військову службу на посаді радіотелефоніста до літа 2020 року. Надалі ОСОБА_6 у 2020 році підписав контракт з в/ч НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 мотострілецької бригади самопроголошеної «лнр»), яка у подальшому була перейменована у в/ч НОМЕР_6 мотострілецької бригади самопроголошеної «лнр», дислокованої у м. Луганськ, де проходив військову службу на посадах стрільця-зенітника, а також командира відділення 2 зенітно-ракетної батареї. Також, він брав участь у бойових діях проти України, виконував обов?язки з повітряного прикриття підрозділу збройних сил рф та об?єктів цивільної критичної інфраструктури, перебуваючи на тимчасово окупованих територіях Луганської області, неподалік м. Білогорівка Сіверськодонецького району Луганської області. Надалі, у березні 2022 року очолюваний ОСОБА_6 підрозділ у його складі, а також військовослужбовця «ЛНР» за установчими даними « ОСОБА_8 » в районі с. Івано-Дар?ївка та с. Яковлівка Бахмутського району Донецької області, здійснили постріл з відповідної зброї, внаслідок чого був збитий український вертоліт 3С України, за що ОСОБА_6 отримав грошову винагороду у розмірі 300 тисяч російських рублів. У вказаному підрозділі ОСОБА_6 проходив службу до червня 2024 року. Згодом, у червні 2024 року, ОСОБА_6 був переведений для подальшого несення військової служби до НОМЕР_4 штурмового батальйону зс рф. Надалі, 10.07.2024, при проведенні штурму лісополоси у Луганській області ОСОБА_6 був поранений, та у подальшому прийняв рішення здатись у полон;

- справою військовополоненого ОСОБА_6 , яка містить документи, що засвідчують особу обвинуваченого, надання йому статусу військовополоненого та відомості про обставини потрапляння у полон;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 10.04.2025, відповідно до якого свідок вказує на ОСОБА_6 як особу, яка проходила службу у складі «Народної міліції» так званої «ЛНР», та з яким вони познайомились на позиціях при спільному несенні вказаної військової служби та разом ходили у їдальню;

- даними протоколу про проведення пред`явлення до впізнання від 11.04.2025, відповідно до якого свідок ОСОБА_9 , який є в/полоненим та утримується у ДУ «Табір для тримання військовополонених «Захід-1», впізнав на фотознімку № 3 за сукупністю загальних рис обличчя ОСОБА_6 , як особу, яка проходила службу в складі «Народної міліції» так званої «ЛНР», та з яким вони познайомились на позиціях при спільному несенні вказаної військової служби та разом ходили у їдальню;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від 10.04.2025, відповідно до якого свідок вказує на ОСОБА_6 як особу, яка проходила службу у складі «Народної міліції» так званої «ЛНР», та з яким вони познайомились на позиціях при спільному несенні вказаної військової служби у Луганській області;

- даними протоколу про проведення пред`явлення до впізнання від 11.04.2025, відповідно до якого свідок ОСОБА_10 , який є в/полоненим та утримується у ДУ «Табір для тримання військовополонених «Захід-1», впізнав на фотознімку № 3 за загальними рисами обличчя ОСОБА_6 , як особу, яка проходила службу в складі «Народної міліції» так званої «ЛНР», та з яким вони познайомились на позиціях при спільному несенні вказаної військової служби у Луганській області;

- інформацією оперативного підрозділу № 62/5-12 від 03.02.2025, скерованої у відповідь на доручення слідчого, а також додатків до вказаної інформації, з якої, зокрема, вбачається, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець м. Луганськ, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з власної ініціативи 16.06.2017 вступив до терористичної організації т.зв. «ЛНР» та підписав контракт з в/ч НОМЕР_5 (окремий зенітно-ракетний полк т.зв. 2 Армійського корпусу «ЛНР», м. Красний Луч Луганської області), де проходив службу до 2020 року. У 2020 році ОСОБА_11 підписав новий контракт з в/ч НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 мотострілкова бригада 2 АК, АДРЕСА_2 ), яка у подальшому була перейменована на в/ч НОМЕР_3 . У зазначеному незаконному збройному формуванні ОСОБА_6 проходив службу до червня 2024 року у званні молодшого сержанта на посадах стрільця-зенітника і командира відділення зенітно-ракетної батареї НОМЕР_1 мотострілкової бригади та приймав безпосередню участь у бойових діях та збройній агресії рф проти України на території Луганської та Донецької областей. На початку червня 2024 року, у якості покарання, за порушення військової дисципліни, ОСОБА_6 був переведений із 123 мотострілкової бригади для подальшого проходження військової служби у штурмовий підрозділ зс рф ( НОМЕР_4 штурмовий батальйон). 08.08.2024 військовослужбовці Збройних сил України взяли ОСОБА_6 у полон. Також, з додатку до вищевказаної інформації, зокрема з копії свідоцтва про народження НОМЕР_7 від 08.04.1999 вбачається, що ОСОБА_6 народився 02.02.1999 в Україні у м. Луганськ, його батьки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 є громадянами України, що свідчить про перебування ОСОБА_6 у статусі громадянина України;

- інформацією ГУ ДПС у Львівській області від 24.07.2025 з додатками, з якої вбачається, що ОСОБА_6 має присвоєний РНОКПП НОМЕР_8 .

- інформацією Головного управління розвідки МО України від 12.03.2025, з якої вбачається, що ОСОБА_6 взятий в полон 08.08.2024 підрозділами СОУ;

- даними з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, з якої встановлено, що ОСОБА_6 народився 02.02.1999 в Україні у м. Луганськ, його батьки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 є громадянами України, що свідчить, про перебування ОСОБА_6 у статусі громадянина України.

Отже, винуватість ОСОБА_6 доведена повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 111 КК України, оскільки він здійснив перехід на бік ворога у період збройного конфлікту.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 111 КК України, оскільки він надавав іноземній державі та її представникам допомогу у проведенні підривної діяльності проти України, в умовах воєнного стану.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 вірно кваліфіковані за ч.7 ст.111-1 КК України, оскільки він, будучи громадянином України, добровільно брав участь у незаконному збройному формуванні, створеному на тимчасово окупованій території, а також у збройному формуванні держави-агресора.

Призначаючи покарання обвинуваченому, колегія суддів враховує положення ст. 65 КК України, відповідно до яких, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, згідно зі статтями 50, 65 КК України, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Отже, колегія суддів виходить з того, що положення Кримінального кодексу України наділяють її правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з огляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, колегія суддів також бере до уваги характер та тяжкість вчинених ОСОБА_6 злочинів, форму вини, спосіб вчинення злочинів, стадію злочинів, конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, а також рівень їх суспільної небезпеки.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , колегія суддів у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які згідно зі ст. 12 КК України є особливо тяжкими, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, відомості про його перебування на обліку у лікаря психіатра та нарколога не встановлені, перебуваючи у ДП «Табір для тримання військовополонених «Захід 4» порушень вимог режиму утримання не допускав.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_6 , суд визнає щире каяття.

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 258-3 та ч. 2 ст. 260 КК України, колегія суддів визнає вчинення злочинів з використанням умов воєнного стану.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Визначаючи вид та розмір покарання, колегія суддів також виходить з того, що каральна функція, тобто акт покарання від імені держави як засіб запобігання нових правопорушень, що є уособленням негативної реакції держави на скоєне правопорушення, не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Отже, покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки особи. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Беручи до уваги вказані доводи, колегія суддів вважає за необхідне призначити обвинуваченому основне покарання у виді позбавлення волі у межах санкції статей, за якими кваліфіковані його дії зі застосуванням додаткових покарань, визначених санкціями відповідних статей Кримінального кодексу України.

При призначенні покарання обвинуваченому, колегія суддів застосовує судову дискрецію (судовий розсуд), тобто поняття, яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання.

Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, дані, які характеризують ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що для виправлення обвинуваченого і для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень у майбутньому буде справедливим та достатнім обрати йому покарання, визначеного санкцією ч. 1 ст. 111 КК України у виді 13 (тринадцяти) років позбавлення волі, ч. 2 ст. 111 КК України у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі та за ч.7 ст.111-1 КК України у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати будь-які посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, строком на 15 (п`ятнадцять) років.

Зазначене покарання, на переконання суду, буде відповідати меті покарання, буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів. Таке покарання домірне тяжкості вчинених ним злочинів і не сприймається явно несправедливим унаслідок м`якості чи/або суворості.

Підстав для застосування вимог ст. ст. 69, 75 КК України суд не встановив.

Так, враховуючи відсутність обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, з урахуванням особи винного, тієї обставини, що останній вчинив кримінальні правопорушення, які складають сукупність особливо тяжких злочинів проти основ національної безпеки України, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для призначення покарання більш м`якого, ніж передбачено законом.

Також, враховуючи обставини цього конкретного кримінального провадження, а також вимоги чинного законодавства, відповідно до якого звільнення від покарання з випробуванням (ст. 75 КК України) можливе лише у разі засудження особи до покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, - суд дійшов до висновку, що у цьому випадку відсутні правові підстави для застосування положень ст. 75 КК України до покарання, призначеного обвинуваченому.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 70 КК України, остаточне покарання ОСОБА_6 за вчинення цих кримінальних правопорушень необхідно визначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 КК України, конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Враховуючи, що за ч. 1 ст. 111 КК України, ч. 2 ст. 111 КК України та ч. 7 ст. 111-1 КК України ОСОБА_6 вчинив злочини проти основ національної безпеки України, колегія суддів дійшла до висновку про необхідність застосування відносно обвинуваченого конфіскацію всього майна, належного йому на праві власності.

Запобіжний захід у цьому кримінальному провадженні обвинуваченому не обирався.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Речові докази у справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 371, 373, 374, 376 КПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

1. ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 111 КК України у виді 13 (тринадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, належного йому на праві власності;

- за ч. 2 ст. 111 КК України у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, належного йому на праві власності;

- за ч. 7 ст. 111-1 КК України у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати будь-які посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, строком на 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією всього належного йому майна;

2. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_6 призначити у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати будь-які посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, строком на 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією всього належного йому майна.

3. Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту звернення вироку до виконання, після набрання цим вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуюча суддя ОСОБА_14

Судді ОСОБА_15

ОСОБА_16