Справа № 482/2521/25
Номер провадження 1-кп/482/153/2026
У Х В АЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року місто Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , який примає участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 , який приймає участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Нова Одеса, Миколаївської області кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0004963 від 13.09.2025 по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч.5 ст.407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Новоодеського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч.5 ст.407 КК України. 20.01.2026 в судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою терміном на 60 днів. Обвинувачений та його захисник проти задоволення клопотання не заперечували. Заслухавши прокурора, обвинуваченого, його захисника, вивчивши обвинувальний акт, суд дійшов до наступного.

Відповідно до ч.1, ч.2, ч.3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення. Згідно вимог ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків, знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. КПК України визначено мету, підстави та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу. Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він 21.06.2025, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, перебуваючи на посаді навідника стрілецького спеціалізованого відділення стрілецького спеціалізованого взводу стрілецької спеціалізованої роти стрілецького спеціалізованого батальйону (Шквал) військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 1, 3 ч.2 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а також обмежень, покладених на нього ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 19.05.2025, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та, бажаючи їх настання, без дозволу командування військової частини, самовільно залишив місце служби, а саме тимчасове місце дислокації свого підрозділу військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) та незаконно перебував поза його межами понад три доби, проводячи час на власний розсуд, переховуючись від служби, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце служби до 03.10.2025. Таким чином, військовослужбовець ОСОБА_4 за викладених вище обставин, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч.5 ст.407 КК України самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану. 03.10.2025 о 16:40 год. годин ОСОБА_4 затримано за підозрою у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та вручено повідомлення про підозру у його вчиненні, обґрунтованість якої встановлена слідчим суддею під час розгляду клопотання про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою 06.10.2025. ОСОБА_4 на сьогоднішній день обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, а саме у самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, в умовах воєнного стану. Згідно вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час проведення досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_4 може: - переховуватись від суду; - вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Наявність вказаних ризиків підтверджується матеріалами кримінального провадження, а саме за вчинення злочину за правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 5 ст. 407 КК України, який згідно ст. 12 КК України, віднесений до категорії тяжких злочинів, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років. Так, розуміючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, суворість та невідворотність послідуючого покарання, обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватись від суду. Зазначене надає обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 з метою уникнення кримінальної відповідальності буде переховуватись від суду, може здійснити виїзд на тимчасово окуповані території України. Крім того, 19.05.2025 ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області, на підставі ст.81-1 КК України ОСОБА_4 був звільнений умовно-достроково від відбування основного покарання у виді позбавлення волі за вироком Ленінського районного суду м.Миколаєва від 25.10.2024 за ч.4 ст.185, ст.71 КК України на невідбутий строк 4 роки 5 місяців 17 днів для проходження ним військової служби за контрактом. В порушення обмежень, покладених на нього вказаною ухвалою, ОСОБА_4 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 та переховувався. Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, а саме військовий злочин. Зазначене свідчить про відсутність у останнього бажання до проходження подальшої військової служби та, як наслідок, може призвести до вчинення ним нових, в тому числі і більш тяжких військових злочинів в умовах воєнного стану. Вказаний факт свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_4 може продовжити злочинну діяльність та вчинити інше кримінальне правопорушення. Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_6 відповідає суспільному інтересу та гарантуватиме те, що останній не вчинить інше кримінальне правопорушення. Водночас, сторона обвинувачення вважає, що сукупність матеріалів, якими сторона обвинувачення обґрунтовує доводи даного клопотання дає підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просить продовжити ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Ухвалою слідчого судді Інгульського районного суду м.Миколаєва від 06.10.2025 до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 01.12.2025. Ухвалою Новоодеського районного суду від 28.11.2025 ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою до 26.01.2026. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя під час обрання запоюіжного заходу та суд під час продовження строку тримання під вартою виходили з того, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, та є наявність ризиків передбачених п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість переховування від органів досудового розслідування або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення. На сьогоднішній день вказані ризики не зменшилися та не відпали. Так, наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину за який, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість покарання, яке може йому загрожувати, у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від суду з метою уникнення понесення покарання. Таким чином, ОСОБА_4 під час дії на території України воєнного стану, з метою уникнення від покарання, може виїхати за межі території України, у зв`язку з цим, фактично не буде можливості притягнути останнього до кримінальної відповідальності, а тому ризик переховування останнього від суду на сьогоднішній день продовжує існувати і у разі не застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування, та суду, чим може перешкоджати встановленню істини по справі. Підтвердженням того, що ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому ОСОБА_4 обвинувачується, продовжує існувати є те, що дії ОСОБА_4 під час вчинення кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, а також те, що злочин, передбачений ч.5 ст.407 КК України, є триваючим кримінальним правопорушенням, свідчать про наявність ризику вчинення іншого кримінальне правопорушення та продовження кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується. Крім того, ОСОБА_4 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, що свідчить про схильність ОСОБА_4 до вчинення кримінальних правопорушень. Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_4 в разі ухвалення обвинувального вироку судом, наслідки вчиненого ним кримінального правопорушення, а саме, зниження бойової готовності підрозділу в умовах воєнного стану та обороноздатності України, підрив військової дисципліни та надання негативного прикладу протиправної поведінки особовому складу військового підрозділу в цілому, в час протистояння відкритій агресії російської федерації, внаслідок самовільного залишення місця служби слідчий суддя вважає, що виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків та дасть можливості запобігти вищевикладеним та обґрунтованим ризикам, передбаченим ст. 177 КК України. Застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_4 спрямоване на забезпечення посилення контролю за місцем перебування останнього, виконання ним процесуальних обов`язків та вчинення інших кримінальних правопорушень. Застосувати більш м`які запобіжні заходи до ОСОБА_4 неможливо, оскільки він, будучи військовослужбовцем, не зможе виконувати покладені на нього обов`язки з військової служби при обранні особистого зобов`язання або домашнього арешту. Особисту поруку неможливо застосувати у зв`язку з відсутністю осіб, які заслуговують на довіру, і які б могли поручитися за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. За даних обставин кримінального провадження застосування запобіжних заходів не пов`язаних із триманням під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не можливе, оскільки в такому разі відсутній дієвий процесуальний механізм контролю за дотриманням покладених на обвинуваченого обов`язків в умовах воєнного стану, який запроваджено на території України. Положеннями ч. 3 ст. 183 КПК України передбачено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України. Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених статтями 407, 408 Кримінального кодексу України. Враховуючи характер злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , значну суспільну небезпечність інкримінованому йому кримінального правопорушення, беручи до уваги, що військове кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується є тяжкими, вчинений в той час, коли весь український народ героїчно протистоїть військовій агресії російської федерації, а також те, що вказані кримінальні правопорушення мають підвищений суспільно небезпечний характер, оскільки впливає на обороноздатність України, подають негативний приклад для інших військовослужбовців підрозділу, створюють враження безкарності у бойовому підрозділі, підривають авторитет командирів, що безпосередньо впливає на стан військової дисципліни та боєздатність підрозділу в цілому в умовах воєнного стану, який безпосередньо залучений до виконання бойових завдань, є достатні підстави вважати, що визначення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_4 , одночасно із застосуванням до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зможе забезпечити виконання особою, що обвинувачується у вчиненні тяжкого військового злочину, покладених на нього обов`язків та створить значний негативний приклад для інших військовослужбовців підрозділу, які безпосередньо виконують бойові завдання в умовах воєнного стану. Вирішуючи питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу на стадії судового розгляду, суд приходить до висновку, що на даний час суду не надано доказів того, що ризики, на яких наголошував прокурор, та які були враховані слідчим суддею при застосуванні до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відсутні або зменшилися. Вказані обставини підтверджують можливість тримання під вартою ОСОБА_4 на стадії судового розгляду. Обставин, які б перешкоджали застосуванню до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено. В судовому засіданні також не встановлено, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Продовження строку тримання під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не заважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.31,32,91,331 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 задовольнити.

2. Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м.Миколаєва, Миколаївської області запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів.

3. Строк дії ухвали до 20 березня 2026 року включно.

Ухвала суду про продовження запобіжного заходу може бути оскаржена в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала про продовження строку запобіжного заходу набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Повний текст ухвали складений 26.01.2026.

Головуючий суддя ОСОБА_1