Справа № 461/5672/25
Провадження № 1-кс/461/6742/25
УХВАЛА

03.11.2025 року слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3

підозрюваного ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування кримінальних проваджень за участю дітей слідчого управління ГУНП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_6 , про продовження строку тримання під вартою підозрюваного:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, неодруженого, непрацюючого, українця, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , і фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000880 від 12.07.2025 року за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,-

ВСТАНОВИВ :

Слідчий звернувся до суду з вказаним клопотанням, яке обґрунтоване тим, що 12.07.2025 близько 17:00 год, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи поблизу залізничної колії неподалік вулиці Колійна в м. Львові, безпричинно спровокував словесний конфлікт із малолітніми потерпілими ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в ході якого маючи із собою, заздалегідь заготовлені для нанесення тілесних ушкоджень, канцелярські ножиці, та використовуючи їх як знаряддя вчинення злочину, заподіяв тілесні ушкодження малолітній потерпілій ОСОБА_7 , за наступних обставин.

Так, малолітні потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебуваючи за вищевказаною адресою на залізничній колії, виявили ОСОБА_4 , на одязі якого, а саме футболці блакитного кольору і шортах чорного кольору, обличчі і тілі якого були видимі плями речовини бурого кольору, останній попросив малолітніх викликати екстрені служби. В ході спілкування ОСОБА_4 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин, ігноруючи елементарні норми і правила поведінки, моральності, добропристойності, маючи умисел на грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, проявивши особливу зухвалість, що виразилася в насильстві та нанесенні тілесних ушкоджень, приставив до шиї потерпілого ОСОБА_8 канцелярські ножиці, заздалегідь заготовлені для нанесення тілесних ушкоджень.

При цьому, з метою захисту та намагаючись припинити агресію, виявлену щодо малолітнього ОСОБА_8 , малолітня ОСОБА_7 відштовхнула ОСОБА_4 , в результаті останній відпустив ОСОБА_9 .

Надалі, малолітня ОСОБА_7 , усвідомлюючи наявність предмету, що загрожує її життю і здоров`ю, намагалась уникнути небезпеки та втекти, проте ОСОБА_4 , продовжуючи свої хуліганські дії, наздогнав ОСОБА_7 за декілька метрів, приставив ножиці до шиї потерпілої, після чого, маючи фізичну перевагу над останньою, повалив її на землю. В подальшому, продовжуючи утримувати в руці ножиці у розігнутому вигляді біля шиї ОСОБА_7 , застосовуючи фізичну силу, перевернув останню обличчям до землі, знаходячись поверх неї, наніс ножицями декілька ударів в ділянку шиї ОСОБА_7 , чим заподіяв їй тілесні ушкодження у вигляді: відкритої рани інших частин шиї, різані садна шиї.

Слідчий зазначив, що станом на день подання вказаного клопотання продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, відтак просить слідчого суддю продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 на 60 днів.

Прокурор в судовому засідання клопотання підтримала, просила суд задовільнити його в повному обсязі. Зазначила, що якщо за результатами проведення судово психіатричної експертизи ОСОБА_4 буде визнано осудним, то сторона обвинувачення скерує обвинувальний акт до суду.

Підозрюваний та захисник проти задоволення клопотання заперечували. Захисник зазначив, що стороною обвинувачення не доведено існування ризики, передбачених ст. 177 КПК України. Зокрема, вказав, що слідчий наміру переховуватись від органу досудового розслідування та суду не має, останній раніше не судимий, має постійне місце проживання, працює тренером на громадських засадах. Останньому не відомі анкетні дані потерпілих та свідків, а тому він не зможе здійснювати на них вплив. Вказав. що підозрюваний не буде заперечувати проти проведення судово-психіатричної експертизи, у випадку необхідності її проведення. З урахуванням викладеного, вважав, що домашній арешт цілком забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігатиме ризикам, передбаченим у ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали кримінального провадження, заслухавши учасників справи, дійшов до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що слідчими слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000880 від 12.07.2025 в якому повідомлено про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

12.07.2025 о 19:55 год ОСОБА_4 затримано у порядку ст. 208 КПК України.

13.07.2025, відповідно до вимог ст.ст. 42, 276, 277, 278 КПК України, ОСОБА_4 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

14.07.2025 ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова до підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на два місяці, який в подальшому було продовжено ухвалою слідчого судді від 08.09.2025 року.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 03.11.2025 року продовжено строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні до шести місяців, тобто до 13.01.2026 року.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Слідчим суддею. під час обрання запобіжного заходу вже було вирішено, а судом апеляційної інстанції перевірено, питання обґрунтованості підозри ОСОБА_4 з якою погоджується суд і на момент розгляду вказаного клопотання.

Слідчий суддя на цьому етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Тому, на підставі оцінки сукупності отриманих доказів, слідчим суддею визначено, що причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для продовження строку застосування щодо нього обмежувального заходу.

За змістом положень Глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Тобто, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення (1); тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується (2); вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого (3); міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців (4); наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання (5); репутацію підозрюваного, обвинуваченого (6); майновий стан підозрюваного, обвинуваченого (7); наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого (8); дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше (9); наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення (10); розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини (11); ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї (12) (п. п. 1-12 ч. 1 ст. 178 КПК України).

Крім того, слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення доведено продовження існування ризиків, а саме:

-ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та/або суду свідчить те, що тяжкість інкримінованого правопорушення та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі вже само по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного ОСОБА_4 до втечі;

ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто незаконно впливати на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні, обґрунтовується тим, що з урахуванням принципу безпосередності дослідження показань (ст. 23 КПК України), свідки судом ще не допитані та надані ними під час досудового розслідування показання не можуть лягти в основу вироку відносно нього;

- ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, обґрунтовується тим, що зухвалість вчиненого кримінального правопорушення відносно малолітніх дітей із застосуванням насильства свідчить про відсутність у підозрюваного будь-яких моральних принципів та дає підстави вважати, що ОСОБА_4 , розуміючи невідворотність покарання за вчинене ним діяння, намагатиметься у будь-який спосіб уникнути відповідальності перешкоджатиме кримінальному провадженню будь-яким іншим чином шляхом підкупу, погроз, тиску на учасників кримінального провадження, створення та інших умов та обставин з метою уникнення кримінальної відповідальності.

- ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України). Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину в стані наркотичного сп`яніння, що підтверджується консультативним висновком спеціаліста від 13.07.2025 року.

Європейський суд з прав людини зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто, у справах, де особа обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване відносно підозрюваного .

Слідчий суддя зазначає, що ризиком у кримінальному провадженні є небажані для провадження наслідки дій підозрюваного, спрямовані на створення перешкод кримінальному провадженню. Ризик стає реальним через невизначеність поведінки особи у певній ситуації, яку (поведінку) неможливо достеменно передбачити. Таким чином, у контексті кримінального провадження ризиком неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного слід вважати таку поведінку цієї особи, настання якої характеризується високим ступенем ймовірності.

Відповідно до ч. 1 ст.183КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Слідчим суддею також приймається до уваги, що в результаті проведення додаткових слідчих (розшукових) та процесуальних дій, будуть отримані додаткові докази, які можуть бути використані під час судового розгляду кримінального провадження для встановлення об`єктивної істини у вказаному кримінальному провадженні.

На виконання вимог закону слідчий суддя розглядає можливість застосування менш суворого запобіжного заходу.

Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі перелічені в статті обставини.

Дослідивши надані сторонами кримінального провадження відомості, слідчий суддя під час вирішення питання про продовження застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховує таке:

- зібрані під час досудового розслідування докази є вагомими та підтверджують обґрунтованість підозри ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення;

- тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, є достатньою та співрозмірною для продовження застосування щодо останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;

- вік та стан здоров`я підозрюваного дозволяють перебувати в слідчому ізоляторі під час досудового розслідування, що є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Вищевикладене у своїй сукупності свідчить про те, що обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному та обмеження його конституційних прав у даному випадку, є виправданим з точки зору відповідного суспільного інтересу, що значно переважає інтереси однієї людини та відповідає практиці Європейського Суду з прав людини..

При цьому обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчим суддею не встановлено.

Отже, на даному етапі кримінального провадження застосування запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою забезпечення дієвості відповідного кримінального провадження та запобігання реалізації вказаних ризиків.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України;5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину вчиненого із застосуванням насильства щодо малолітньої особи, наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду, а також впливати на потерпілих, свідків у даному кримінальному провадженні, виникає необхідність у продовженні стосовно останнього строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

При цьому, суд враховує пояснення прокурора надані в судовому засіданні, що судово-психіатрична експертиза стосовно підозрюваного ОСОБА_4 знаходиться на завершальній стадії.

Відтак, з метою забезпечення прав підозрюваного, недопущення порушення розумності строків тримання останнього під вартою, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність продовження строку обраного стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу на один місяць.

Зазначеного строку буде цілком достатньо стороні обвинувачення для отримання висновку експерта за результатами проведення судово-психіатричної експертизи та за наявності підстав звернення до слідчого судді із клопотанням про зміну запобіжного заходу або тимчасового поміщення підозрюваного до лікувального закладу для проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи.

При цьому, слідчий суддя вважає, що запобіжний захід тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 .

Враховуючи наведене та керуючись ст. 369-372 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задоволити частково.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 30 діб, тобто до 02 грудня 2025 року включно.

Повний текст ухвали проголошено 07 листопада 2025 року о 15 год. 30 хв.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним в цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1