Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

5 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Державної установи "Київський слідчий ізолятор" матеріали кримінального провадження № 0000980 щодо ОСОБА_8 та

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Баничі Глухівського району Сумської області,

громадянина України, що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.2 ст.111 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 7 жовтня 2025 року,

у с т а н о в и л а :

До Голосіївського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111, ч.5 ст.27 ч.1 ст.14 ч.1 ст.258, ч.2 ст.28 ч.2 ст.111, ч.3 ст.4362, ч.1 ст.263 КК України, та ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.2 ст.111 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у наданні допомоги представникам іноземної держави у проведенні підривної діяльності проти України шляхом збору та передачі службової інформації з метою завдання шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній безпеці України, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 , який обіймав посаду старшого консультанта 2 відділу 1 служби Департаменту оперативного забезпечення охорони та контррозвідувальних заходів Управління державної охорони України, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, але не пізніше 22 травня 2023 року, був залучений громадянином України ОСОБА_8 на виконання завдань співробітника 9 управління Департаменту оперативної інформації 5 служби Федеральної служби безпеки Російської Федерації громадянина Російської Федерації ОСОБА_9 .

Згідно з розподілом ролей ОСОБА_7 , використовуючи можливості займаної ним посади, повинен був збирати службову інформацію в оборонній сфері військового характеру, в політичній сфері, а також щодо виконання завдань Управління державної охорони України та передавати її ОСОБА_8 , а останній мав пересилати її за допомогою мобільного телефону через месенджер "Signal" з абонентського номера НОМЕР_1 ОСОБА_9 , який зареєстрований у вказаному месенджері як "Spartak" з абонентським номером НОМЕР_2 .

В період з 22 травня 2023 року по 8 квітня 2024 року ОСОБА_7 на виконання спільного злочинного умислу під час особистих зустрічей в м. Києві з ОСОБА_8 в автомобілі "Audi Q7" д/н НОМЕР_3 , яким користувався ОСОБА_8 , передав останньому інформацію щодо обсягу та строків постачання в Україну міжнародної військової допомоги від країн-партнерів, щодо рішень, пов`язаних з кадровими змінами на посадах вищого керівництва Генерального штабу Збройних Сил України та керівного складу інших органів, що входять до складу Сил оборони України, щодо процесу підготовки та прийняття рішень з приводу мобілізації та мобілізаційної підготовки в Україні, щодо запасів озброєння, яке перебуває у розпорядженні Сил оборони України, щодо контрнаступальних та оборонних дій Сил оборони України в районі ведення бойових дій на території Донецької області, дані щодо місця знаходження та перебування осіб, щодо яких здійснюється державна охорона, міжнародних зустрічей Президента України, місця розташування засобів протиповітряної оборони, результати ракетних обстрілів російськими окупаційними військами території Хмельницької області та міжнародного аеропорту "Київ", відомості про технічні можливості та наявність зразків озброєння, в тому числі тих, що надані Україні іноземними партнерами в рамках матеріально-технічної допомоги.

Ухвалою підготовчого судового засідання Голосіївського районного суду м. Києва від 07.10.2025 за наслідками розгляду клопотання прокурора ОСОБА_8 і ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів по 05.12.2025 включно.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати і постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а у разі, якщо суд дійде висновку до доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - визначити розмір застави - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, посилається на гарантоване Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод право на свободу та особисту недоторканість, обмеження якого за практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою (рішення у справах "Нечипорук і Йонкало проти України", "Харченко проти України", "Лабіта проти Італії"). Проте тривалий час - більше ніж 18 місяців - до обвинуваченого застосовується винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без обвинувального вироку суду, і таке поводження з невинуватою людиною виходить за допустимі межі уявного забезпечення процесуальної поведінки та досягнення мети кримінального провадження.

Прокурор щоразу просить продовжити ОСОБА_7 строк тримання під вартою без визначення розміру застави і посилається на ризики, які ймовірно могли існувати на початкових стадіях кримінального провадження, проте, на думку захисника, не доведені. Відомості про наявність у ОСОБА_7 нерухомого майна на території іншої держави, достатньої кількості грошових коштів для переховування від суду та виїзду за кордон відсутні. В умовах воєнного стану виїзд чоловіків віком від 18 до 60 років заборонено, що також нівелює існування ризику переховуватись від суду. Інші ризики відсутні, на користь чого свідчить те, що відомості від свідків та експертів про те, що на них чиниться тиск, не надходили, досудове розслідування в кримінальному провадженні завершено, свідки дали показання, всі експертизи проведені.

Зауважує, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання та реєстрації в Україні, за час тримання під вартою не вчинив жодних дій, які б свідчили про його намір ухилитись від органу досудового розслідування та/або суду, не перешкоджав кримінальному провадженню. Також ОСОБА_7 має міцні зв`язки з Україною, відзнаки, заохочувальні та почесні звання, подяки за час несення служби, не судимий. В Україні проживають його рідні та близькі, хворі батьки похилого віку та діти.

Крім того, апеляційна скарга містить клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали суду, поважність причин пропуску якого захисник мотивує тим, що отримала копію повного тексту ухвали 13.10.2025, а тому пропустила строк з незалежних від неї причин.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника і обвинуваченого, які підтримали клопотання про поновлення строку та апеляційну скаргу і просили їх задовольнити; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду залишити без змін та звертав увагу на процесуальну поведінку сторони захисту, через яку пів року триває підготовче судове засідання; перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи клопотання та апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до вимог п.11 ч.2 ст.395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно з ч.1 ст.117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Апеляційну скаргу захисник подала в понеділок 20.10.2025, тобто з пропуском встановленого законом строку. Враховуючи те, що суд обмежився оголошенням резолютивної частини ухвали, її текст захисник отримала 13.10.2021, а виготовлення обґрунтованої апеляційної скарги потребує ознайомлення зі змістом оскарженого рішення, строк апеляційного оскарження пропущений з поважних причин і підлягає поновленню.

Згідно з ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до вимог цих норм у сукупності з положеннями ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції погодився з доводами про те, що продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інші кримінальні правопорушення, переховуватись від суду. І з огляду на те, що застосування будь-якого іншого альтернативного запобіжного заходу суперечить вимогам ч.6 ст.176 КПК України, дійшов висновку про відсутність підстав для зміни ОСОБА_7 запобіжного заходу, в тому числі для визначення розміру застави.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення в справі "Панченко проти Росії").

В контексті п.3 ст.5 Конвенції (рішення у справі "Єлоєв проти України") після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

На питання про те, чи є розумним строк тримання під вартою, не можна відповісти абстрактно. Визначати, чи розумно й надалі залишати обвинуваченого під вартою, необхідно на підставі особливостей кожної конкретної справи. Продовження строку тримання під вартою в певній справі може бути виправданим лише тоді, коли наявні конкретні ознаки того, що вимога громадських інтересів важить більше - попри презумпцію невинуватості, - ніж правило поваги до особистої свободи (рішення у справі "W. проти Швейцарії").

Суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, обставини його вчинення, тяжкість покарання, яке загрожує йому разі визнання винуватим, оскільки відповідною санкцією передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна, і це усвідомлює обвинувачений. Слушно вказав суд і на введення воєнного стану в Україні, тимчасово окуповані території, які непідконтрольні органам державної влади України, стадію судового провадження, адже судовий розгляд ще не розпочався, докази не досліджувались, свідки та експерти не допитувались.

Також суд взяв до уваги особу обвинуваченого, зокрема, його вік, стан здоров`я, наявність міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, роботи, джерела доходу.

Між тим, ці дані не спростовують висновки суду, що ризики, які були встановлені раніше, продовжують існувати, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою і запобігання ним досягнуто саме завдяки застосованому запобіжному заходу.

Тож, на думку колегії суддів, застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків і не запобігатиме спробам вчинити вказані дії.

Отже, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 4221 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 7 жовтня 2025 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3