В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2025 року м. Ужгород

Колегія суддів Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спеціального судового провадження матеріали кримінального провадження, відомості про яке 25.01.2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000012 по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Михайлівка Василівського району Запорізької області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 111-1 та ч. 2 ст. 111 Кримінального кодексу України,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_7 обвинувачується у передачі матеріальних ресурсів незаконним збройним чи воєнізованим формуванням, створеним на тимчасово окупованій території, та/або збройним чи воєнізованим формуванням держави-агресора та у вчиненні державної зради, тобто діяння, умисно вчиненого громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, що вчинене в умовах воєнного стану.

24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй. До складу ООН входять Україна, російська федерація та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН №36/103 від 9 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями №2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; №2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; №2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та №3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року №3314 (ХХІХ) серед іншого визначено, що ознаками агресії є:

- застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави;

- застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави;

- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

- дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала

в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.

Жодні міркування будь-якого характеру, чи то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть слугувати виправданням агресії.

Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року, який підписаний СРСР, правонаступником якого є російська федерація.

Статтями 1 та 2 III Конвенції про відкриття воєнних дій від 18 жовтня 1907 року, яка вступила в дію 26 січня 1910 року та 7 березня 1955 року визнана СРСР, правонаступником якого є Російська федерація, передбачено, що військові дії між державами не повинні починатися без попереднього та недвозначного попередження у формі або мотивованого оголошення війни, або ультиматуму з умовним оголошенням війни. Про існування стану війни має бути без зволікання оповіщено нейтральним державам, і він матиме для них дійсну силу лише після отримання оповіщення.

Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. Згідно з цим документом територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали понад 68 держав світу, серед яких і російська федерація.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

31 травня 1997 року, відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та Російська федерація уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року №13/98-ВР та Федеральним Законом російської федерації від 2 березня 1999 року № 42ФЗ). Відповідно до статей 2 3 зазначеного Договору, російська федерація зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та російською федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований Російською Федерацією 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.

Статтями 1-3 Конституції України, яка прийнята Верховною Радою України 28.06.1996, визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно зі статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. Систему адміністративно-територіального устрою України складають: АР Крим, області, зокрема Донецька та Луганська, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Стаття 8 Закону України «Про основи національної безпеки України» зазначає, що з урахуванням геополітичної і внутрішньої обстановки в Україні діяльність усіх державних органів має бути зосереджена, зокрема на прогнозуванні, своєчасному виявленні, попередженні і нейтралізації зовнішніх і внутрішніх загроз національній безпеці, збереження соціально-політичної стабільності суспільства та зміцнення позицій України у світі.

20 лютого 2014 року з метою блокування та захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури для забезпечення військової окупації та подальшої анексії рф території АР Крим і м. Севастополя, усупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року, пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримку миру та стабільності в Співдружності Незалежних Держав від 10 лютого 1995 року, статей 2, 3 Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією, принципів Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року, а також всупереч вимогам частини 4 статті 2 Статуту ООН, Декларації Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 9 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та декларацій, затверджених резолюціями Генеральної Асамблеї ООН № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету, № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН, № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, статей 1, 2 III Конвенції про відкриття воєнних дій від 18 жовтня 1907 року, статей 1, 2, 68 Конституції України, на територію суверенної держави Україна, а саме АР Крим і м. Севастополь, представниками влади рф і службовими особами зс рф розпочато збройне вторгнення регулярних військ рф на територію України.

Частиною 2 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 №1207-VII констатовано, що тимчасова окупація території України розпочалася 19 лютого 2014 року.

Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18 січня 2018 року №2268-VIII визначено, що збройна агресія російської федерації розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств російської федерації, а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності; російська федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань російської федерації, що складаються з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих Міністерству оборони російської федерації, підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам російської федерації, їхніх радників, інструкторів та іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих російською федерацією, а також за допомогою окупаційної адміністрації російської федерації, яку складають її державні органи та структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та підконтрольні російській федерації самопроголошені органи, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.

Відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14 вересня 2020 року Про Стратегію національної безпеки України, затвердженої Указом Президента України №392/2020 від 14 вересня 2020 року - Для відновлення свого впливу в Україні російська федерація, продовжуючи гібридну війну, системно застосовує політичні, економічні, інформаційно-психологічні, кібер- і воєнні засоби; посилюються угруповання збройних сил російської федерації та їх наступальний потенціал, регулярно проводяться масштабні військові навчання поблизу державного кордону України, що свідчить про збереження загрози військового вторгнення; зростає мілітаризація територій тимчасово окупованої Автономної Республіки Крим та міста Севастополя; зберігається загроза з боку російської федерації вільному судноплавству у Чорному та Азовському морях, Керченській протоці. Спеціальні служби іноземних держав, насамперед російської федерації, продовжують розвідувально-підривну діяльність проти України, намагаються підживлювати сепаратистські настрої, використовують організовані злочинні угруповання і корумпованих посадових осіб, прагнуть зміцнити інфраструктуру впливу. Деструктивна пропаганда як зовні, так і всередині України, використовуючи суспільні протиріччя, розпалює ворожнечу, провокує конфлікти, підриває суспільну єдність. Державний суверенітет, територіальна цілісність, демократичний конституційний лад та інші життєво важливі національні інтереси мають бути захищені також від невоєнних загроз з боку російської федерації та інших держав, зокрема спроб спровокувати внутрішні конфлікти.

21 лютого 2022 з метою створення приводів для ескалації конфлікту і спроби виправдання своєї агресії перед громадянами російської федерації та світовою спільнотою, російською федерацією визнано «Донецьку народну республіку» та «Луганську народну республіку» незалежними державами.

У період до приблизно 05 години 00 хвилин 24 лютого 2022 року президент російської федерації володимир путін, а також інші невстановлені представники військово-політичного керівництва рф, діючи всупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 №36/103, від 16.12.1970 №2734 (ХХV) від 21.12.1965 №2131 (ХХ), від 14.12.1974 №3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів зс рф на територію України.

Так, 24 лютого 2022 року о 5 годині президентом російської федерації володимиром путіним оголошено рішення розпочати військову операцію в Україні, у зв`язку з чим на виконання вищевказаного наказу, під безпосереднім керівництвом та контролем представників влади рф, її збройних сил, спецслужб та інших осіб, військовослужбовці збройних сил російської федерації, шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України Київської, Чернігівської, Сумської, Харківської, Луганської, Донецької та інших областей, в тому числі вийшовши за межі адміністративних кордонів Херсонської, Миколаївської, Запорізької областей, та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, а також окупували частин вказаної території України, чим змінили межі її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що частково продовжується по теперішній час та призводить до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

З метою відсічі військовій агресії рф 24.02.2022 Указами Президента України у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено відповідними Указами Президента України та який діє на даний час.

Рішенням Верховної ради України відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН 3314 «Визначення агресії» від 14 грудня 1974 року російська федерація визнана державою-агресором, яка здійснює збройну агресію проти України, розв`язала і веде повномасштабну агресивну війну проти України та Українського народу з порушенням норм міжнародного права, вчиняючи злочини проти людства.

Як встановлено, планування, фінансування та реалізація російською федерацією агресивної війни та агресивних воєнних дій проти України, проведення розвідувальної та підривної діяльності на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, організовується, спрямовується, здійснюється силами, насамперед, зс рф, Головного розвідувального управління Генерального штабу збройних сил російської федерації, федеральної служби безпеки російської федерації, найманців, а також осіб, залучених до співробітництва на конфіденційній (негласній) основі, у тому числі громадян України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014, тимчасово окупована російською федерацією територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тимчасова окупація російською федерацією територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для російської федерації жодних територіальних прав.

За державою Україна, територіальними громадами сіл, селищ, міст, розташованих на тимчасово окупованій території, органами державної влади, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами публічного права зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території.

Крім того, відповідно до п. 6 ст. 11 Закону: окупаційна адміністрація російської федерації - сукупність державних органів і структур російської федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних російській федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.

А також, згідно з н. 7 ст. II Закону: тимчасово окупована російською федерацією територія України - це частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації.

Починаючи з 26.02.2022 невстановлені представники зф держави-агресора рф спільно з представниками окупаційної адміністрації Василівського району Запорізької області, спрямовують свою діяльність на створення незаконних органів влади, у тому числі окупаційної адміністрації держави-агресора на тимчасово окупованій території Василівського району Запорізької області, всупереч порядку передбаченого чинним законодавством України, з мстою встановлення тотального контролю та закріплення окупаційної влади, яка сприятиме у веденні бойових дій проти Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувались для захисту незалежності і суверенітету та територіальній цілісності України, а також впливу па мешканців Василівського району Запорізької області і метою виконання останніми вказівок та розпоряджень окупаційної влади, в тому числі мінімізації акцій спротиву представникам країни-агресора та окупаційної адміністрації.

З 28 лютого 2022 року територія смт. Михайлівка Михайлівської селищної територіальної громади Василівського району Запорізької області була тимчасово окупованою територією зф держави агресора рф.

В подальшому наказом Міністерства з питань реінтеграції ТОТ України №309 від 22.12.2022, Михайлівська селищна територіальна громада Василівського району віднесена до вказаного переліку територіальних громад, розташованих на тимчасово окупованій російською федерацією території України.

При цьому, представниками окупаційних військ російської федерації на в`їздах-виїздах з території вказаного села були обладнані ворожі блокпости, введено спеціальний режим переміщення місцевого населення окупованою територією, розміщено військово-адміністративний штаб керівництва збройних воєнізованих формувань російської федерації в приміщенні навчального закладу ДНЗ «Михайлівське ВПУ».

Громадянин України ОСОБА_7 , проживаючи у період окупації у будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , незважаючи на зобов`язання до неухильному додержанню Конституції та законів України, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, з мотивів непогодження з політикою представників української державної влади, підтримуючи ідеї проросійської спрямованості, у т.ч. щодо подальшого розвитку України, виходячи з геополітичних інтересів російської федерації, які передбачають перебування України у сфері її впливу, будучи обізнаним про факт ведення вказаною державою агресивної війни проти України, але не раніше 15.03.2022 року, більш точної дати під час досудового розслідування встановити не виявилось можливим, став на шлях вчинення злочину проти основ національної безпеки - колабораційної діяльності, що виразилось у передачі матеріальних ресурсів незаконним збройним чи воєнізованим формуванням, створеним на тимчасово окупованій території, та/або збройним чи воєнізованим формуванням держави - агресора.

Так, з метою розміщення військово-адміністративного штабу керівництва збройних воєнізованих формувань російської федерації останні звернулись до ОСОБА_7 з пропозицією допомогти в підборі приміщення, на що останній дав згоду.

В подальшому, ОСОБА_7 , будучи колишнім майстром виробничого навчання у державному навчальному закладі «Михайлівське ВПУ», достовірно володіючи відомостями про керівництво, матеріально-відповідальних осіб та посадові обов`язки працівників навчального закладу, але не пізніше 29.12.2022 не відмовляючись від свого злочинного умислу, направленого на колабораційну діяльність, що полягала у незаконній передачі приміщення начального закладу у володіння представникам незаконних збройних чи воєнізованих формувань, створеним на тимчасово окупованій території, ОСОБА_7 , відкрив приміщення вищевказаного начального закладу, при цьому наголосив, що приміщення школи буде передане представникам збройних, воєнізованих формувань держави-агресора за будь-яких обставин, а також зазначив, що супротив його вимогам по незаконній передачі приміщення школи у володіння представникам незаконних збройних, воєнізованих формувань, створеним на тимчасово окупованій території, призведе до залякування місцевих мешканців веденням активних бойових дій або до захоплення важливих об`єктів критичної інфраструктури, що забезпечують життєдіяльність місцевого населення.

На виконання своїх злочинних намірів щодо передачі матеріальних ресурсів незаконним збройним, воєнізованим формуванням, створеним на тимчасово окупованій території смт. Михайлівка Василівського району Запорізької області з метою використання їх у забезпеченні діяльності відповідних формувань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, передав приміщення державного навчального закладу «Михайлівське вище професійне училище», розташованого за адресою: Запорізька область Василівський район смт. Михайлівка вулиця Центральна, 2, незаконним збройним, воєнізованим формуванням держави-агресора, які останні використовували у період, але не пізніше 29.12.2022, більш точної дати під час досудового розслідування встановити не виявилось можливим для створення та розміщення військово-адміністративного штабу керівництва та особового складу, зберігання зброї, розставлення ворожих бойових позицій по периметру будівлі та на даху, а також розміщення ворожої військової техніки та зведення тимчасових оборонних споруд.

Крім того, збройним, воєнізованим формуванням держави-агресора були передані всі матеріальні ресурси школи, наявні в ній приладдя та технічні засоби з метою забезпечення окупаційної діяльності та побуту відповідних формувань.

Здійснюючи передачу матеріальних ресурсів збройним, воєнізованим формуванням держави-агресора російської федерації на тимчасово окупованій території, ОСОБА_7 розумів протиправність своїх дій, передбачав та бажав настання негативних наслідків, тобто діяв з прямим умислом.

У подальшому, але не пізніше 29.12.2022 року, більш точної дати під час досудового розслідування встановити не виявилось можливим, громадянин України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи на тимчасово окупованій території у смт. Михайлівка Василівського району Запорізької області, продовжуючи злочинний умисел щодо передачі матеріальних ресурсів незаконним збройним, воєнізованим формуванням, створеним на тимчасово окупованій території с смт. Михайлівка Василівського району Запорізької області з метою використання їх у забезпеченні діяльності відповідних формувань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, з використанням різних аргументів та власного авторитету, діючи умисно, реалізуючи свій злочинний умисел, з метою встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України, займаючи посаду «Директора государственного казенного учреждения професиональная образовательная организация Запорожской области «Михайловское професиональное училище», що діє на території тимчасово окупованої Михайлівської селищної територіальної громади Василівського району Запорізької області, діючи умисно, 29.12.2022 року передав представникам збройних формувань держави агресора, а саме військовослужбовцям збройних сил російської федерації транспортні засоби марки «Fiat Doblo», білого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , який перебував на балансі БО БФ «Перспектива ДНЗ Михайлівське ВПУ», та автомобіль марки «Volkswagen T5», білого кольору, номерний знак НОМЕР_2 , який перебував на балансі ДНЗ «Михайлівське ВПУ».

В подальшому, зазначені транспортні засоби неодноразово використовувались військовими збройних сил російської федерації у військових цілях, для виконання службово-бойових завдань проти України.

Продовжуючи встановлення тотального контролю та розповсюджуючи свою владу на захоплених військовим шляхом територіях Василевського району Запорізької області, представники збройних формувань рф, діючи за підтримки місцевих колаборантів, окупаційної адміністрації та інших лояльних до держави-агресора верств місцевого населення здійснили захоплення органів державної влади, державних та комунальних підприємств, органів місцевого самоврядування, а також закладів освіти, які розташовані на території району, серед яких - приміщення державного навчального закладу «Михайлівське вище професійне училище», розташованого за адресою: Запорізька область Василівський район смт. Михайлівка вулиця Центральна, 2.

Громадянин України ОСОБА_7 , не раніше 24.02.2022, проживаючи на території смт. Михайлівка Василівського району Запорізької області, яке з 28.02.2022 та на час повідомлення про підозру є тимчасово окупованою російською федерацією територією України, діючи умисно, та з метою підтримання окупаційної влади, встановленої збройними формуваннями російської федерації, маючи проросійські погляди та критичне невдоволене ставлення до діючої законної влади в Україні, достовірно усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, прийняв пропозицію від осіб із числа представників збройних формувань та окупаційної адміністрації держави-агресора та незаконно зайняв посаду «Директора государственного казенного учреждения професиональная образовательная организация Запорожской области «Михайловское професиональное училище», що діє на території тимчасово окупованої Михайлівської селищної територіальної громади Василівського району Запорізької області.

Надалі, перебуваючи на посаді директора підконтрольного окупаційній владі навчального закладу «Государственное казенное учреждения професиональная образовательная организация Запорожской области «Михайловское професиональное училище», який був створений на базі Михайлівського ПТУ, ОСОБА_7 , не пізніше вересня 2022 року розпочав організацію навчального процесу у підпорядкованому йому навчальному закладі. При цьому, за вказівкою ОСОБА_7 навчання в «Государственном казенном учреждении професиональная образовательная организация Запорожской области «Михайловское професиональное училище» здійснювалось винятково російською мовою, а всі українські підручники та матеріальна база на вимогу ОСОБА_7 були знищені та спалені.

Окрім цього, маючи на меті формування в молодого покоління смт. Михайлівка Василівського району Запорізької області світогляду проросійської спрямованості, організовуючи навчально-виховний процес підпорядкованого йому навчального закладу на засадах возвеличення російської федерації, схвалення окупації України, а також виховання молодого покоління з ненавистю до українських історико-культурних цінностей, ОСОБА_7 надав вказівку викладачам та технічному персоналу навчального закладу прибрати з території школи всю українську символіку, а на її місці встановити символіку російської федерації.

Заручившись підтримкою окупаційної влади, а також отримавши від представників відділу освіти смт. Михайлівка відповідні вказівки та методичні рекомендації щодо організації навчально-виховного процесу ОСОБА_7 , організовував введення нових спеціальностей у навчальному закладі та здійснення відповідних наборів студентів до навчального закладу «Государственное казенное учреждения професиональная образовательная организация Запорожской области «Михайловское професиональное училище» на період 2022-2023 та 2023-2024 навчальних року, набір технічного персоналу та педагогічного складу.

Поряд з цим, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, за вказівкою ОСОБА_7 в підконтрольному окупаційній владі «Государственного казенного учреждения професиональная образовательная организация Запорожской области «Михайловское професиональное училище» було запроваджено навчання російською мовою, а серед предметів, які викладаються студентам, обов?язковою є російська мова.

Окрім цього, за безпосередньої участі ОСОБА_7 було організовано та проведено ряд спортивних турнірів, які проводились під егідою російської федерації з метою підтримки проведення так званої «спеціальної військової операції» рф проти України, пропаганди так званого культу «русского міра» на тимчасово окупованій території Запорізької області.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 «Федерального закона "Об образовании в Российской Федерации"» від 29.12.2012 №273-ФЗ в освітніх організаціях освітня діяльність здійснюється на державній мові російської федерації, якщо цією статтею не встановлено інше. Викладання та вивчення державної мови російської федерації в рамках освітніх програм, що мають державну акредитацію, здійснюються відповідно до федеральних державних освітніх стандартів та освітніх стандартів.

Відповідно до п. 6 ст. 2 закону №273-ФЗ федеральний державний освітній стандарт - сукупність обов`язкових вимог до освіти певного рівня та (або) до професії, спеціальності та напряму підготовки, затверджених залежно від рівня освіти федеральним органом виконавчої влади, що здійснює функції з вироблення та реалізації державної політики та нормативно-правового регулювання у сфері загальної освіти, або федеральним органом виконавчої влади, що здійснює функції з вироблення та реалізації державної політики та нормативно-правового регулювання у сфері вищої освіти.

Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 2 «Федерального закона «Об особенностях правового регулирования отношений в сферах образования и науки в связи с принятием в Российскую Федерацию Донецкой Народной Республики, Луганской Народной Республики, Запорожской области, Херсонской области и образованием в составе Российской Федерации новых субъектов - Донецкой Народной Республики, Луганской Народной Республики, Запорожской области, Херсонской области и о внесении изменений в отдельные законодательные акты Российской Федерации» рівні середньої професійної освіти, встановлені в Донецькій Народній Республіці та Луганській Народній Республіці до дня їх прийняття до російської федерації, прирівнюються до встановлених Федеральним законом від 29 грудня 2012 року №273-ФЗ "Про освіту в російській федерації" рівнів загального освіти та середньої професійної освіти.

Продовжуючи діяти на шкоду національній безпеці України та діючи в інтересах окупаційної влади російської федерації ОСОБА_7 не пізніше 07 квітня 2023 року здійснив ряд дій, спрямованих на реєстрацію підпорядкованого йому навчального закладу в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб російської федерації, відповідно до якого внесені відомості щодо юридичної особи - «Государственное казенное учреждения професиональная образовательная организация Запорожской области «Михайловское професиональное училище», директором якого є ОСОБА_7 , та який здійснює види діяльності за основним кодом «85.21 Образование профессиональное среднее» та додатковими «85.30 Обучение профессиональное», «85.41.1 Образование в области спорта и отдыха», «85.41.9 Образование дополнительное детей и взрослых и прочее, не включенное в другие группировки», «85.42 Образование профессиональное дополнительное».

Підтримуючи окупацію російською федерацією Запорізької області, вступивши у змову з представниками окупаційної адміністрації та діючи на виконання вказівок її представників, ОСОБА_7 перейшов на бік ворога в умовах воєнного стану та надає допомогу представникам іноземної держави у здійсненні підривної діяльності проти України шляхом забезпечення функціонування закладу освіти, навчання у якому проводиться за програмами освіти російської федерації, а навчально-виховний процес здійснюється на засадах возвеличення російської федерації, схвалення окупації України, а також виховання молодого покоління з ненавистю до українських історико-культурних цінностей.

За таких обставин, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 111-1 КК України, а саме у передачі матеріальних ресурсів незаконним збройним чи воєнізованим формуванням, створеним на тимчасово окупованій території, та/або збройним чи воєнізованим формуванням держави-агресора та ч. 2 ст. 111 КК України, а саме у вчиненні державної зради, тобто діяння, умисно вчиненого громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, що вчинене в умовах воєнного стану.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.05.2024 задоволено клопотання прокурора про здійснення судового провадження у спеціальному судовому провадженні за відсутності обвинуваченого. Оскільки судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого (in absentia), останній показань суду не надавав, при цьому заяв та клопотань на адресу суду також не подавав.

Колегія суддів вважає, що наявні у справі документи свідчать про обізнаність ОСОБА_7 про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права постати перед судом за діяння, вчинені на території суверенної України.

Колегія суддів, провівши розгляд в межах висунутого обвинувачення у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, дослідивши докази сторони обвинувачення, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 111-1 та ч. 2 ст. 111 КК України, за встановлених колегією суддів обставин, яка підтверджується сукупністю зібраних доказів, досліджених та перевірених в судовому засіданні.

Так, колегією суддів було досліджено наступні докази, а саме:

- витяг з ЄРДР від 08.11.2023;

- витяг з ЄРДР від 27.10.2023;

- витяг з ЄРДР від 14.10.2023;

- витяг з ЄРДР від 25.08.2023;

- витяг з ЄРДР від 14.09.2023;

- витяг з ЄРДР від 05.09.2023;

- витяг з ЄРДР від 23.03.2023;

- витяг з ЄРДР від 25.01.2023;

- рапорт від 25.01.2023 за №10-23-ВН-23;

- супровідний лист №5/2-1428 від 25.08.2023;

- супровідний лист №10-39вих23 від 10.01.2024 з додатками;

- супровідний лист №10-1536вих-23 від 08.11.2023;

- постанова про об`єднання матеріалів досудового розслідування від 08.11.2023;

- супровідний лист №10-1542вих-23 від 10.11.2023;

- постанова про виділення матеріалів досудового розслідування від 09.11.2023;

- постанова про визначення підслідності від 26.01.2023;

- постанова про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 26.01.2023;

- постанова про зміну групи прокурорів у кримінальному провадженні від 06.02.2023;

- постанова про доручення здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування від 10.03.2023;

- постанова про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 13.03.2023;

- супровідний лист №10-1349вих-23 від 27.09.2023;

- постанова про визначення підслідності кримінального правопорушення у кримінальному провадженні від 15.09.2023;

- постанова про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 29.08.2023;

- постанова про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 21.09.2023;

- постанова про здійснення досудового розслідування слідчою групою від 23.03.2023;

- постанова про визначення слідчого який здійснюватиме досудове розслідування від 25.08.2023;

- постанова про визначення слідчого який здійснюватиме досудове розслідування від 29.09.2023;

- протокол пред`явлення особи для впізнання по фотознімках зі свідком ОСОБА_8 оптичним диском DVD-R від 18.07.2023;

- протокол пред`явлення особи для впізнання по фотознімках зі свідком ОСОБА_9 оптичним диском DVD-R від 18.07.2023;

- протокол пред`явлення особи для впізнання по фотознімках зі свідком ОСОБА_10 з оптичним диском DVD-R від 03.08.2023;

- протокол пред`явлення особи для впізнання по фотознімках зі свідком ОСОБА_11 з оптичним диском DVD-R від 03.08.2023;

- протокол пред`явлення особи для впізнання по фотознімках зі свідком ОСОБА_12 з оптичним диском DVD-R від 04.08.2023;

- ухвала Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.09.2023 (№308/15727/23);

- ухвала Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.09.2023 (№308/15727/23);

- ухвала Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.09.2023 (№308/15727/23);

- ухвала Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.10.2023 (№308/18166/23);

- постанова про продовження строків досудового розслідування від 01.11.2023;

- постанова про призначення портретної експертизи від 31.07.2023;

- висновок експерта №СЕ-19/107-23/7428-ФП від 03.08.2023;

- протокол огляду від 10.05.2023;

- протокол огляду з оптичним диском DVD-R від 10.07.2023;

- доручення у порядку ст. 40 КПК України №58/6/1287 від 10.04.2023;

- відповідь на доручення №2/1527 від 14.04.2023;

- доручення у порядку ст. 40 КПК України №58/6/2302 від 07.07.2023;

- відповідь на доручення №5/2-1300 від 28.07.2023;

- відповідь на доручення №5/2-1381 від 18.08.2023;

- доручення у порядку ст. 40 КПК України №58/6/3930 від 16.10.2023;

- відповідь на доручення №5/2-1732 від 17.10.2023;

- постанова про залучення захисника в кримінальному провадженні від 05.09.2023;

- доручення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги №007-700002225 від 05.09.2023;

- витяг з газети «Урядовий кур`єр»;

- публікація на сайті ОГП від 05.09.2023;

- доручення у порядку ст. 40 КПК України №58/6/3469 від 13.09.2023;

- постанова про оголошення розшуку підозрюваного від 13.09.2023;

- відповідь на доручення №5/2-1545 від 13.09.2023;

- публікація на сайті ОГП від 14.09.2023;

- витяг з газети «Урядовий кур`єр»;

- постанова про залучення захисника в кримінальному провадженні від 13.10.2023;

- доручення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги №007-700002628 від 13.10.2023;

- публікація на сайті ОГП від 16.10.2023;

- витяг з газети «Урядовий кур`єр»;

- доручення у порядку ст. 40 КПК України №58/6/4074 від 21.10.2023;

- постанова про оголошення розшуку підозрюваного від 21.10.2023;

- витяг з газети «Урядовий кур`єр»;

- публікація на сайті ОГП від 07.10.2023;

- публікація на сайті ОГП від 14.11.2023;

- витяг з газети «Урядовий кур`єр»;

- характеризуючі дані на ОСОБА_7 на 33 арк.

Також колегією суддів у порядку ст. 615 КПК України було досліджено у судовому засіданні допити наступних свідків, а саме:

- ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який допитаний за допомогою технічних засобів фіксації з оптичним диском DVD-R від 18.07.2023;

- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка допитана за допомогою технічних засобів фіксації з оптичним диском DVD-R від 23.08.2023;

- ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка допитана за допомогою технічних засобів фіксації з оптичним диском DVD-R від 03.08.2023;

- ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який допитаний за допомогою технічних засобів фіксації з оптичним диском DVD-R від 03.08.2023;

- ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка допитана за допомогою технічних засобів фіксації з оптичним диском DVD-R від 04.08.2023.

Проаналізувавши та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, колегія суддів вважає, що всі зазначені докази є належними, допустимими та достовірними. Всі вищезазначені докази узгоджуються між собою.

В той же час, досліджені докази є достатніми, оскільки, як окремо, так і в сукупності, у повній мірі доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 4 ст. 111-1 та ч. 2 ст. 111 КК України. У колегії суддів відсутні підстави для сумніву у допустимості цих доказів, які зібрані в порядку, що передбачений КПК України.

Таким чином, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч. 1 ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, колегія суддів за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає зазначені докази належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 111-1 та ч. 2 ст. 111 КК України.

Суд кваліфікує такі дії ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 111-1 КК України, а саме передача матеріальних ресурсів незаконним збройним чи воєнізованим формуванням, створеним на тимчасово окупованій території, та/або збройним чи воєнізованим формуванням держави-агресора та ч. 2 ст. 111 КК України, а саме вчинення державної зради, тобто діяння, умисно вчиненого громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, що вчинене в умовах воєнного стану.

Порушень процесуального закону щодо руху кримінального провадження, повноважень сторони обвинувачення на всіх стадіях процесу судом не виявлено.

Відповідно до ст. 94 КПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо призначення покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України колегією суддів не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України колегією суддів визнає вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчинених ОСОБА_7 злочинів, передбачених ч. 4 ст. 111-1 та ч. 2 ст. 111 КК України, особу обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих обставин, приймаючи до уваги його характеризуючі дані, колегія суддів вважає, що обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно призначити покарання у межах санкції вищевказаних статей у виді позбавлення волі на певний строк, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та з конфіскацією майна обвинуваченого.

На переконання колегії суддів, призначення обвинуваченому саме такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів, а також буде відповідати принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Речові докази та судові витрати по справі відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 349, 369-371, 373-376, 395, 532, 615 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 111-1 та ч. 2 ст. 111 КК України, та призначити йому покарання:

за ч. 4 ст. 111-1 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах влади, установах, підприємствах та організаціях незалежно від форми власності строком на 10 (десять) років, та конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю;

за ч. 2 ст. 111 КК України у виді позбавлення волі строком на 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.

На підставі ч. 1 та ч. 3 ст. 70 КК України за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 15 (п`ятнадцять) років, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах влади, установах, підприємствах та організаціях незалежно від форми власності строком на 10 (десять) років, та конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обраховувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто із дня фактичного його затримання.

Речові докази та судові витрати по справі відсутні.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу учасниками судового провадження до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити захиснику та прокурору, а інформацію про вирок опублікувати в газеті "Урядовий кур`єр" та на офіційному веб-сайті суду.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3