Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/3794/25
Номер провадження 1-кп/711/407/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року м.Черкаси

Придніпровський районний суд м.Черкаси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника законного представника

потерпілої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Придніпровського районного суду м.Черкаси кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000018 від 22.02.2023 стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Катеринопіль Звенигородського району Черкаської області, українки, громадянки України, з вищою освітою, не заміжньої, дітей на утриманні не має, офіційно працевлаштованої, особою з інвалідністю, депутатом не являється, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.137 КК України,

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Придніпровського районного суду м.Черкаси перебуває на розгляді кримінальне провадження, внесене до внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000018 від 22.02.2023 стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.137 КК України.

03.12.2025 до суду надійшло клопотання трудового колективу ФОП ОСОБА_7 про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, на піставі ст.47 КК України, у зв`язку з передачею її на поруки колективу та закриття кримінального провадження. Мотивують тим, що в провадженні Придніпровського районного суду м.Черкаси знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.137 КК України. На виконання вимог ст.2 ЗУ «Про колективні оговори і угоди» між ФОП ОСОБА_7 з однієї сторони та трудовим колективом з іншої сторони кладений колективний договір. ОСОБА_6 є вихователем у ФОП ОСОБА_7 та є членом трудового колективу. 01.01.2025 загальними зборами трудового колективу ФОП ОСОБА_7 (протокол № 3) ухвалено: взяти ОСОБА_6 на поруки трудового колективу ФОП ОСОБА_7 ; взяти на себе обов`язок здійснювати щодо ОСОБА_6 заходи виховного - контроль за виконанням своїх безпосередніх трудових обов`язків, перевірку додержання нею правил співжиття в побуті та громадських місцях і повідомляти уповноважені органи про будь-які випадки ухилення ОСОБА_6 від заходів виховного характеру з боку трудового колективу; звернутися до Придніпровського районного суду м.Черкаси з клопотанням про передачу ОСОБА_6 на поруки трудового колективу ФОП ОСОБА_7 , уповноваживши ФОП ОСОБА_7 на підписання клопотання від імені трудового колективу. Оскільки ОСОБА_6 вперше вчинила кримінальне правопорушення, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке за своєю тяжкістю належить до категорії нетяжких кримінальних правопорушень, інкриміноване діяння не відноситься до категорії корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, враховуючи її щире каяття у скоєному та засудженні своєї поведінки, висловлення вибачення батькам, враховуючи її позитивну характеристику, згоду на передачу на поруки трудовому колективу, обіцянку виправдати довіру трудового колективу законослухняною поведінкою, не ухилятися від заходів виховного характеру колективу, дотримуватися правил співжиття в побуті та громадських місцях, зважаючи на згоду трудового колективу взяти її на поруки - трудовий колектив ФОП ОСОБА_7 просить суд звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею на поруки трудовому колективу для здійснення щодо неї заходів виховного характеру спрямованих на недопущення вчинення нових кримінальних правопорушень, порушень громадського порядку протягом строку поруки один рік. Трудовий колектив бере на себе обов`язок здійснювати щодо ОСОБА_6 заходи виховного характеру - контроль за виконанням своїх безпосередніх трудових обов`язків, перевірку додержання нею правил співжиття в побуті та громадських місцях і повідомляти уповноважені органи про будь-які випадки ухилення ОСОБА_6 від заходів виховного характеру з боку трудового колективу. При цьому ОСОБА_6 , будучи вихователем, владного чи будь-якого впливу на трудовий колектив не має, у її підпорядкуванні члени трудового колективу не перебувають. У межах фінансових можливостей ОСОБА_6 здійснила часткове відшкодування спричиненої шкоди у сумі 52500 грн. на рахунок ОСОБА_8 , як законного представника малолітньої ОСОБА_9 . На підставі викладеного трудовий колектив ФОП ОСОБА_7 просить суд звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, у зв`язку з передачею на поруки, а провадження в справі закрити.

Крім того, 03.12.2025 до суду надійшло клопотання обвинуваченої ОСОБА_6 про звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею на поруки колективу ФОП ОСОБА_7 та закриття кримінального провадження стосовно неї. Мотивує тим, що Вона щиро кається у скоєному, усвідомлює свою винну у тому, що 17.01.2023 о 12 год. 40 хв. не виконала своїх трудових обов`язків щодо належного догляду за дітьми, вчасно не припинила гру дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , що призвело до того, що рука ОСОБА_9 застряла між ліжками, що спричинило дитині тілесні ушкодження. Негативно оцінює свої дії, оскільки при належному реагуванні на ситуацію, можливо було б уникнути травмування дитини і всіх негативних наслідків. Жалкує про вчинене, переживає з цього приводу емоційні страждання, відчуває свою провину, засуджує свої дії. Просила вибачення у батьків, пропонувала свою допомогу, якої вони не захотіли. Вона, ОСОБА_6 , вперше вчинила кримінальне правопорушення, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке за своєю тяжкістю належить до категорії нетяжких кримінальних правопорушень, інкриміноване діяння не відноситься до категорії корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Окрім того, вона є вихователем ФОП ОСОБА_7 . Під час загальних зборів трудового колективу ФОП ОСОБА_7 засуджувала свою поведінку, просила взяти її на поруки. Зальними зборами трудового колективу ФОП ОСОБА_7 » (згідно протоколу загальних зборів) було ухвалено рішення, щодо взяття її ОСОБА_6 на поруки трудового колективу ФОП ОСОБА_7 . В той же час вона, будучи вихователем владного чи будь-якого іншого впливу на трудовий колектив не має, у її підпорядкуванні члени трудового колективу не перебувають. Окрім того, вона позитивно характеризується за місцем проживання та місцем навчання, зазначені обставини підтверджується відповідними характеристиками (наявні у матеріалах справи). У межах своїх фінансових можливостей здійснила добровільний внесок на потреби ЗСУ, що підтверджується квитанцією банку (наявна у матеріалах справи). У межах фінансових можливостей здійснила часткове відшкодування спричиненої шкоди у сумі 52 500 грн. на рахунок ОСОБА_8 , як законного представника малолітньої ОСОБА_9 . Зважаючи на викладене просить суд звільнити її від кримінальної відповідальності, у зв`язку з передачею на поруки трудовому колективу, а провадження в справі закрити.

В судовому засіданні представник колективу ФОП ОСОБА_7 ОСОБА_7 підтримала клопотання та просила суд його задовольнити.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 клопотання про її звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею на поруки колективу ФОП ОСОБА_7 та закриття кримінального провадження стосовно неї, підтримала. Пояснила, що вона щиро кається у скоєному, усвідомлює свою винну у тому, що 17.01.2023 о 12 год. 40 хв. не виконала своїх трудових обов`язків щодо належного догляду за дітьми, вчасно не припинила гру дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , що призвело до того, що рука ОСОБА_9 застряла між ліжками, що спричинило дитині тілесні ушкодження. Негативно оцінює свої дії, оскільки при належному реагуванні на ситуацію, можливо було б уникнути травмування дитини і всіх негативних наслідків. Вони щиро жалкує про вчинене. Відчуває провину, переживає з цього приводу, через що несе емоційні страждання, відчуває свою провину, засуджує свої дії. Просила вибачення у батьків, пропонувала свою допомогу, якої вони не захотіли. У межах фінансових можливостей вона здійснила часткове відшкодування спричиненої шкоди, а саме перерахувала 52 500 грн. на рахунок ОСОБА_8 , як законного представника малолітньої ОСОБА_9 . При вирішенні клопотання просить врахувати, що вона вперше вчинила кримінальне правопорушення. Окрім того, вона є вихователем ФОП ОСОБА_7 . Під час загальних зборів трудовий колектив ФОП ОСОБА_7 прийняв рішення взяти її на поруки, взявши на себе обов`язок здійснювати, щодо неї заходи виховного характеру. З огляду на викладене просить суд задовольнити клопотання.

В судовому засіданні захисник обвинуваченої ОСОБА_11 підтримав клопотання підзахисної та трудового колективу ФОП ОСОБА_7 про передачу ОСОБА_6 на поруки. Мотивує тим, що обвинувачена ОСОБА_6 в повній мірі усвідомлює свою винну в вчиненому правопорушенні, яке їй інкримінується та яке є нетяжким. У скоєному щиро кається, просить вибачення у батьків, правопорушення вчинила вперше. Згідно клопотання ФОП ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , яка є вихователем, під час загальних зборів трудового колективу ФОП ОСОБА_7 засуджувала свою поведінку, просила взяти її на поруки. 01.01.2025 загальними зборами трудового колективу ФОП ОСОБА_7 (протокол № 3) ухвалено: взяти ОСОБА_6 на поруки трудового колективу ФОП ОСОБА_7 . Вважає, що на даному етапі наявні всі законні підстави для передачі обвинуваченої ОСОБА_6 на поруки трудовому колективу в якому вона працює.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання у зв`язку з відсутністю в обвинуваченої щирого каяття.

Представник законного представника потерпілої ОСОБА_12 ОСОБА_4 , заперечила проти задоволення клопотання. Зазначила, що 17.01.2023 о 12 год. 40 хв. вчинено злочин стосовно малолітньої ОСОБА_9 , в результаті якого остання отримала тілесне ушкодження, яке було видно візуально, проте вихователька ОСОБА_6 не надала першої медичної допомоги дитині, не викликала карету швидкої допомоги, а зі зламаною рукою вклала дитину спати. Лише після того, як дитина не припиняла плакати, вихователька повідомила батькам про подію, вказавши, що дитина перед сном ударилася рукою, як це сталося ніхто батькам не сказав. Лише в подальшому було встановлено, що рука дитини опинилася в середині висувного ліжка, і була зігнута під іншим нахилом. В результаті чого стався перелом. Коли дитину віддали батькові, після того як він привіз її додому та побачив в якому стані перебуває рука, при цьому у дитини не припиняється істерика, тому було вирішено везти дитину до травматолога, де після рентгену було поставлено кінцевий діагноз перелом двох кісток передпліччя за зміщенням. Виховательку повідомили, про те що сталося одразу. Але остання зателефонувала мамі дитини не одразу, це було чи на наступний день чи пізніше. Чухрій здійснила дзвінок здебільшого для того щоб розповісти свою теорію, того як відбулася дана подія. Те що захисник говорить, що вихователька вибачалася, на підтвердження чого надають скріншоти переписки, хоче зазначити, що переписка вирвана з контексту та є первинною перепискою, до того, як батькам було повідомлено про подію та встановлення всіх обставин. Батьки на початку мали намір врегулювати даний конфлікт мирним шляхом, мотивом було, те щоб з жодною дитиною цього дитячого садочку не відбулося те, що сталося з їх дитиною. Однак адміністрація садочку, окрім того , що зазначила, що за роки роботи дитячого садочку такі події у них відбуваються не вперше, тому замість того, щоб убезпечити простір де перебувають діти, почали уникати батьків дитини і таку ж поведінку почала перенімати вихователька. Замість того щоб усунути наслідки події, допомогти постраждалій дитині. Як вихователька садочку так і адміністрація вибрали для себе модель поведінки викреслити дитину зі свого життя та не цікавитися нею взагалі, а батьків дитини виставити незрозумілому світлі, зазначивши, що вони є переселенцями з Харкова, якім весь час все не підходить та їх все не влаштовує. Згодом дитині було проведено оперативне втручання, яке не можливо було провести в м.Черкаси, тому батьки вимушені були везти дитину до м.Львова, де під загальним знечуленням дитині ламали кістки, які зрослися не правильно. Дитина проходила тривалу реабілітацію, через що батьки вимушені були винайняти няню, оскільки не могли залишити роботу, так як винаймають квартиру та понесли дороговартісне лікування. І загалом ця подія, яка сталася з дитиною, призвела до сумних подій в житті сім`ї, проте ні вихователька ні адміністрація садочку не цікавилась, що відбувалося з дитиною та її родиною протягом двох з половиною років, аж до тих пір поки обвинувальний акт не було скеровано до суду. Крім того, ОСОБА_6 навіть після скерування обвинувального акту до суду, не намагалася вибачитися перед батьками за вчинене. Все це тривало до того, як судом вперше було відмовлено в задоволенні клопотання про передачу ОСОБА_6 на поруки трудовому колективу та звільнення її від кримінальної відповідальності. Лише після цього та зміни захисника, обвинувачена ОСОБА_6 почала відшкодовувати шкоду, з метою повторного звернення до суду з аналогічним клопотанням. Вважає, що ОСОБА_6 своєю поведінкою не довела, що щиро розкаюється у вчиненому кримінальному правопорушенні. Шкода завдана внаслідок її дій відшкодована частково, а саме в сумі 50000 грн, хоча цивільний позов заявлений на суму 100 000 грн. Вважає, що з самого початку обвинувачена не цікавилася здоров`ям дитини, не цікавилася витратами на лікування дитини, хоча розуміла, що вони є. Крім того, просить суд взяти до уваги, що клопотання подане трудовим колективом ФОП ОСОБА_7 , який є новоствореним та з незначною і сумнівною кількістю працівників, який діє лише з листопада 2025 року, не може належним чином здійснювати контроль за поведінкою обвинуваченої та здійснювати заходи виховного характеру.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, щодо поданого клопотання, дослідивши клопотання та долучені до нього документи, а також матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Зі змісту частини першої статті 285 КПК України випливає, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. При цьому ч.3 ст.285 КПК України визначено, що у разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Крім того, ч.4 ст.286 КПК України визначено, що у разі, якщо під час здійснення судового провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. При цьому ч.2 ст.288 КПК України передбачено, що суд зобов`язаний з`ясувати думку потерпілого щодо можливості звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Суд звертає увагу на те, що Верховний Суд України (далі ВСУ) у пункті 1 постанови Пленуму № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» (далі Постанова від 23.12.2005) зазначив, що звільнення від кримінальної відповідальності це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених КК України у порядку, встановленому КПК України.

Закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК України та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у ч.1 ст.44 КК України, а саме: у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону України про амністію чи акта помилування.

У абзаці п`ятому пункту 2 наведеної Постанови від 23.12.2005 зазначено, що при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК України. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК України порядку відповідне судове рішення.

Суд також враховує, що у абзаці третьому пункту 2 зазначеної Постанови від 23.12.2005 роз`яснено, що умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення нею певного умисного злочину, незалежно від того, закінчено його чи ні, вчинений він одноособово чи у співучасті.

Згідно з роз`ясненнями, наданими в абзаці четвертому пункту 2 Постанови від 23.12.2005 підставою такого звільнення може бути або певна поведінка особи після вчинення злочину, яку держава заохочує (дійове каяття, примирення винного з потерпілим, припинення злочинної діяльності та добровільне повідомлення про вчинене тощо), або настання певної події (наприклад, зміна обстановки, закінчення строків давності).

Разом з тим, суд вважає за доцільне зауважити, що відповідно до ч.1 ст.47 КК України особу, яка вперше вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та щиро покаялася, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.

Необхідно також зауважити, що у абзаці другому пункту 5 Постанови від 23.12.2005 ВСУ зазначив, що підставою звільнення від кримінальної відповідальності з передачею на поруки є щире розкаяння особи, яке свідчить про її бажання спокутувати провину перед колективом підприємства, установи чи організації та виправити свою поведінку.

У абзаці третьому пункту 5 Постанови від 23.12.2005 ВСУ роз`яснив, що звільнення від кримінальної відповідальності за ст.47 КК України можливе лише за клопотанням колективу підприємства, установи чи організації, членом якого є особа, про передачу її на поруки.

Відповідно до роз`яснень, наданих у четвертому пункті Постанови від 23.12.2005, за наявності зазначених вище обставин, а також належно оформленого клопотання суд вправі (але не зобов`язаний) звільнити особу від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею на поруки трудовому колективу ФОП ОСОБА_7 , суд враховує наступне.

Окрім наведених вище роз`яснень, наданих у Постанові від 23.12.2005, Верховний Суд 13.02.2018 у справі № 161/13242/16-к зауважив, що передача особи на поруки є правом, а не обов`язком суду і є виправданою лише тоді, коли суд дійде висновку про те, що виправлення конкретної особи, яка вчинила злочин, є можливим без фактичного застосування до неї заходів кримінально-правової репресії.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 згідно з наданими суду матеріалами раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, а тому є особою, яка вперше вчинила кримінально каране діяння (злочин), на момент вчинення злочину не перебувала в стані алкогольного сп`яніння, а тому вимогу ч.1 ст.47 КК України в цій частині дотримано.

Згідно з приписами частини 4 ст.12 КК України інкриміноване ОСОБА_6 діяння є нетяжким злочином. Отже, застереження щодо неможливості застосування приписів ч.1 ст.47 КК України щодо тяжкості інкримінованого обвинуваченій діяння також відсутні.

Вирішуючи питання щодо наявності такої умови для звільнення від кримінальної відповідальності як щире каяття, суд вважає за доцільне зауважити наступне.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання, з підстав відсутності щирого каяття.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_4 , заперечуючи наявність щирого каяття, посилається на те, що обвинуваченою не вжито заходів для відшкодування завданої потерпілій ОСОБА_9 , в особі її законного представника ОСОБА_12 , шкоди в повному обсязі, та обвинувачена своєю поведінкою не довела щирого каяття.

Судом встановлено, що представником законного представника потерпілої ОСОБА_12 адвокатом ОСОБА_4 було заявлено цивільний позов про відшкодування потерпілій моральної шкоди у сумі 100 000 грн., який під час судового розгляду кримінального провадження відшкодовано частково, а саме обвинуваченою ОСОБА_6 сплачено 52 500 грн. в рахунок відшкодування завданої шкоди. Тобто, обвинувачена добровільно та в силу своїх фінансових можливостей частково сплатила завдану шкоду потерпілій.

Згідно заяви представника потерпілої ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_4 від 03.11.2025, після сплачених обвинуваченою грошових коштів, суму цивільного позову зменшено, та згідно заявлених вимог, просять стягнути моральну шкоду у сумі 50 000 грн.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 3 постанови Пленуму ВСУ № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Вирішуючи питання щодо наявності в діях ОСОБА_6 ознак щирого каяття, суд враховує, що з наданих суду матеріалів випливає, що під час досудового та судового розгляду ОСОБА_6 визнала провину в скоєному, активно сприяла розкриттю злочину, добровільному порядку відшкодовувала більшу частину завданої шкоду з урахуванням свого фінансового становища.

Суд зазначає, що приписи ч.1 ст.47 КК України не містять застережень щодо необхідності відшкодування обвинуваченим завданої шкоди, а також застережень щодо часової вимоги здійснення такого відшкодування. Отже, аналізуючи доводи учасників кримінального провадження, надані суду матеріали, суд дійшов до переконання, що в судовому засіданні підтверджено наявність у ОСОБА_6 ознак щирого каяття. Тому наявність зазначеної умови для звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності, на переконання, суду також дотримано.

Доводи захисника про неможливість задоволення вказаного клопотання через короткий термін працевлаштування ОСОБА_6 та на малу кількість членів трудового колективу, який взяв останню на поруки, то вони є неспроможними, оскільки положення закону не містить жодних вимог щодо розміру колективу, який має право взяти свого працівника на поруки, та часу, який ця особа має бути працевлаштована, до вирішення вказаного питання, що зазначено у постанові ВС від 22.12.2020 справа N 158/2745/19.

Суд вважає за доцільне зауважити, що передача особи на поруки є правом, а не обов`язком суду і є виправданою лише тоді, коли суд дійде висновку про те, що виправлення конкретної особи, яка вчинила злочин, є можливим без фактичного застосування до неї заходів кримінально-правової репресії. Тобто вирішення питання про можливість звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності з передачею на поруки трудовому колективу є судовою дискрецією.

У постанові від 14.06.2018 (справа № 760/115405/16-к) ВС зазначив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючи норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України,), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінально караного діяння, яке є нетяжким злочином. Також в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 у вчиненому розкаялася і трудовий колектив клопотав про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності з передачею йому (трудовому колективу) на поруки. Слід при цьому зауважити, що ч.2 ст.47 КК України встановлено ряд застережень, за наявності яких звільнена від кримінальної відповідальності особа має бути притягнута до кримінальної відповідальності. Наявність таких застережень, на переконання суду, буде додатковим стримуючим фактором з метою попередження вчинення обвинуваченою будь-якого протиправного діяння.

Отже, аналізуючи надані суду матеріали, доводи учасників кримінального провадження, суд вважає, що правових перепон для задоволення клопотання про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності з передачею на поруки трудовому колективу, в судовому засіданні встановлено не було. В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 вину свою визнала повністю, підтвердила суду розуміння наслідків порушення умов звільнення від кримінальної відповідальності з передачею на поруки, висловила свою згоду на виконання виховних заходів та звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав. Саме тому, суд вважає, за доцільне клопотання задовольнити та звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.137 КК України на підставі ч.1 ст.47 КК України у зв`язку з її передачею на поруки колективу ФОП ОСОБА_7 за клопотанням трудового колективу за умови, що обвинувачена протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.

Вирішуючи цивільний позов законного представника потерпілої ОСОБА_12 до Громадської організації «КЛУБ ДИТЯЧОГО РОЗВИТКУ «КІДС КЛУБ», третя особа ОСОБА_6 , про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Відповідно до ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Як встановлено в судовому засіданні законний представник потерпілої ОСОБА_12 звернулася з цивільним позовом до Громадської організації «КЛУБ ДИТЯЧОГО РОЗВИТКУ «КІДС КЛУБ», третя особа ОСОБА_6 , про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням в розмірі 100 000 грн.

В ході судового розгляду кримінального провадження обвинуваченою ОСОБА_6 сплачено 52 500 грн.

Згідно заяви представника потерпілої ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_4 від 03.11.2025, після сплачених обвинуваченою грошових коштів, суму цивільного позову зменшено, та згідно заявлених вимог, просять стягнути моральну шкоду у сумі 50 000 грн.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що при вирішенні цивільного позову в даному випадку, процесуальні відносини чинним КПК не врегульовані та до них має бути застосовані норми Цивільного процесуального кодексу України та розгляд цивільного позову повинен здійснюватися в порядку цивільного судочинства, а тому виходячи, зокрема, з засади кримінального провадження, як доступ до правосуддя ( ст.21 КПК України), яка передбачає, що кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону та якщо інше не передбачено цим Кодексом, здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час кримінального провадження порушуються її права, гарантовані Конституцією України та міжнародними договорами України, суд вважає за необхідне залишити цивільний позов без розгляду, роз`яснивши цивільним позивача, що залишення цивільного позову у кримінальному проваджені без розгляду, не перешкоджає їх праву пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Доля речових доказів у кримінальному провадженні підлягає вирішенню в порядку ст.100 КПК України.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_6 до набрання ухвалою законної сили не обирати.

Долю процесуальних витрат, суд вирішує на підставі ст.ст. 118-124 КПК України, які підлягають стягненню з ОСОБА_6 в дохід держави.

Керуючись ст.47 КК України, ст.ст.284,285, 289, 350, 376 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_6 та трудового колективу ФОП ОСОБА_7 про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, на підставі ст.47 КК України, у зв`язку з передачею ОСОБА_6 на поруки колективу та закриття кримінального провадження задовольнити.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від кримінальної відповідальності, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.137 КК України, на підставі ст.47 КК України, у зв`язку з передачею її на поруки трудовому колективу ФОП ОСОБА_7 , за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000018 від 22.02.2023 стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.137 КК України, закрити.

Роз`яснити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідно до ч.2 ст.47 КК України у разі порушення умов передачі на поруки особа притягається до кримінальної відповідальності за вчинений нею злочин.

Роз`яснити трудовому колективу ФОП ОСОБА_7 , що відповідно до вимог ч.1 ст.289 КПК України, якщо протягом року з дня передачі особи на поруки колективу підприємства, установи чи організації вона не виправдає довіру колективу, ухилятиметься від заходів виховного характеру та порушуватиме громадський порядок, загальні збори відповідного колективу можуть прийняти рішення про відмову від поручительства за взяту ними на поруки особу. Відповідне рішення направляється до суду, який прийняв рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Цивільний позов законного представника потерпілої ОСОБА_12 до Громадської організації «КЛУБ ДИТЯЧОГО РОЗВИТКУ «КІДС КЛУБ», третя особа ОСОБА_6 , про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачу, що особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_6 до набрання ухвалою законної сили не обирати.

Речовий доказ: оптичний носій інформації - диск для лазерних систем зчитування DVD-R на якому міститься відеозапис з назвою: «0-020595fca0798b3508d23c7dde813b9a5b4ccbfd4a68

331ае76аd0е5d5с8е8е274аf_825f50b18а90702», який приєднано до матеріалів кримінального провадження, залишити в матеріалах кримінального провадження протягом всього його часу зберігання.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню за проведення експертизи безпеки життєдіяльності № 382/24-23 від 17.02.2025 у розмірі 10753 грн. 44 коп., стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1