ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 року селище Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

у відкритому судовому засіданні в залі суду під час розгляду кримінального провадження №0000116, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 серпня 2025 року, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кам`янець-Подільського Хмельницької області, проживаючого та зареєстрованого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, судимого вироком Волочиського районного суду Хмельницької області від 30 липня 2025 року за ч.1 ст.125 КК України та засудженого до покарання у виді громадських робіт на строк шістдесят годин, яке не відбув,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

учасники кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

потерпіла ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_6 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , 02 серпня 2025 року близько 10 год 07 хв, знаходячись поблизу будинку № 29 по вул. В. Стуса у селищі Підволочиськ Тернопільського району Тернопільської області, побачив свою тітку ОСОБА_7 , 1960 р.н., жительку селища Підволочиськ, та вступив із нею у конфлікт, під час якого у ОСОБА_3 на грунті особистих неприязних стосунків виник злочинний умисел, направлений на умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, 02 серпня 2025 року близько 10 год 10хв ОСОБА_3 , перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_2 , шарпнув ОСОБА_7 правою рукою за ліве плече, через що остання впала на землю та почав обома ногами умисно наносити удари ОСОБА_7 , внаслідок чого спричинив наступні тілесні ушкодження: відкриту черепно-мозкову травму у виді забиття головного мозку тяжкого ступеню (за клінічною класифікацією), церебральної коми, субарахноїдального (між арахноїдальною і м?якою мозковими оболонками) крововиливу лобно-тім?яно-скроневих часток обох півкуль головного мозку з проникненням в конвекситальні борозни та зовнішніх ушкоджень - "забійно-рваної" рани лобно-скроневої (в деяких записах скронево-тім?яно-потиличної, десь скронево-тім`яної) ділянки волосяної частини голови з пошкодженням апоневрозу ("12 см… проглядаються кістки черепа… із пошкодженням апоневрозу та широким його відшаруванням від підлеглих тканин"), "підшкірний крововилив" правої скроневої ділянки волосяної частини голови, "гематома" лівої скронево-тім?яної ділянки волосяної частини голови, "підшкірний крововилив" (в деяких записах - "гематома") правої вушної раковини, "гематома" обох повік ( в деяких записах верхньої повіки) лівого ока.

Вказаними діями ОСОБА_3 спричинив ОСОБА_7 тяжкі тілесні ушкодження.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, визнав повністю, не оспорював жодні обставини кримінального правопорушення, зазначив, що розуміє суть обвинувачення, однак заперечив проти скороченого порядку з`ясування обставин справи та дослідження їх доказами.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 під час допиту зазначив, що дійсно спричинив потерпілій ОСОБА_8 тілесні ушкодження при обставинах, вказаних в обвинувальному акті, та що не оспорює цих обставин.

ОСОБА_3 додатково пояснив, що за декілька днів до 02 серпня 2025 року у нього виник сімейний конфлікт з ОСОБА_7 , яка є його рідною тіткою. Того дня, 02.08.2025 він йшов по вул. В. Стуса у сел. Підволочиськ до бабусі, яка на той час проживала у тітки, побачив на вулиці тітку ОСОБА_7 , просив дати йому ключі від хати, вона не погоджувалася, вони посварилися, і він її побив, вона впала, він їй завдавав удари ногами. Побачив, що в неї на обличчі тече кров, пробував її підняти, просив встати. Але вийшла сусідка з-за кущів на подвір`ї поруч, почала щось кричати, він злякався і побіг. Надалі він зайшов до бабусі до хати по вул. В. Стуса у сел. Підволочиськ, не сказав, що сталося, попросив гроші, помив руки, пішов у магазин, потім до себе додому, взяв деякі речі, зібрав рюкзак і добровільно йшов у поліцію, але по дорозі йому передзвонили з поліції і попросили стояти на місці, він так і зробив, і його затримали. Зазначив, що він не викликав швидку для тітки, бо побачив жінку на сусідньому подвірї, злякався і побіг, а вже через деякий час побачив там на місці швидку.

Під час допиту 02 грудня 2025 року обвинувачений також зазначив, що він правий, що побив тітку, вона розбиває його родину, до нього в родині не прислухалися, зазначив, що він був у прекрасних стосунках з родиною та тікою, але війна все змінила, зазначив, що йому не подобається його вчинок, але він не може сказати, що шкодує.

Свідок ОСОБА_9 , 1965 р.н., зазначила, що проживає у АДРЕСА_3 . З потерпілим у неї нема жодних стосунків, вони не були знайомі. Дала показання, що 02 серпня 2025 року близько 10 години ранку, вона йшла до брами на подвір`ї, почула якісь звуки, шурхіт, побачила незнайомого чоловіка зі спини, одягнутого в шортах, білій футболці, у військових кросівках, та людину, яка лежала на землі біля чоловіка у калюжі крові. Вона не впізнала цього чоловіка. Вона спитала чоловіка, навіщо він так б`є, він спинився. Почула, як він сказав «тьотю, вставай» і потім він побіг в кінець вулиці. Вона тоді відкрила браму, побачила, що перед брамою лежала жінка, у якої обличчя було в крові, вона її не впізнала, хоча знала цю жінку, викликала швидку. Вона не бачила, як чоловік бив цю жінку.

Обвинувачений підтвердив, що свідок ОСОБА_9 говорить правду у всьому.

Від допиту іншого свідка ОСОБА_10 прокурор у судовому засіданні відмовився з причин похилого віку останньої.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні на допиті, перед яким їй було роз`яснено ст.63 Конституції України, пояснила, що обвинувачений ОСОБА_3 є її сином, а безпосередня потерпіла ОСОБА_7 є її рідною сестою, з якою вони завжди були в дуже близьких стосунках. 02 серпня 2025 року їй стало відомо про подію з дзвінка поліцейського, який повідомив, що в реанімацію Підволочиської лікарні поступила жінка, ймовірно, це її сестра, бо поліцейський повідомив назву вулиці, звідки швидка забрала жінку. Поліцейський також повідомив, що є підозра, що це вчинив син ОСОБА_5 . Вона побігла в лікарню та підтвердила особу своєї рідної сестри, яка знаходилася в реанімації в критичному стані, без свідомості, під маскою, не розмовляла, з забинтованою головою. Повідомила, що в її сестри та сина були гарні відносини, але перед цією подією у них був якийсь конфлікт, син наче йшов вибачатися і йшов до бабусі, яка в той час проживала в сестри по вул. В. Стуса у Підволочиську. Але сестра йому стала на перешкоді. Потерпіла також повідомила, що вона просила сестру розмовляти з ОСОБА_3 делікатно, що він не завжди може керувати собою, не спрйимає слова «ні», очевидно, сестра відмовила йому в чомусь, що спричинило його таку агресивну поведінку. ОСОБА_5 також звертала увагу, що обвинувачений буває непередбачуваний, агресивний, має змінні думки, нестабільний емоційний стан, перебуває на обліку психіатра з діагнозом «розлад особистості», раніше періодично проходив стаціонарне та амбулаторне лікування у спеціалізованих медичних закладах, отримував психіатричну допомогу. На її думку, вказане впливає на його здатність розсудливо та адекватно мислити та виражати свої думки.

ОСОБА_5 також пояснила, що вона буває в потерпілої кожного дня в лікарні, але в неї стан важкий, вона не встає, не говорить, не ходить, її годують через зонд. Вона одного разу спитала в неї, чи вона пам`ятає, що сталося, то потерпіла кивала, що «так», вона ( ОСОБА_5 ) казала їй, що син під вартою і він може бути в тюрмі, але потерпіла кивала, що «ні», потім казала, що вона «прощає» і «не хоче йому зла». ОСОБА_5 зазначила, що її син також просив вибачення в родини, в її сестри перед першим судом, на слідстві, що переказував слідчий.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджується також іншими письмовими доказами, документами та електронними доказами (відеозаписом):

- протоколом огляду місця події від 02 серпня 2025 року, а саме огляду прибудинкової території, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , під час якого було зафіксовано обстановка та обставини події, та доданою ілюстративною таблицею до нього;

- протоколом огляду місця події від 02 серпня 2025 року, а саме огляду житлового будинку під АДРЕСА_4 , під час якого було зафіксовано обстановка та обставини події та доданою ілюстративною таблицею до нього;

- протоколом огляду відеозапису від 02 серпня 2025 року, який надала ОСОБА_9 з камер відеоспостереження, які знаходяться на фасаді її будинку по АДРЕСА_3 ;

- постановою про визнання відеозапису електронним документом та приєднання до кримінального провадження від 02 серпня 2025 року;

- протоколом огляду відеозапису від 02 серпня 2025 року, який надала ОСОБА_11 з камер відеоспостереження, які знаходяться на фасаді її будинку по АДРЕСА_5 ;

- постановою про визнання відеозапису електронним документом та приєднання до кримінального провадження від 02 серпня 2025 року та зберігається при матеріалах даного провадження;

- висновком експерта в судово-медичній експертизі тілесних ушкоджень №677 від 06 жовтня 2025 року, відповідно до якого у громадянки ОСОБА_7 при поступленні 02.08.2025 в КНП «Підволочиська центральна лікарня» ПСР та подальшому лікуванні з 02.08.2025 по 22.08.2025 в КНП «Тернопільська обласна клінічна лікарня» ТОР за даними клінічного обстеженян, спостерження було діагностовано відкриту черепно-мозкову травму у виді забиття головного мозку тяжкого ступеню (за клінічною класифікацією), церебральної коми, субарахноїдального (між арахноїдальною і м?якою мозковими оболонками) крововиливу лобно-тім?яно-скроневих часток обох півкуль головного мозку з проникненням в конвекситальні борозни та зовнішніх ушкоджень - "забійно-рваної" рани лобно-скроневої (в деяких записах скронево-тім?яно-потиличної, десь скронево-тім`яної) ділянки волосяної частини голови з пошкодженням апоневрозу ("12 см… проглядаються кістки черепа… із пошкодженням апоневрозу та широким його відшаруванням від підлеглих тканин"), "підшкірний крововилив" правої скроневої ділянки волосяної частини голови, "гематома" лівої скронево-тім?яної ділянки волосяної частини голови, "підшкірний крововилив" (в деяких записах - "гематома") правої вушної раковини, "гематома" обох повік ( в деяких записах верхньої повіки) лівого ока ; виявлені у ОСОБА_7 тілесні ушкодження, зважаючи на їх вид, морфологічні властивості та відмічений характер рани утворились від дії тупих предметів незадовго до її госпіталізації в лікувальний заклад, не виключено у вказаний в постанові термін події; утворення виявлених у громадянки ОСОБА_7 ушкоджень за наведених у постанові обставин події, не виключається; виявлені у ОСОБА_7 тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя у момент заподіяння належать до тяжких;

- висновком судово-психіатричного експерта № 745 від 23 вересня 2025 року, відповідно до якого вбачається, що ОСОБА_3 : в момент вчинення кримінального правопорушення виявляв ознаки стійкого помірно вираженого розладу особистості, які не досягають рівня вираженого недоумства, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними; в момент вчинення кримінального правопорушення в тимчасовому хворобливому стані не перебував, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними; на даний час виявляє ознаки стійкого помірно вираженого розладу особистості, які не досягають рівня вираженого недоумства, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними; вказано, що ОСОБА_3 не потребує примусових заходів медичного характеру; в період інкримінованого йому діяння в стані фізіологічного афекту чи іншому емоційному стані, який би істотно вплинув на його свідомість і діяльність не перебував;

- постановою про визнання речовими доказами та передачу їх на зберігання від 02 серпня 2025 року, а саме: ланцюжок світло - жовтого кольору, сережку із розірваною ланкою сріблясто-жовтого кольору, два зішкреби та змив рідини бурого кольору, які поміщені до паперових конвертів «Національна поліція України» з роз`яснювальним написами та підписами, жіночу сумку чорного кольору із гаманцем, в якому знаходились грошові кошти у сумі 11 700 гривень, поміщені у пакет паперовий №710301 від 02 серпня 2025 року, в подальшому речові докази передано на відповідальне зберігання сину ОСОБА_7 - ОСОБА_12 ;

- постановою про визнання і приєднання до кримінального провадження речового доказу та передачу його на зберігання від 02 серпня 2025 року, а саме взуття «Берці» коричневого кольору, які поміщено в спеціальне упакування №QHY0069307;

- висновком експерта №373 від 26 серпня 2025 року, в якому вказується, що в слідах позначених під №1 на правому та №2 на лівому черевиках, слідчим зазначено як «Берці», вилучених під час проведення обшуку ОСОБА_3 крові не виявлено;

- оглядом відеозапису (файл IMG-0974) з камери відеоспостереження по вул. Василя Стуса, 27, в сел.Підволочиськ, Тернопільський район, Тернопільська область;

- оглядом відеозаписів (файли document_997301858, document_334523267) на DVD-R диску з камери відеоспостереження по вул. Василя Стуса, 14, в сел.Підволочиськ, Тернопільський район, Тернопільська область.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердив, що це він на усіх відеозаписах.

Таким чином, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, тобто вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.121 КК України.

Щодо статусу потерпілої у цьому кримінальному провадженні, то суд, беручи до уваги думки учасників провадження, зазначає наступне.

Встановлено, що потерпіла ОСОБА_7 відповідно до матеріалів справи була доставлена до Підволочиської центральної лікарні у коматозному стані, з забоєм головного мозку, відкритою черепно-мозговою травмою, струсом головного мозку. Надалі, відповідно до довідок Підволочиської центральної лікарні від 12.09.2025, 13.10.2025 стан хворої ОСОБА_7 стабільно важкий, вона притомна, малоконтактна, в стані, який неможливий для проведення процесуальних дій.

15 жовтня 2025 року постановою старшого слідчого було визнано ОСОБА_5 в якості представника потерпілого у цьому кримінальному провадженні на підставі ст. 55 КПК України та на підставі заяви ОСОБА_5 про залучення її у статусі представника потерпілого, оскільки її рідна сестра ОСОБА_7 перебувала на стаціонарному лікуванні в лікарні у важкому стані.

Відповідно до обвинувального акту від 15 жовтня 2025 року ОСОБА_5 зазначена як потерпіла, яка залучена згідно з ч.6 ст. 55 КПК України, оскільки ОСОБА_7 , 1960 р.н., на момент направлення обвинувального акту до суду перебуває у Підволочиській лікарні в стані, який унеможливлює подання нею заяви про залучення як потерпілої.

Потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що вона дійсно написала заяву від 15 жовтня 2025 року про залучення її представником потерпілої, оскільки на той час не було інших близьких осіб ОСОБА_7 , які могли це зробити, син сестри хотів бути залученим, але він не зміг, а в подальшому був мобілізований, дочка перебуває за кордоном.

Підготовче судове засідання у цій справі відкладалося з метою надання можливості залучення інших близьких осіб, родичів ОСОБА_7 , зокрема її сина, до кола учасників справи на підставі ст. 55 КПК України, з`ясування можливості безпосередньої потерпілої взяти участь в засіданні в режимі відеоконференції, однак до суду не надійшли клопотання від інших родичів, близьких осіб, чи про залучення адвоката для захисту інтересів ОСОБА_7 , та була надана інформація про неможливість ОСОБА_7 брати участь у судових засіданнях.

04 грудня 2025 року від Підволочиської центральної лікарні надійшла довідка № 277, відповідно до якої ОСОБА_7 перебуває на стаціонарному лікуванні у паліативному відділенні з 21.11.2025 по даний час. Загальний стан хворої важкий, лежача, притомна, контакту недоступна, інструкції не виконує, сама себе не обслуговує, потребує стороннього догляду, брати участь у судовому засіданні не може.

Відтак суд вважає, що ОСОБА_5 залучена до учасників цього кримінального провадження в статусі потерпілої на підставі закону та її добровільної заяви в силу норми ч.6 ст.55 КПК України. Натомість статус представника потерпілого врегульовано ст. 58 КПК України, але ОСОБА_5 не є захисником та не є відповідно представником потерпілої ОСОБА_7 . Крім того, ОСОБА_5 також не є законним представником потерпілої ОСОБА_13 .

Враховуючи наведене, суд враховує пояснення та думку потерпілої ОСОБА_5 , але зважає на те, що вона є матір`ю обвинуваченого ОСОБА_3 , яка безумовно схиляється до пом`якшення обставин правопорушення та відповідальності обвинуваченого. При цьому, судом не встановлено порушення ОСОБА_5 прав безпосередньої потерпілої ОСОБА_7 чи вчинення будь-яких дій в порушення інтересів останньої.

При призначенні покарання обвинуваченому суд виходить із встановленої положеннями ст.50 КК України його мети, за якими покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

На реалізацію принципу, встановленого ч.2 ст.61 Конституції України, згідно з яким юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, спрямовані положення ст.65 КК України.

При визначенні ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення слід виходити з класифікації кримінальних правопорушень (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного кримінального правопорушення й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу винного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення кримінального правопорушення як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо (постанова Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі №756/15768/21).

Верховний Суд неодоразово звертав увагу, що думка потерпілої може бути врахована судом під час призначення покарання, однак не є вирішальною.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких насильницьких злочинів проти життя і здоров`я людини, фактичні обставини кримінального провадження, а зокрема нанесення обвинуваченим - молодим чоловіком ударів ногами, зокрема, в голову жінки похилого віку (65 років), тривале перебування потерпілої у важкому стані, а на даний час - в паліативному відділенні медичного закладу, що свідчить про незворотну втрату якості життя, особу винуватого, зокрема, його освіту, відсутність стабільного місця роботи, відсутність життєвого досвіду, те, що він знаходиться на обліку у лікаря-психіатра, його судимість, та, зокрема, факт вчинення злочину з застосуванням фізичного насильства через декілька днів після ухвалення щодо нього вироку суду за ч.1 ст. 125 КК України.

Обставин, які обтяжують покарання, не встановлено.

Щодо обставин, які пом`якшують покарання, то суд зазначає наступне.

Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину; або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди (постанова Верховного Суду від 15.11.2021 у справі №199/6365/19).

Озвучення обвинуваченим лише у останньому слові щодо каяття у вчиненому за відсутності жодних доказів такого розцінюється судом як намагання пом`якшити відповідальність, адже факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження (постанова Верховного Суду від 13 липня 2023 року у справі № 953/6839/22).

Суд бере до уваги, що обвинувачений вибачався в родини та в потерпілої на досудовому слідстві, однак суд вважає, що у даному випадку неможливо достовірно встановити наявності щирого каяття обвинуваченого, оскільки послідовно протягом судового розгляду обвинувачений не виявляв щирості каяття, змінював свою позицію та виражав протилежні думки щодо ставлення до своєї протиправної поведінки та її осуду, був непереконливий щодо щирості каяття, не демонстрував готовність нести покарання за вчинене.

Водночас при цьому суд враховує, що згідно з висновком судово-психіатричної експертизи обвинувачений виявляє ознаки стійкого помірно вираженого розладу особистості, який не виключає його осудності, однак впливає на емоційно-вольову сферу, здатність до критичного мислення та стабільність емоційних реакцій; зі свідоцтва про хворобу від 08.08.2017 №785-п, акту обстеження стану здоровя 10 психіатричного відділення КНП «ТОКПЛ» ТОР від 29.12.22 вбачається діагноз: стійкий помірно виражений розлад особистості за емоційно нестійким типом з психотичними порушеннями (критика поверхнева, вольові процеси нестійкі, емоційні реакції неадекватні).

Однак суд на підставі ч.1 ст. 66 КК України як обставину, яка пом`якшує покарання, враховує активне сприяння розкриттю правопорушення, зокрема, обвинувачений добровільно надав речові докази (взуття), на судовому слідстві беззаперечно визнавав вину, уточнював для суду необхідні обставини злочину, був активним на судовому розгляді щодо встановлення обставин справи, не перешкоджав судовому розгляду. Той факт, що обвинувачений заперечував проти скороченого порядку дослідження доказів може свідчити про низьку правову культуру обвинуваченого та/або нерозуміння правових процедур, а не про намір затягування судового розгляду.

Суд бере до уваги також висновки досудової доповіді, зокрема ризики завдання шкоди життю і здоровю - високий, рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення - високий, рівень ризику небезпеки для суспільства - дуже високий, а також висновок про неможливість виправлення особи без ізоляції від суспільства.

Зважаючи на наведене, суд вважає за необхідне призначити покарання в межах санкції ч.1 ст. 121 КК України, яка передбачає лише покарання у виді позбавлення волі, без інших альтернативних видів покарань.

Враховуючи об`єктивні обставини кримінального правопорушення, характеризуючі дані обвинуваченого та вимоги норм КК України, суд вважає за неможливе застосування положень ст.69 або ст.75 КК України, призначення більш м`якого покарання чи звільнення від покарання з випробуванням, оскільки відсутні обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Такі обставини також не були наведені захисником у клопотанні про призначення покарання без позбавлення волі.

Крім того, суд не може визначити покарання на рівні нижньої межі санкції, зважаючи на характер вчиненого правопорушення, висновки досудової доповіді, судимість обвинуваченого, вчинення нового правопорушення з застосуванням фізичного насильства через декілька днів після постановлення вироку за вчинення правопорушення з застосуванням фізичного насильства.

Оскільки вказане кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України, вчинене ОСОБА_3 після постановлення вироку Волочиським районним судом Хмельницької області від 30 липня 2025 року за ч.1 ст. 125 КК України, яким ОСОБА_3 визнано винним та призначено покарання у виді шістдесят годин громадських робіт, то остаточне покарання слід визначити за правилами ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутого покарання, остаточно визначивши покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

На підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_3 в строк відбуття покарання необхідно зарахувати період попереднього ув`язнення (тримання під вартою) з 02 серпня 2025 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту затримання - 13:04 год 02 серпня 2025 року.

За змістом статей 369, 374 КПК України у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення, в тому числі запобіжних заходів до набрання вироком законної сили, та мотиви його ухвалення.

Суд раніше обраний обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишає без змін, продовживши строк дії вказаного запобіжного заходу до набрання вироком законної сили з урахуванням існуючих ризиків у висновках досудової доповіді, призначення покарання у виді позбавлення волі.

Питання речових доказів вирішити згідно зі ст. 100 КПК України.

Цивільний позов не заявлено.

На підставі наведеного та керуючись статтями 368,370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутого покарання, призначеного за вироком Волочиського районного суду Хмельницької області від 30 липня 2025 року у виді громадських робіт строком на 60 годин, до покарання, призначеного за цим вироком, остаточно визначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 3 (три) дні.

Строк відбування призначеного судом ОСОБА_3 покарання рахувати з 02 серпня 2025 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_3 зарахувати строк тримання під вартою з 02 серпня 2025 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Раніше обраний обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін, продовживши строк дії вказаного запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, але на строк не довше ніж 60 (шістдесят) днів.

Скасувати накладений ухвалою слідчого судді Підволочиського районного суду Тернопільської області від 04 серпня 2025 року арешт на взуття «Берці» коричневого кольору, які належать ОСОБА_3 .

Речові докази у кримінальному провадженні: взуття «Берці» коричневого кольору, які належать ОСОБА_3 ; ланцюжок світло-жовтого кольору, сережку із роззірваною ланкою сріблясто-жовтого кольору, жіночу сумку чорного кольору із гаманцем, в якому знаходилися грошові кошти в розмірі 11 700,00 грн, які належать ОСОБА_7 , - повернути законним володільцям після набрання вироком законної сили.

Речові докази: два зішкреба та змив рідини бурого кольору, які поміщені до паперових конвертів «Національна поліція України» з роз`яснювальними написами та підписами - знищити після набрання вироком законної сили.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Тернопільського апеляційного суду через Підволочиський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою - з моменту вручення копії вироку.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуюча суддя ОСОБА_1