ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/2164/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/296/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ст.126-1 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючої - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_7 на вирок Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 26 червня 2025 року, -

Встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Гвардійське Теребовлянського району Тернопільської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, несудимого

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України і призначено йому покарання:

- за ст.126-1 КК України - пробаційний нагляд на строк 1 (один) рік.

Покладено на ОСОБА_8 , засудженого до пробаційного нагляду, обов`язки, передбачені ч.2 та п.4 ч.3 ст.59-1 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.91-1 КК України застосовано до ОСОБА_8 обмежувальний захід, відповідно до якого на нього покладено обов`язок направити його для проходження програми для кривдників строком на один місяць.

Контроль за поведінкою ОСОБА_8 покладено на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання засудженого.

Строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислюється з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно вироку суду, відповідно до ст.28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Згідно з п. 3, 14 ч. 1 Закону України«Про запобіганнята протидіюдомашньому насильству`від 07.12.2017 домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Обвинувачений ОСОБА_8 із 05 жовтня 1991 року по 27 липня 2005 року перебував із потерпілою ОСОБА_9 у зареєстрованому шлюбі, після розірвання якого він продовжував проживати в одному житловому будинку разом із колишньою дружиною, дітьми та внуками у АДРЕСА_1 .

Впродовж з 09 березня 2023 року до 04 листопада 2023 року ОСОБА_8 умисно, систематично вчиняв психологічне насильство щодо своєї колишньої дружини ОСОБА_9 , що призводило до психологічних страждань та погіршення якості життя останньої.

Так, згідно із постановою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 26 квітня 2023 року, справа №606/450/23, ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме за те, що 09 березня 2023 року о 18.00 год., 10 березня 2023 року о 10.00 год., 11 березня 2023 року о 12 год., 12 березня 2023 року о 17.00 год., 13 березня 2023 року о 12 год. він, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , повторно протягом року вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_9 домашнє насильство психологічного характеру, яке виразилось у тому, що він висловлювався до неї нецензурною лайкою, ображав, голосно кричав, погрожував фізичною розправою, внаслідок чого могло бути завдано шкоди її психічному здоров`ю.

Відповідно до постанови Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 19 липня 2023 року, справа №606/1083/23, ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме за те, що 06 червня 2023 року о 16.50 год. він, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , повторно протягом року вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_9 домашнє насильство психологічного характеру, яке виразилось у тому, що він висловлювався до неї нецензурною лайкою, чинив морально-психологічний тиск, внаслідок чого могло бути завдано шкоди її психічному здоров`ю.

Крім того, ОСОБА_8 , продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на систематичне заподіяння психологічних страждань своїй колишній дружині ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер таких дій та передбачаючи негативні наслідки, діючи із прямим умислом, спрямованим на вчинення домашнього насильства відносно останньої, 18 вересня 2023 року близько 12.30 год., перебуваючи за місцем спільного проживання із колишньою його дружиною потерпілою ОСОБА_9 у АДРЕСА_1 , вчинив відносно останньої психологічне насильство, яке виразилось у тому, що він кричав до неї, ображав нецензурними словами, принижував її, погрожував фізичною розправою, внаслідок чого завдав шкоди психічному здоров`ю потерпілої.

В подальшому, ОСОБА_8 , маючи прямий умисел, спрямований на вчинення домашнього насильства відносно колишньої дружини ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер та передбачаючи негативні наслідки своїх дій, 04 листопада 2023 року близько 18.00 год., перебуваючи за місцем спільного проживання із потерпілою ОСОБА_9 , колишньою його дружиною, у АДРЕСА_1 , знову вчинив відносно останньої психологічне насильство, яке виразилось у тому, що він кричав до неї, ображав нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, внаслідок чого завдав шкоди психічному здоров`ю потерпілої.

Внаслідок систематичних протиправних дій ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_9 завдано шкоду її психічному здоров`ю, особистим правам та інтересам, наданих їй Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушень, передбачених ст. 126-1 КК України.

Вказані вимоги мотивує тим, що ОСОБА_8 було притягнуто до адміністративної відповідальності, тому притягнення його за ті ж самі події, які кваліфіковані як кримінальні правопорушення є неможливим і суперечить Конституції.

Вказує, що судом не встановлено, що потерпілій було завдано шкоду, а в одному із обвинувальних актів взагалі відсутні дані щодо ОСОБА_9 ..

Крім того шлюб між потерпілою та обвинуваченим розірвано, сторони разом не проживають спільного господарства не ведуть, а ОСОБА_9 сама зазначила, що зверталась в поліцію з метою виселення чоловіка із їх спільного місця проживання.

Також про події 18 вересня та 04 листопада 2023 року ні потерпіла, ні допитаний свідок нічого не повідомляли, у матеріалах справи відсутні інші докази на їх підтвердження, окрім заяв потерпілої, що зверталась в поліцію 02 жовтня та 04 листопада 2023 року відповідно.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника обвинуваченого, що підтримав подану апеляційну скаргу, прокурора, який вважає вирок суду законним і обґрунтованим та заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно ст. 94 КПК України, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно статті 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Як убачається з матеріалів провадження, висновок суду першої інстанції, про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК, було зроблено з додержанням ст. 23 КПК на підставі з`ясування всіх обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 зазначеного Кодексу.

Так, статтею 126-1 КК передбачено кримінальну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Таким чином, доводи апелянта про те, що шлюб між обвинуваченим та потерпілою розірвано та вони не ведуть спільного господарства, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки диспозиція ст.126-1 КК України передбачає настання відповідальності за вчинення домашнього насильства й щодо колишнього подружжя, а судом встановлено, що обвинувачений та потерпіла спільно проживають й після розірвання шлюбу у АДРЕСА_1 .

Крім того, ознакою об`єктивної сторони зазначеного кримінального правопорушення є систематичність, яка характеризується як кількісним критерієм, тобто багаторазовістю періодично здійснюваних дій, так і якісним, яким є взаємозв`язок, внутрішня єдність, що утворює наполегливу протиправну поведінку винуватої особи стосовно певного потерпілого чи потерпілих.

Як ознака кримінально-караного діяння систематичність означає повторюваність тотожних чи схожих дій чи бездіяльності, кожне з яких само по собі хоча й може створювати враження незначного діяння, але їх вчинення у своїй сукупності досягають того рівня якості, коли у цілому діяння набувають ознак кримінального правопорушення, призводячи до наслідків, визначених диспозицією ст. 126-1 КК (фізичні або психологічні страждання, розлади здоров`я, втрата працездатності, емоційна залежність або погіршення якості життя). При цьому, для кваліфікації дій винуватої особи систему може становити як неодноразово застосована одна із трьох форм насильства, зазначена у ст. 126-1 КК, так і різна варіативність поєднання як фізичного, так і психологічного та економічного насильства щодо однієї і тієї самої потерпілої особи чи осіб.

Кількісний критерій систематичності, як ознаки домашнього насильства полягає в учиненні трьох і більше актів насильства, про що неодноразово зазначав Верховний Суд.

Норми кримінального процесуального законодавства не передбачають необхідності доведення факту домашнього насильства якимось певним видом доказів. Діяння та наслідки, зазначені у ст. 126-1 КК, підлягають доказуванню і оцінці, виходячи з положень статей 84, 92, 94 КПК.

Для доказування систематичності має значення факт документування домашнього насильства, але не більше ніж інші передбачені законом докази. Систематичність домашнього насильства, яке наполегливо продовжує вчиняти винувата особа, у тому числі, але не виключно, може бути підтверджена попереднім притягненням її до адміністративної відповідальності не менше двох разів за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КУпАП.

При цьому, те, що особу раніше притягували до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, не виключає наявності в її діях складу кримінального правопорушення, якщо вона продовжує вчиняти домашнє насильство, кількість епізодів яких загалом не менше трьох і ці систематичні дії потягли наслідки, визначені ст. 126-1 КК.

Тобто попереднє притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за умови подальшої повторюваності вчинення протиправних дій щодо певної потерпілої особи чи осіб і настання конкретних наслідків, які визначені законодавцем як більш тяжкі, ніж ті, що зазначені в законодавстві України про адміністративні правопорушення, не свідчить про подвійне притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а підтверджує систематичність дій винуватої особи.

Таким чином доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_8 вже було притягнуто до адмінвідповідальності за ті ж самі події, що унеможливлює повторне його притягнення за ці ж дії до кримінальної відповідльності, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 постановами Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 26 квітня 2023 року та від 19 липня 2023 року, які набрали законної сили, було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173-2 КУпАП, які мали місце 09 березня 2023 року, 10 березня 2023 року, 11 березня 2023 року, 12 березня 2023 року, 13 березня 2023 року та 06 червня 2023 року. Разом з тим, саме після вчинення ним епізодів домашнього насильства, які відбулися 18 вересня 2023 року та 04 листопада 2023 року було внесено відомості до ЄРДР та притягнуто до кримінальної відповідальності. З огляду на те що, доводи апелянта про подвійне притягнення до відповідальності за одні і ті ж правопорушення у зв`язку з притягненням його до адміністративної відповідальності є безпідставними, а кваліфікація дій ОСОБА_8 за ст. 126-1 КК є правильною.

Крім того, для доказування систематичності має значення факт документування домашнього насильства, при цьому не має значення, чи було відображено в адміністративному протоколі поліції, в обмежувальному приписі чи в іншому документі факти актів насильства, з огляду на що доводи апелянта про те, що судом не встановлено чи були вчинені інкриміновані йому правопорушення є неприйнятними.

При цьому, допитана судом першої інстанції потерпіла ОСОБА_9 підтвердила суду правильність викладених в обвинувальному акті фактичних обставин вчинення щодо неї домашнього насильства з боку колишнього чоловіка ОСОБА_8 , а тому не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про те, що потерпіла не повідомляла про вчинення щодо неї епізодів домашнього насильства, що мали місце 18 вересня 2023 року та 04 листопада 2023 року.

За наслідками апеляційного розгляду вказаного кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370 КПК.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_7 на вирок Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 26 червня 2025 року стосовно ОСОБА_8 за ст.126-1 КК України залишити без задоволення, а вирок Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 26 червня 2025 року стосовно ОСОБА_8 за ст.126-1 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді