Провадження № 11-кп/824/6132/2025Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 11 листопада 2025 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження №0003248 від 23.09.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , мотивуючи його наявністю ризиків, передбачених ч1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а тяжкість покарання що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його судом винним само по собі є обставиною, яка детермінує ризик переховування останнього від органів досудового розслідування та суду; ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки він є наявний з огляду на те, що ОСОБА_7 інкримінується злочин корисливої спрямованості, пов`язаного з розповсюдженням психотропних речовин, дані щодо офіційного працевлаштування відсутні, також відсутні будь-які засоби для існування, офіційних джерел доходу, постійного або тимчасового місця роботи. Зазначені вище ризики і наявність обґрунтованої підозри , на думку прокурора, виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_7 під вартою, а більш м`які запобіжні заходи не здатні запобігти вищевказаним ризикам.

Ухвалою суду клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 задоволено та продовжено строк тримання під вартою останнього на 60 днів, до 09 січня 2026 року включно, та визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 грн.

Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування обвинуваченого під вартою, визнав доведеним, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати, вони є реальними і на момент розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою не зменшилися.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 11 листопада 2025 скасувати у частині запобіжного заходу, відмовити прокурору у задоволенні клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосувати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем мешкання та реєстрації, з покладенням обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України або зменшити суму застави до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У апеляційній скарзі захисник зазначає, що наразі відсутні ризики визначені в ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_7 не мав та не має наміру переховуватися від суду, більш того має постійне місце проживання та реєстрації ( АДРЕСА_1 ) та має сильний моральний та соціальний зв`язок з сім`єю, також вказує, що ОСОБА_7 позбавлений можливості знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи які мають істотне значення, так як всі речові докази були вилучені та передані на відповідальне зберігання до Шевченківського управління поліції Головного управління поліції у м. Києві, зазначає, що у ОСОБА_7 немає потреби впливати на свідків, експерта, так як під час досудового розслідування призначено, досліджено та зроблено висновки експерта та допитані свідки, а також обвинувачений не є особою у якої є кримінальні зв`язки або притягувався до будь-якої відповідальності.

Також захисник вказує, що ОСОБА_7 має постійне місце реєстрації та проживання, на обліку у лікаря -нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має міцні соціальні зв`язки з родиною, судимостей немає, за місцем реєстрації характеризується позитивно, немає антисуспільних поглядів, злочинних звичок, під час затримання опору не чинив, не тікав, не вчиняв дій, які б могли бути розцінені як намагання уникнути відповідальності, щиро та відверто відповідав на питання працівників поліції, надав доступ до мобільного телефону, більш того ОСОБА_7 визнає свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні передбаченому ч. 2 ст. 307 КК України та має намір укласти з прокурором угоду про визнання винуватості. Вважає, що було б доцільно застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Відповідно до вимог ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Заслухавши доповідь судді, захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст. 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Суд, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку тримання його під вартою у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених п.п. 1,5 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження права останнього перебувати на волі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_7 на час судового розгляду.

Як випливає із змісту судового рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Посилання апеляційної скарги захисника на недоведеність прокурором заявлених ризиків не знайшло свого підтвердження, оскільки судом в повній мірі було перевірено наявність заявлених прокурором ризиків, надано їм належну оцінку, а про наявність ризиків , передбачених п.п. 2,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, у судовому рішенні не вказано.

Наявність у обвинуваченого місця проживання та реєстрації не є тим стримуючим факторам, який би міг запобігти можливим проявам позапроцесуальної поведінки та не є підставами для обрання менш суворого запобіжного заходу.

Посилання захисника в апеляційній скарзі про намір обвинуваченого укласти з прокурором угоду про визнання винуватості не є тією обставиною, що може бути врахована судом при вирішення питання про доцільність перебування особи під вартою..

Позитивні дані про особу обвинуваченого не можуть слугувати підставами для висновку про те, що від часу обрання запобіжного заходу до стадії підготовчого судового засідання ризики можливого переховування від суду чи можливості вчинення корисливих злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів у зв`язку з відсутністю джерел для існування відпали чи зменшилися.

Інших переконливих доводів, які б ставили під сумнів правильність висновків судді про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_7 , апеляційна скарга не містить.

Відтак, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого продовжено судом першої інстанції, має забезпечити виконання обвинуваченого ОСОБА_7 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

Також колегія суддів не вбачає підстав вважати, що визначений судом у межах п.3 ч.5 ст.182 КПК України розмір альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, що становить 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, є завідомо непомірним для обвинуваченого. Доводів щодо невірного визначення розміру альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави апеляційна скарга не містить.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства та міжнародного законодавства, які б могли слугувати безумовними підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин ухвала суду є законною.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419, 422-1 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 11 листопада 2025 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: