Справа № № 585/4118/25
Номер провадження 1-кп/585/660/25
У Х В А Л А

І М Е Н ЕМ У К Р АЇ Н И

19 листопада 2025 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

особи, стосовно якої подано клопотання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання у кримінальному провадженні №0000206 від 13.09.2025 про застосування примусових заходів медичного характеру за фактом скоєння ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українцем, громадянином України, з середньою освітою, одруженим, інвалідом III групи, не працюючим, зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючим за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимий, РНОКПП: НОМЕР_1 , кримінального проступку, відповідальність за який передбачена ч.4 ст. 358 КК України,-

встановив:

27.10.2025 року до суду від Роменського районного відділу поліції ГУНП в Сумській області надійшло клопотання відносно ОСОБА_5 про застосування примусових заходів медичного характеру.

З клопотання та доданих до нього доказів слідує, що ОСОБА_5 , вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 4 ст. 358 КК України, за наступних обставин: у березні 2022 року, в достовірно невстановлений досудовим розслідуванням день та час, ОСОБА_5 , за допомогою мережі Інтернет, замовив та в подальшому отримав від невстановленої досудовим розслідуванням особи, завідомо підроблений офіційний документ, який видається установою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права, а саме - посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 21.03.2022 року, видане ТСЦ МВС України №0742 на ім?я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із терміном дії до 21.03.2052, яке не відповідає аналогічним бланкам посвідчень водія, що перебувають в офіційному обігу на території країни-виробника - України.

ОСОБА_5 достовірно знаючи, що вищевказане посвідчення водія, підроблене, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, почав зберігати при собі з моменту отримання та до 13.09.2025 і використовував його як документ, який надає право керувати транспортними засобами категорії «В».Так, 13.09.2025 близько 09 год. 30 хв. ОСОБА_5 , рухаючись за кермом легкового автомобіля ВА32106, реєстраційний номер НОМЕР_3 , на блок-посту поблизу с. Овлаші, Роменського р-ну, Сумської обл., порушив правила дорожнього руху. На вимогу працівників поліції відповідно до ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» та п. 2.1, 2.4 розділу 2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, ОСОБА_5 пред?явив посвідчення водія на підставі якого він здійснював рух на зазначеному транспортному засобі. ОСОБА_5 , знаючи про те, що наявне у нього посвідчення водія є підробленим, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність свого діяння та бажаючи його настання, з метою введення в оману працівників поліції щодо наявності у нього права керування транспортним засобом, пред?явив завідомо підроблене посвідчення водія, серії НОМЕР_4 від 21.03.2022, виданеТСЦ МВС України N?0742 на ім?я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким чином ОСОБА_5 , використав завідомо підроблений офіційний документ.Відповідно до висновку судової технічної експертизи документів, бланк посвідчення водія серійний номер НОМЕР_5 , виданого на ім?я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ТСЦ 0742, дата видачі- 21.03.2022, дата закінчення строку дії - 21.03.2052 не відповідає аналогічним бланкам посвідчень водія, що перебувають в офіційному обігу на території країни-виробника - України.Таким чином, ОСОБА_5 вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке має ознаки кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України, а саме використання завідомо підробленого документа.Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №870 від 14.10.2025 Сумської філії судових експертиз ДУ «ІСП МОЗ України» на даний ОСОБА_6 страждає хронічним психіатричним захворюванням у виді розладу особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку (внаслідок ЧМТ) з частими дисфоріями та середньої частоти судомними нападами, помірно вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням. Під час вчинення інкримінованого йому кримінального проступку, ОСОБА_5 страждав хронічним психічним захворюванням у виді розладу особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку (внаслідок ЧМТ) з частими дисфоріями та середньої частоти судомними нападами, помірно вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом на теперішній час ОСОБА_7 потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

У судовому засіданні ОСОБА_5 надав пояснення, з яких вбачається, що він не заперечує свою причетність до подій, які викладенні у клопотанні. Не заперечує проти задоволення клопотання про застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру.

Захисник ОСОБА_8 у вирішенні питання щодо застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5 , покладався на розсуд суду.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав та вважає, що воно підлягає задоволенню.

Вислухавши пояснення прокурора, ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_4 , дослідивши матеріали надані прокурором на підтвердження факту вчинення ОСОБА_5 зазначеного вище суспільно небезпечного діяння, суд приходить до висновку про доведеність в тому, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 358 ч.4 КК України.

Крім визнання ОСОБА_5 причетності до вчинення зазначеного суспільно-небезпечного діяння, його причетність до його вчинення доводиться сукупністю досліджених в судовому засіданні наступних доказів, а саме:

- витягом з ЄРДР за № 0000206 від 13.09.2025;

- протоколом огляду місця події від 13.03.2025 року та фото таблицею до нього;

- рапортом помічника чергового Роменського РВП ГУНП в Сумській області від 13.09.2025р.;

- висновком судової технічної експертизи документів №CE-19/119- 25/15379-ДД від 19.09.2025;

- постановою про визнання речових доказів від 13.09.2025 р. та ухвалою суду від 17.09.2025 року про накладення арешту на вилучене майно а саме посвідчення водія на ім`я ОСОБА_5 ;

- витягом з інформаційного порталу Національної поліції;

- протоколом огляду предмета від 27.09.2025, а саме відеозаписів з нагрудного відео реєстратору поліцейського.

Враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний безпосередньо досліджений в судовому засіданні доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про те, що ОСОБА_5 вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України, тобто використання завідомо підробленого документа.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №870 від 14.10.2025 року ОСОБА_5 страждає стійким психічним розладом у виді розладу особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку (внаслідок ЧМТ) з частими дисфоріями та середньої частоти судомними нападами, помірно вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням, F07.8.

Відповідно до ч. 2 ст.19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Згідно ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно - небезпечні діяння.

В силу вимог ч.3 ст.94 КК України, госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку..

Відповідно до ст.503 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності; або, особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.

У відповідності до вимог ст.ст. 511, 512 КПК України досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру закінчується закриттям кримінального провадження або складенням клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру. Судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосування.

Статтею 513 КПК України передбачено, що під час постановлення ухвали щодо застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує, чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення, чи вчинено це діяння певною особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення в стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які саме. Частиною 2 статті 513 КПК України передбачено, що суд, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

За приписами, викладеними у Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування" № 7 від 03.06.2005 року, Закону України "Про психіатричну допомогу" примусові заходи медичного характеру мають застосовуватись лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність і викликають потребу у застосуванні до неї таких заходів. Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності хворого для себе або інших осіб суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру. Застосування заходів примусового заходу медичного характеру за рішенням суду може полягати лише в їх застосуванні, при цьому, суд не визначає лікувальну установу, в якій до особи будуть застосовані примусові заходи медичного характеру та не визначає строк, на який ці заходи призначені.

Згідно п. 3 наказу МОЗ України №397 від 08.10.2001року "Про затвердження нормативно-правових документів з окремих питань щодо застосування примусових заходів медичного характеру до осіб, які страждають на психічні розлади" вид примусового заходу медичного характеру залежить від характеру та тяжкості психічного захворювання в особи, тяжкості вчинення нею діяння з урахуванням її ступеня суспільної небезпечності.

З урахуванням вищевикладеного, дослідивши матеріали справи та заслухавши думки учасників розгляду, суд дійшов висновку, що суспільно-небезпечне діяння мало місце і вчинене воно ОСОБА_5 в стані неосудності, в момент скоєння правопорушення він страждав і в даний час страждає хронічним психічним захворюванням у виді розладу особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку (внаслідок ЧМТ) з частими дисфоріями та середньої частоти судомними нападами, помірно вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням, F 07.8 та потребує застосування примусових заходів медичного характеру.

Таким чином, встановлена неосудність ОСОБА_5 на момент розгляду даного кримінального провадження і він потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом, з огляду на що суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання.

У кримінальному провадженні понесені витрати на проведення судової технічної експертизи документів №СЕ-19/119-25/15379-ДД у розмірі 3565, 60 грн. Відповідно до ст. 124 КПК України процесуальні витрати стягуються лише з обвинуваченого у разі ухвалення обвинувального вироку, а тому вартість експертизи у даному кримінальному провадженні слід віднести на рахунок держави.

Питання щодо речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Запобіжний захід ОСОБА_5 не обирався і суд не вбачає підстав для його обрання.

Керуючись статтями 100, 503, 512, 513 Кримінально процесуального кодексу України, суд, -

постановив:

Клопотання прокурора Роменської окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусових заходів медичного характеру задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги.

Процесуальні витрати у справі у вигляді витрат за проведення судової технічної експертизи документів №CE-19/119-25/15379-ДД у розмірі 3565,60 грн., віднести на рахунок держави.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17.09.2025, а долю речових доказів вирішити наступним чином: посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 21.03.2022 на ім?я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видане 21.03.2022 ТСЦ 0742, дійсне до 21.03.2052, категорії «В», яке поміщено до спец пакету НПУ №CRI1054057, залишитив матеріалах кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Роменський міськрайонний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали виготовлено 25.11.2025 року.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_9