В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" грудня 2025 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001855 від 28.05.2025 року за обвинуваченням: - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баку Азербайджан, азербайджанця, громадянина Азербайджану, працюючого не офіційно, із середньою освітою, не одруженого, маючого малолітню дитину, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 ; - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, офіційно не працюючого, із середньою освітою, не одруженого, маючого малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше неодноразово судимого, зокрема: - вироком Святошинського районного суду м.Києва від 16.09.2025 року за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; - вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 21.10.2025 року за ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць; - останнім вироком Київського районного суду м. Одеси від 05.11.2025 року за ч.2 ст.194 КК України, із застосуванням ч. 4 ст.70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

за участю учасників кримінального провадження: прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , (на відеоконференції), обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (на відеоконференції), перекладача ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И В:

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 року № 2002-IX, Указом Президента України від 14.03.2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 року № 2119-ІХ, на території України введено воєнний стан, строк дії якого неодноразово продовжувався, та станом на 28.05.2025 року діяв на території України.

Встановлено, що 27.05.2025 року приблизно о 23:18 ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 , йдучи в напрямку підземного пішохідного переходу, що розташований поруч зупинки громадського транспорту «Тампере», за адресою: м. Київ, пр-т Соборності, 20, помітили раніше незнайомого їм громадянина ОСОБА_7 , який перебував на вказаній зупинці транспорту. У цей час у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виник злочинний умисел на заволодіння майном останнього з корисливих мотивів, під час дії військового стану.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння майном ОСОБА_7 , 27.05.2025 року приблизно о 23:20, перебуваючи на зупинці громадського транспорту «Тампере», що знаходиться за адресою м. Київ, пр-т Соборності, 20, ОСОБА_3 порівнявшись з потерпілим, розпочав бесіду, під час якої до них через декілька хвилин приєднався і ОСОБА_4 . Під час бесіди ОСОБА_3 дістав з сумки, яка знаходилась в нього на поясі, предмет візуально схожий на гранату темно зеленого кольору з металевим запалом, та висловив погрозу застосувати її у разі не виконання ОСОБА_7 вимоги ОСОБА_3 , яку потерпілий сприйняв як реальну, тобто вчинив погрозу застосування насильства небезпечного для життя ОСОБА_7 в період дії воєнного стану. В свою чергу ОСОБА_4 усвідомлюючи, що відбувається, додатково висловлював вимогу передачі майна потерплого останнім.

Діючи за заздалегідь розподіленими ролями ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 , подолавши волю до опору з боку потерпілого, почали вимагати грошові кошти в розмірі 5000 грн, шляхом переводу на банківську картку № НОМЕР_1 . Усвідомлюючи загрозу своєму життю, сприймаючи демонстрацію предмета схожого на гранату, як реальну загрозу її застосування, ОСОБА_7 погодився виконати вимогу останніх, та попросив дружину, з якою в той час спілкувався по телефону, переказати грошові кошти із власного рахунку на рахунок, який буде озвучено, грошові кошти в розмірі 5000 грн, що остання і зробила, перерахувавши із своєї картки «Приватбанк», за допомогою електронного банкінгу, з власного рахунку № НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 5000 грн на рахунок, який їй було повідомлено потерпілим.

У подальшому ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 грошовими коштами розпорядились на власний розсуд, чим спричинили своїми умисними діями потерпілому матеріального збитку на загальну суму 5000 грн.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе за ч. 4 ст. 187 КК України визнав у повному обсязі та пояснив суду, що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується з обставинами, встановленими під час досудового розслідування, із зібраними у кримінальному провадженні доказами як достовірними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбачене КК України за вказаний злочин, і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок. Обвинувачений показав, що 27.05.2025 року близько 23:18 він, разом з ОСОБА_4 , йдучи в напрямку підземного пішохідного переходу, що розташований поруч зупинки громадського транспорту «Тампере», за адресою: м. Київ, пр-т Соборності, 20, помітили раніше незнайомого їм громадянина ОСОБА_7 . Після чого, перебуваючи на зупинці громадського транспорту «Тампере», він порівнявшись з ОСОБА_7 розпочав бесіду, під час якої до них приєднався і ОСОБА_4 . Під час бесіди він дістав з сумки, яка знаходилась в нього на поясі, гранату та почав погрожувати ОСОБА_7 застосувати її. Після чого, він разом з ОСОБА_4 почали вимагати з ОСОБА_7 грошові кошти в розмірі 5000 грн шляхом переводу на банківську картку, на що ОСОБА_7 погодився та попросив дружину, з якою в той час спілкувався по телефону, переказати грошові кошти із власного рахунку, що остання і зробила. Після чого, місце вчинення кримінального правопорушення вони покинули, а грошовими коштами розпорядились на власний розсуд. Зокрема зазначив, що всі обставини, так як вони викладені в обвинувальному акті, а саме: дата, час та місце скоєння ним кримінального правопорушення відповідають дійсності та розуміє, що його дії були умисними, вчинені під час дії воєнного стану в державі. У скоєному щиро каявся, неодноразово просив вибачення у потерпілого, запевняв, що більше правопорушень вчиняти не буде, готовий понести покарання відповідно до законодавства України. Матеріальну шкоду потерпілому не відшкодував, але бажає відшкодувати в майбутньому. Планує проходити військову службу в азербайджанському батальйоні та захищати державу Україна.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе за ч. 4 ст. 187 КК України визнав у повному обсязі та пояснив суду, що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується з обставинами, встановленими під час досудового розслідування, із зібраними у кримінальному провадженні доказами як достовірними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбачене КК України за вказаний злочин, і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок. Обвинувачений показав, що 27.05.2025 року близько 23:18 він, разом з ОСОБА_3 , йдучи в напрямку підземного пішохідного переходу, що розташований поруч зупинки громадського транспорту «Тампере», за адресою: м. Київ, пр-т Соборності, 20, помітили раніше незнайомого їм громадянина ОСОБА_7 . Після чого, перебуваючи на зупинці громадського транспорту «Тампере», ОСОБА_3 порівнявшись з ОСОБА_7 розпочав бесіду, під час якої до них приєднався і він. Під час бесіди ОСОБА_3 дістав з сумки, яка знаходилась в останнього на поясі, гранату та почав погрожувати ОСОБА_7 застосувати її. Після чого, він разом з ОСОБА_3 почали вимагати з ОСОБА_7 грошові кошти в розмірі 5000 грн, шляхом переводу на банківську картку, нащо ОСОБА_7 погодився та попросив дружину, з якою в той час спілкувався по телефону, переказати грошові кошти із власного рахунку, що остання і зробила. Після чого, місце вчинення кримінального правопорушення вони покинули, а грошовими коштами розпорядились на власний розсуд. Матеріальну шкоду потерпілому не відшкодував, але бажає відшкодувати в майбутньому. Зокрема зазначив, що всі обставини, так як вони викладені в обвинувальному акті, а саме: дата, час та місце скоєння ним кримінального правопорушення відповідають дійсності та розуміє, що його дії були умисними, вчинені під час дії воєнного стану в державі. У скоєному щиро каявся, неодноразово просив вибачення у потерпілого, запевняв, що більше правопорушень вчиняти не буде, готовий понести покарання відповідно до законодавства України. Найближчим часом планує проходити військову службу в ЗСУ та стати на захист держави.

У судовому засіданні досліджено матеріали кримінального провадження, які надав прокурор, та документи, що характеризують особу обвинувачених.

Крім того, у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 підтвердив обставини події 27.05.2025 року, які викладені в обвинувальному акті, вибачив обвинувачених, просив призначити обвинуваченим покарання менше, ніж передбачене законом, оскільки шкоди його здоров`ю не завдано. Також просив задовольнити його цивільний позов.

Покази ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченими змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності їх позицій. Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження. За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, в тому числі і тих, що характеризують особу обвинуваченого. Вина обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повністю підтверджується їх показаннями, щирим каяттям у скоєному та дослідженими письмовими документами, які суд визнає належними та допустимими доказами у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_3 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, в умовах дії воєнного стану, тому кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 187 КК України.

Також суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, в умовах дії воєнного стану, тому кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 187 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин. При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів. Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_3 покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 187 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином; конкретні обставини кримінального провадження, характер та ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку ОСОБА_3 під час та після вчинення протиправних дій; його ставлення до вчиненого - вину визнав повністю, каявся у вчиненому; дані про його особу, зокрема: його вік, громадянин іншої держави, працював не офіційно, не одружений, має малолітню дитину; під наглядом у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; раніше не судимий; думку прокурора, який просив призначити обвинуваченому покарання за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років; думку потерпілого та сторони захисту, які просили призначити покарання нижче, ніж передбачене законом за вказане діяння.

Обставиною, що пом`якшує покарання відповідно до ст. 66 КК України ОСОБА_3 є щире каяття, оскільки обвинувачений визнав свою вину повністю та висловив щирий жаль з приводу учинених протиправних дій.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено. Крім того, при призначенні покарання, суд також враховує особливості й обставини вчинення злочину: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку обвинуваченого ОСОБА_3 під час та після вчинення злочинних дій.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_3 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, у виді позбавлення волі із конфіскацією майна, що передбачено санкцією інкримінованої статті, оскільки його перевиховання та виправлення можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства.

Підстав для застосування ст.ст. 69, 69-1, 75 КК України суд не вбачає.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_4 покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 187 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином; конкретні обставини кримінального провадження, характер та ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку ОСОБА_4 під час та після вчинення протиправних дій; його ставлення до вчиненого - вину визнав повністю, каявся у вчиненому; дані про його особу, зокрема: молодий вік, не працює, не одружений, має малолітню дитину; під наглядом у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; раніше неодноразово судимий; думку сторони обвинувачення, зокрема прокурор просив призначити обвинуваченому покарання за ч. 4 ст. 187 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років; думку потерпілого та сторони захисту, які просили призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України, тобто нижче, ніж передбачене законом за вказане діяння.

Обставиною, що пом`якшує покарання відповідно до ст. 66 КК України ОСОБА_4 є щире каяття, оскільки обвинувачений визнав свою вину повністю та висловив щирий жаль з приводу учинених протиправних дій.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено. Крім того, при призначенні покарання, суд також враховує особливості й обставини вчинення злочину: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 під час та після вчинення злочинних дій.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_4 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, у виді позбавлення волі із конфіскацією майна, що передбачено санкцією інкримінованої статті, оскільки його перевиховання та виправлення можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства. Підстав для застосування ст.ст. 69, 69-1, 75 КК України суд не вбачає.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Згідно з матеріалами справи ОСОБА_4 вчинив вказане у вироку кримінальне правопорушення - 27.05.2025 року, тобто до ухвалення відносно нього вироків Святошинського районного суду м. Києва від 16.09.2025 року, Дніпровського районного суду м. Києва від 21.10.2025 року та Київського районного суду м. Одеси від 05.11.2025 року, тому в даному кримінальному провадженні до нього слід застосувати лише вимоги ч. 4 ст. 70 КК України та за сукупністю кримінальних правопорушень остаточно визначити покарання за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

При цьому суд враховує, що останнім вироком Київського районного суду м. Одеси від 05.11.2025 року було враховано вирок Святошинського районного суду м. Києва від 16.09.2025 року та не було враховано вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 21.10.2025 року.

У підсумку дане покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, які притягуються до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Щодо цивільного позову, то потерпілим ОСОБА_7 у суді був заявлений такий позов, в якому потерпілий просив стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на його користь матеріальну шкоду в сумі 5 000 грн. Цивільний позов обґрунтовано тим, що цивільні відповідачі (обвинувачені) своїми умисними протиправними діями, завдали потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 5000 грн. У судовому засіданні потерпілий просив цивільний позов задовольнити. Цивільний відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та їх захисники у судовому засіданні визнали цивільний позов та не заперечували щодо його задоволення. Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані ними доказами з точки зору належності і допустимості, та розглянувши сам спір у кримінальному провадженні на підставі ч. 5 ст. 128 КПК України за правилами, встановленими цим Кодексом та в частині процесуальних відносин, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, які цим Кодексом не врегульовані, застосувавши норми ЦПК України в частині, що не суперечать засадам кримінального судочинства, вважає за необхідне зазначити про таке. Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого. Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом визнано доведеним, що обвинуваченні завдали матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню як такі, що доведені.

Таким чином, з обвинувачених на користь потерпілого підлягає стягненню майнова шкода в сумі 5 000 грн. Отже, цивільний позов підлягає задоволенню.

Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без зміни.

Запобіжний захід ОСОБА_4 під час судового розгляду кримінального провадження не обирався.

Арешти, накладені ухвалами Дніпровського районного суду м. Києва від 04.06.2025 року, скасувати після набрання вироком законної сили. Процесуальні витрати у кримінальному проваджені підлягають вирішенню відповідно до ст. 124 КПК України.

Речові докази у кримінальному проваджені підлягають вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України. Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років із конфіскацією майна. Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 28.05.2025 року, тобто з моменту його фактичного затримання.

Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без зміни. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років із конфіскацією майна. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, з урахуванням положень ст. 72 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворих покарань, призначених вироками Дніпровського районного суду м. Києва від 21.10.2025 року та Київського районного суду м. Одеси від 05.11.2025 року, більш суворим покаранням, призначеним цим вироком, остаточно визначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років із конфіскацією майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту набрання цим вироком законної сили.

У строк відбування покарання ОСОБА_4 за даним вироком зарахувати частково відбуте покарання за вироком Київського районного суду м. Одеси від 05.11.2025 року з розрахунку день за день: періоди, які зараховані судом як строк перебування під вартою з 18.10.2024 по 22.10.2024 та з 14.08.2025 по день набрання вказаним вироком законної сили, та строк відбування покарання за вказаним вироком суду до набрання вироком у цій справі законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_4 під час судового розгляду кримінального провадження не обирався.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди - задовольнити. Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн 00 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 витрати за проведення судової експертизи № СЕ-19/111-25/37151-ВТХ від 09.09.2025 у сумі 4 457 грн 00 коп.

Арешти, накладені ухвалами Дніпровського районного суду м. Києва від 04.06.2025 року, скасувати після набрання вироком законної сили.

Речові докази у кримінальному провадженні: - картонну коробку, в якій знаходились: панама-білого кольору, рулон фольги, приладдя для чищення взуття сумка чорного кольору, які поміщено до спец. пакету № QHY 0165164; рюкзак в якому виявлено: паспорт громадянина України № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт громадянина України № НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , пропуск до Національного університету торгових технологій на ім`я ОСОБА_14 , сім-карта НОМЕР_5 , які поміщено до спец. пакету № KIV 1110133; в рюкзаку виявлено: 2 кейси із навушниками, (сірий кейс-2 навушники, білий кейс-1 навушник), 1 смарт годинник чорного кольору, кнопковий телефон «NOMI» і 188, кнопковий телефон без батареї живлення NOKIA 6120c-1 imei НОМЕР_6 , смартфон сірого кольору «MOTOROLA», смартфон білого кольору «SAMSUNG», смартфон чорного кольору без ідентифікуючих ознак, смартфон без дисплею «SAMSUNG», в корпусі блакитного кольору, які поміщено до спец. пакету №WAR 1927688; рюкзак чорного кольору із особистими речами (одяг, засоби гігієни, запальнички, годинник, брелок, зарядні пристрої, та дроти), які запаковано до спец. пакету №QHY 0165165, мобільний телефон «IPHONE» білого кольору, який запакований в спец пакет № «WAR» 1147918; банківську картку «ОщадБанк» № НОМЕР_7 ; банківську картку «Sens camelcon» на ім`я ОСОБА_15 № НОМЕР_8 , посвідчення водія № НОМЕР_9 ; банківська картка «MONOBANK» на ім`я ОСОБА_15 № НОМЕР_10 , пластикова картка на ім`я ОСОБА_16 № НОМЕР_11 , які запаковано до спеціального пакету № ICR 0095969; мобільний телефон «Redmi» imei № НОМЕР_12 імеі НОМЕР_13 в який вставлена картка мобільного оператора НОМЕР_14 , який запаковано в спеціальний пакет № ISR0119902; мобільний телефон «Samsung», який вимкнений та запаковано в спеціальний пакет № ISR 0119947; паспорт на ім`я ОСОБА_17 № НОМЕР_15 та ключі в кількості 5 шт. які запаковано в спеціальний пакет № ISR 0119947; телефон «Iphone» задня панель синього кольору пошкоджена, телефон «Samsung» імеі № НОМЕР_16 в який вставлена картка мобільного оператора НОМЕР_17 , який запаковано в спеціальний пакет № ISR 0119900, сумка білого кольору «Глово», яку опечатано пломбою № В703209; мобільного телефону марки «Xiaomi Redmi» в корпусі синього кольору вимкнений запаковано в спец пакет № СRI 1007241; рюкзак чорного кольору Пума, рюкзак чорного кольору та дорожня сумка чорного кольору з особистими речами, які поміщенні до пакету та опломбована пломбою В453653; ластикові картки у кількості 12 штук, які були поміщені до спеціального пакету №PSP2243812, металевих предметів схожих на відмички у кількості 6 штук, які поміщено до спеціального пакету № ICR0025292, двох предметів, схожих на радіостанції з маркуванням «Моторола Т5710», які поміщено до спеціального пакету № NPU1504401, металевого предмета ззовні схожого на мобільний РЕБ, який поміщено до спеціального пакету № PSP3217314, пульт для управління дронами Radiomaster TX12 Edge TX-ELRS, який був поміщений до спеціального пакету №PSP3217315, слотів від сім-карт Водафон - 4 штуки, Київстар 1 штука, Лайфселл - 6 штук, одна сім-карта лайфселл НОМЕР_18 , сім-карта LEBARA НОМЕР_19 , які були поміщені до спеціального пакету №7113661, банківської картки «Ощадбанк» № НОМЕР_20 , банківської картки «Альфабанк» № НОМЕР_21 , банківської картки «Альфабанк» № НОМЕР_22 , банківської картки «Приватбанк» № НОМЕР_23 , банківської картки «Приват Банк» № НОМЕР_24 , банківської картки «Приват Банк» № НОМЕР_25 , які були поміщені до спеціального пакету № ICR0025291, посвідчення добровольця територіальної оборони на ім`я ОСОБА_18 серія та номер НОМЕР_26 , паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_19 ІНФОРМАЦІЯ_6 № НОМЕР_27 , орган, що видав 7414 від 01.10.2021 року, фотозображення чоловіка та жінки по 4 штуки, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Opel Corsa» жовтого кольору реєстраційний номер НОМЕР_28 на ім`я ОСОБА_20 , мисливський квиток на ім`я ОСОБА_21 серія та номер НОМЕР_29 , паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_22 ІНФОРМАЦІЯ_7 № НОМЕР_30 , орган, що видав 8027 № ES409322, паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_8 № НОМЕР_31 , орган, що видав 6391 від 15.01.2018, паспорт Чеченської Республіки на ім`я ОСОБА_24 ІНФОРМАЦІЯ_9 № НОМЕР_32 , паспорт громадянина України cерія та номер НОМЕР_34 , які поміщено до спеціального пакету №WAR1358528; виріб з металу сірого кольору з камінцем, який поміщено до спец. пакету KIV1110134, особисті речі, які були одягнуті на затриманому (куртка найк, штани чорного кольору, кросівки New Balance чорного кольору з білими вставками, футболка чорного кольору) поміщені до спец. пакету NPU1301835, мобільний телефон марки Самсунг SM-G 998B/05 IMEI: НОМЕР_35 з цифровим паролем поміщено до спец. пакету ICR0111250, зв`язка ключів три штуки та ключ від домофону - повернути ОСОБА_3 ; - ключі від автомобіля, які були повернуті ОСОБА_18 , - залишити ОСОБА_18 ; - термо-сумка жовтого кольору з фірмовим логотипом «Глово», яку опечатано пломбою № В703202, - повернути ОСОБА_4 ; - частина пластикової пляшки із залишками речовини коричневого кольору, яка була поміщена до спеціального пакету № 0023078, - знищити.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Копія вироку негайно після його проголошення вручається прокурору, потерпілому, обвинуваченим та їх захисникам.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1