ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №611/457/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/524/26 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст. 15 ч.1 ст.115 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

-захисника ОСОБА_6 ,

-обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові, в режимі відеоконференції, матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу Барвінківський районного суду Харківської області від 08 грудня 2025 року, -

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , 1988 року народження, запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 05 лютого 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити частково, визначивши розмір застави 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 302 800 грн.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник посилається на те, що в судовому засіданні не були розглянуті клопотання захисника та обвинуваченого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави, а в оскаржуваній ухвалі відсутні висновки щодо підстав відмови в їх задоволенні.

Звертає увагу на те, що клопотання було подано прокурором з пропуском 5-денного строку на його подачу.

Наголошує, що ризики, передбачені п.п. 1, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, наразі зменшились та перестали існувати, під час судового розгляду не доведена необхідність продовження строку тримання під вартою.

Вказує на часткове визнання обвинуваченим своєї вини, його співпрацю зі слідством та активне сприяння розкриттю злочину. Вважає підозру необґрунтованою, а посилання на вчинення обвинуваченим протиправного діяння в стані алкогольного сп`яніння не має підтверджень в матеріалах справи.

Зазначає, що стороною обвинувачення не доведено необхідності застосування найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, а також, про відсутність підстав для визначення розміру застави.

Наголошує, що судом не враховано дані про особу: ОСОБА_7 має малолітніх дітей, батьків-пенсіонерів, батько тяжко хворий, має постійне місце проживання у м. Фастів Київської області, позитивно характеризується за місцем проживання, не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, перебуває на службі у лавах ЗСУ.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні захисник та обвинувачений підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор, будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце судового засідання, не з`явився, заяв чи клопотань про відкладення судового засідання не надав.

Тому апеляційний розгляд проведено за його відсутності.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній, з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним, та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_7 обвинувачується у закінченому замаху на вбивство, - на думку колегії суддів у цьому провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства та потерпілого.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу, призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

За таких обставин, посилання в апеляційній скарзі захисника на недоведеність існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків, в тому числі і спроби переховуватися від суду, об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.

Окрім того, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено наявність ризиків впливу на свідків, тобто у можливості застосування незаконного впливу на них з боку обвинуваченого, оскільки на даний час не всі свідки ще допитані; та вчинення іншого кримінального правопорушення, що підтверджується скоєнням кримінального правопорушення обвинуваченим в стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про існування в даному кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання у м. Фастів Київської області, позитивно характеризується за місцем проживання, не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, перебуває на службі у лавах ЗСУ, в данному випадку не можуть бути визнані такими, що істотно знижують ризики, встановлені судом, та слугувати підставою для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, враховуючи те, що останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину.

Щодо посилань захисника про наявність у обвинуваченого малолітніх дітей, батьків-пенсіонерів, то вони самі по собі не свідчать про можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, оскільки існували на момент вчинення інкримінованого йому злочину та не стали для нього стримуючими факторами.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів, не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

Доводи захисника в апеляційній скарзі про те, що клопотання направлено прокурором до суду з порушенням п`ятиденного строку на його подачу, не є істотними порушеннями норм КПК України, що унеможливлюють розгляд клопотання чи тягнуть за собою скасування судового рішення.

Щодо посилання в апеляційній скарзі захисника на необґрунтованість мотивів суду про не визначення розміру застави, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ч.4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Щодо посилання сторони захисту на часткове визнання обвинуваченим своєї вини, необґрунтованість підозри та на відсутність в матеріалах справи підтверджень про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, то зазначені обставини, повинні бути оцінені судом при ухваленні остаточного рішення у цьому кримінальному провадженні, а аналіз та оцінка доказів не входить до повноважень суду першої інстанції та суду апеляційної інстанції під час вирішення питання про обрання чи продовження запобіжного заходу.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та відсутності підстав для скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Ухвалу Барвінківський районного суду Харківської області від 08 грудня 2025 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді