Пересипський районний суд міста Одеси
Справа №523/224/26
Провадження №1-кп/523/1149/26
У Х В А Л А

про призначення судового розгляду

08 січня 2026 року м. Одеса

Пересипський районний суд м. Одеси під головуванням судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , представника потерпілих - адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченої та її захисника - адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в приміщенні суду, обвинувальний акт в кримінальному провадженні із звинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.114-1 та ч.2 ст.194 КК України,

в с т а н о в и в:

05 січня 2026 року до Пересипського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт в кримінальному провадженні із звинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.114-1 та ч.2 ст.194 КК України, який наступного дня ухвалою судді призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

ОСОБА_7 обвинувачують у вчиненні перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період, а також в умисному пошкодженні чужого майна, вчиненому шляхом підпалу, яке заподіло майнову шкоду в особливо великих розмірах.

З`ясувавши думку прокурора, який вважав можливим призначити судовий розгляд провадження, дослідивши складений слідчим та затверджений прокурором обвинувальний акт, за відсутності заперечень проти цього від сторони захисту, одночасно тримавши клопотання представника потерпілих про відкладення підготовчого судового розгляду для підготовки цивільного позову, суд дійшов наступних висновків.

Дане кримінальне провадження підсудне Пересипському районному суду м. Одеси, оскільки вмінені обвинуваченій діяння було вчинено на території Пересипського району м. Одеси.

Підстав для закриття провадження або повернення обвинувального акту прокуророві для продовження досудового розслідування судом не вбачається.

Клопотань про здійснення судового виклику інших осіб для допиту у суді та витребування певних речей чи документів не заявлено. Необхідності для виклику перекладача обвинувачена не потребує, оскільки достатньо розуміє державну мову, якою ведеться судочинство.

З`ясовуючи питання про визначення порядку судового розгляду, склад осіб, які братимуть участь в ньому, суд вважає за необхідне судовий розгляд даного провадження проводити одноособово, в який викликати прокурора, потерпілих, їх представника, обвинувачену та її захисника.

На підставі ч.3 ст.23 КПК України також слід покласти на прокурора обов`язок із забезпечення присутності під час судового розгляду свідків обвинувачення.

При цьому суд не вбачає достатніх підстав для відкладення підготовчого судового розгляду за поданим відповідним клопотанням представника потерпілих, оскільки потерпілі будуть мати час для подання цивільного позову до початку судового розгляду, тобто до моменту оголошення прокурором короткого викладу обвинувального акта (ч.1 ст.128, ч.2 ст.347 КПК України).

Прокурором заявлено клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченої, обґрунтоване її причетністю до вмінених злочинів, їх тяжкістю та суспільною небезпечністю, а також подальшим існування ризиків можливого переховування обвинуваченої від суду, продовження злочинної діяльності, а також незаконного впливу на свідків, потерпілих та експертів в цьому ж провадженні.

З`ясувавши заперечення сторони захисту суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст.ст.177 та 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений не виконає покладені на нього процесуальні обов`язки, а також для запобігання його спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Тримання під вартою може бути застосовано, зокрема, до несудимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 КПК України, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суду необхідно враховувати вимоги дотримання розумного строку як застосування такого запобіжного заходу, так і продовження строку його застосування. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України»).

ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, санкції яких передбачає можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до десяти років.

Обґрунтованість причетності ОСОБА_7 до вмінених їй діянь була перевірена слідчим суддею при первинному застосуванні тримання під вартою та продовженні строку дії цього ж запобіжного заходу, а також не заперечується стороною захисту.

Незважаючи на перше притягнення до кримінальної відповідальності, оцінюючи доводи прокурора про наявність доказів в обґрунтування існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, у взаємозв`язку із тим, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити подальшу належну поведінку обвинуваченої та виконання останньою процесуальних обов`язків в межах даного кримінального провадження, суд з цим погоджується, виходячи з наступного.

ОСОБА_7 усвідомлює тяжкість вчиненого діяння, суворість можливого покарання за його вчинення. В справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Окрім того, у справі «W проти Швейцарії» ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки це свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Внаслідок збройної агресії російської федерації проти України з 24 лютого 2022 року Україною згідно відкритих даних не контролюється близько 20% власної території, що створює додаткові можливості для залишення обвинуваченою території України, в тому числі поза офіційними пунктами пропуску.

Вищезазначене, на думу суду, обґрунтовує продовження існування ризику переховування підозрюваної від суду.

Окрім того, оскільки невстановлена особа, з числа співробітників спеціальних служб російської федерації, до теперішнього часу не затримана, з нею може бути знову встановлено обвинуваченою контакти через мережу Інтернет, то продовжує існувати ризик можливого продовження обвинуваченою аналогічної злочинної діяльності.

Не виключається, що застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу надасть їй можливість здійснювати неправомірний вплив на потерпілих та свідків для надання останніми показань, які б також допомогли їй уникнути відповідальності за вчинене.

Необхідно також виходити і із передбаченої КПК процедури отримання свідчень від останніх осіб у кримінальному провадженні, відповідно до якої спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, тобто ризик впливу на потерпілих та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Таким чином продовжує існувати ризик можливого незаконного впливу обвинуваченої на потерпілих та свідків в даному кримінальному провадженні.

При цьому суд зазначає, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачена обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченої кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Обвинувачена має ряд захворювань, деякі з яких були в стадії загострення. Проте, в умовах слідчого ізолятору ув`язненим особам забезпечується необхідна медична допомога відповідно до законодавства про охорону здоров`я, зокрема, положеннями наказу МЮ України №460/5 від 18 березня 2013 року «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», наказу МЮ України та МОЗ України №239/5/104 від 10 лютого 2012 року «Про затвердження Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту» встановлено, що керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

За встановлених обставин, враховуючи те, що ОСОБА_7 в умовах перебування під вартою в слідчому ізоляторі не позбавлена права на отримання кваліфікованої медичної допомоги, зазначена захисником обставина про незадовільний стан її здоров`я не може слугувати достатньою підставою для висновку про необхідність застосування стосовно обвинуваченої більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу.

Як повідомлено сторонами кримінального провадження в судовому засіданні неповнолітня дитина обвинуваченої в даний час перебуває під опікою відповідного державного органу.

Суд також враховує суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п.35 рішення Європейський суд з прав людини у справі «Летельє проти Франції», оскільки злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , було спрямовані на шкоду суверенітету, територіальної цілісності, недоторканості та обороноздатності України, в умовах воєнного стану, в період часу, коли продовжує тривати агресивна війна з боку російської федерації проти України.

При цьому судом враховано і положення ч.6 ст.176 КПК України про те, що під час дії воєнного стану до осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст.114-1 КК України, за наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений п.5 частини 1 цієї статті, тобто тримання під вартою.

З урахуванням викладеного, даних про особу обвинуваченої та обставини вмінених їй злочинів, суд вважає за необхідне не визначити розмір застави, як альтернативи триманню під вартою (абз.8 ч.4 ст.183 КПК України).

Окрім того, з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинувачену, а також прийняття судового рішення про міру покарання необхідно доручити представнику уповноваженого органу з питань пробації скласти досудову доповідь.

Керуючись ст.ст.176-178,183,193,199,314-316,369-372 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

В задоволенні клопотання представника потерпілих - адвоката ОСОБА_5 про відкладення підготовчого судового розгляду - відмовити.

Призначити судовий розгляд кримінального провадження із звинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.114-1 та ч.2 ст.194 КК України, на 12 годину 00 хвилин 12 січня 2026 року, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Пересипського районного суду м. Одеси.

Судовий розгляд даного провадження проводити одноособово.

В судовий розгляд викликати прокурора, потерпілих, їх представника, обвинувачену, її захисника.

Обов`язок із забезпечення явки свідків обвинувачення покласти на прокурора.

Продовжити строк застосування стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з подальшим утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» - строком до 07 березня 2026 року, без визначення розміру застави.

Доручити Пересипському районному відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області скласти досудову доповідь стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 , яку подати до суду в строк до 10 години 00 хвилин 29 січня 2026 року

Апеляційна скарга на ухвалу суду (в частині обраного запобіжного заходу) може бути подана впродовж п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії.

Суддя Пересипського

районного суду м. Одеси ОСОБА_1