Дата документу 20.01.2026Справа № 554/4508/25
Провадження № 1-кп/554/545/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«20» січня 2026 року Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст. 27 ч.4 ст. 190 (чинна до 11.08.2023), ч.3 ст. 27 ч.3 ст. 28 ч.5 ст. 361, ч.2 ст. 209 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст. 27 ч.4 ст. 190 (чинна до 11.08.2023), ч.2 ст. 27 ч.3 ст. 28 ч.5 ст. 361, ч.2 ст. 209 КК України та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст. 190 (чинна до 11.08.2023) КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Шевченківського районного суду міста Полтави перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст. 27 ч.4 ст. 190 (чинна до 11.08.2023), ч.3 ст. 27 ч.3 ст. 28 ч.5 ст. 361, ч.2 ст. 209 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст. 27 ч.4 ст. 190 (чинна до 11.08.2023), ч.2 ст. 27 ч.3 ст. 28 ч.5 ст. 361, ч.2 ст. 209 КК України та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст. 190 (чинна до 11.08.2023) КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, з визначенням застави у розмірі 242 240 грн. Обґрунтованість подання саме такого клопотання визначається наявністю ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають підстави вважати, що ОСОБА_3 може переховуватися від суду, оскільки, перебуваючи на волі, через усвідомлення втрати свободи на тривалий строк, а саме за злочини, які йому інкриміновані, передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна, а тому останній може ухилятися від суду, що унеможливлює своєчасне виконання процесуальних рішень та призначення йому кримінального покарання за скоєні злочини. Також обвинувачений може незаконно впливати на потерпілих та свідків, анкетні дані яких йому відомі, з метою зміни ними показів на його користь та користь інших учасників організованої групи, що унеможливить об?єктивний судовий розгляд провадження. Крім того, ОСОБА_3 спочатку 2024 року переїхав з Полтавської області, постійно мешкав та території м. Київ, офіційно не був працевлаштований. Також, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, вчинених стосовно осіб похилого віку та двох військовослужбовців в умовах воєнного стану. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів, на думку прокурора, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а тому просить продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, з визначення розміру застави в сумі 242 240 грн.

Також, в судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, з визначенням застави у розмірі 121 120 грн. Обґрунтованість подання саме такого клопотання визначається наявністю ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають підстави вважати, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду, оскільки, перебуваючи на волі, через усвідомлення втрати свободи на тривалий строк, а саме за злочин, який йому інкримінований, передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, а тому останній може ухилятися від суду, що унеможливлює своєчасне виконання процесуальних рішень та призначення йому кримінального покарання за скоєний злочини. Також обвинувачений може незаконно впливати на потерпілих та свідків, анкетні дані яких йому відомі, з метою зміни ними показів на його користь та користь інших учасників організованої групи, що унеможливить об?єктивний судовий розгляд провадження. Крім того, ОСОБА_6 раніше судимий, офіційно не працевлаштований, обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, вчинених стосовно осіб похилого віку та двох військовослужбовців в умовах воєнного стану. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів, на думку прокурора, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а тому просить продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, з визначення розміру застави в сумі 121 120 грн.

Крім того, в судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді домашнього арешту за місцем його проживання, з забороною покидати місце проживання в період часу з 23 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин, строком на два місяці, з покладенням відповідних обов?язків, визначених ч.5 ст. 194 КПК України. Обґрунтованість подання саме такого клопотання визначається наявністю ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають підстави вважати, що ОСОБА_4 може переховуватися від суду, оскільки, перебуваючи на волі, через усвідомлення втрати свободи на тривалий строк, а саме за злочини, які йому інкриміновані, передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна, а тому останній може ухилятися від суду, що унеможливлює своєчасне виконання процесуальних рішень та призначення йому кримінального покарання за скоєні злочини. Також обвинувачений може незаконно впливати на потерпілих та свідків, анкетні дані яких йому відомі, з метою зміни ними показів на його користь та користь інших учасників організованої групи, що унеможливить об?єктивний судовий розгляд провадження. ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, вчинених стосовно осіб похилого віку та двох військовослужбовців в умовах воєнного стану, до оголошення підозри офіційно не був працевлаштований. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів, на думку прокурора, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а тому просить продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його проживання, з забороною покидати місце проживання в період часу з 23 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин, строком на два місяці, з покладенням відповідних обов?язків, визначених ч.5 ст. 194 КПК України.

Крім того, в судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді домашнього арешту за місцем його проживання, з забороною покидати місце проживання в період часу з 23 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин, строком на два місяці, з покладенням відповідних обов?язків, визначених ч.5 ст. 194 КПК України. Обґрунтованість подання саме такого клопотання визначається наявністю ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають підстави вважати, що ОСОБА_5 може переховуватися від суду, оскільки, перебуваючи на волі, через усвідомлення втрати свободи на тривалий строк, а саме за злочин, який йому інкримінований, передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, а тому останній може ухилятися від суду, що унеможливлює своєчасне виконання процесуальних рішень та призначення йому кримінального покарання за скоєний злочин. Також обвинувачений може незаконно впливати на потерпілих та свідків, анкетні дані яких йому відомі, з метою зміни ними показів на його користь та користь інших учасників організованої групи, що унеможливить об?єктивний судовий розгляд провадження. Крім того, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, вчинених стосовно осіб похилого віку та двох військовослужбовців в умовах воєнного стану, до оголошення підозри офіційно не був працевлаштований. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів, на думку прокурора, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а тому просить продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його проживання, з забороною покидати місце проживання в період часу з 23 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин, строком на два місяці, з покладенням відповідних обов?язків, визначених ч.5 ст. 194 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання прокурора.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_8 підтримав позицію свого підзахисного просив або змінити своєму підзахисному запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, або зменшити розмір застави, оскільки вважає, що ризики, зазначені прокурором у клопотання, є лише припущенням, а раніше визначений розмір застави є завідомо непомірним для його підзахисного.

Обвинувачений ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання прокурора.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_11 просила відмовити прокурору у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просила змінити запобіжний захід на більш м?який, а саме домашній арешт, чи особисте зобов`язання. Зазначила, що за станом здоров?я обвинувачений не може утримуватись в умовах СІЗО, оскільки не має можливості отримувати належне лікування. Крім того, зазначила, що ОСОБА_6 орендує квартиру в м. Полтава.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_9 не заперечували проти задоволення клопотання прокурора та продовження домашнього арешту за місцем проживання, з забороною покидати місце проживання з 23 години 00 хвилин до 06 годин 00 хвилин.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_10 не заперечували проти задоволення клопотання прокурората продовження домашнього арешту за місцем проживання, з забороною покидати місце проживання з 23 години 00 хвилин до 06 годин 00 хвилин.

Суд, вислухавши клопотання прокурора, думку обвинувачених та їх захисників, вивчивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступних висновків:

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

З вимог ч. 1 ст. 131 КПК України вбачається, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч. 1 ст. 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом (ст. 177 КПК України).

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі інші обставини, визначені у вказаній статті.

Так, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті. Слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті. Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання. Якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, визначених ч.5 ст. 194 КПК України. Обов?язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються (ч. ч. 1-5, 7 ст. 194 КПК України).

Порядок продовження тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

З вимог ч.ч.4,5 ст. 199 КПК України вбачається, що слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Вирішуючи клопотання про продовження обвинуваченим раніше застосованих до них запобіжних заходів, суд враховує, що обґрунтованість застосування запобіжного заходу може піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за наявності яких, такий запобіжний захід було застосовано, та внаслідок виникнення інших обставин, які можуть бути підставами зміни запобіжного заходу в сторону його пом`якшення, зміни чи скасування, оскільки тривала дія запобіжного заходу без врахування конкретних обставин справи може призвести до порушення прав, свобод чи інтересів учасників кримінального провадження.

Зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший - більш або менш суворий.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27 ч.4 ст. 190 (чинна до 11.08.2023), ч.3 ст. 27 ч.3 ст. 28 ч.5 ст. 361, ч.2 ст. 209 КК України.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_3 на досудовому розслідуванні обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, з визначенням застави у розмірі 242 240 грн., який неодноразово продовжувався ухвалами Шевченківського районного суду міста Полтави.

Так, ОСОБА_12 обвинувачується у організації і безпосередньому заволодінні чужим майном шляхом обману і зловживання довірою (шахрайстві), шляхом внесення незаконних операцій з використання електронно-обчислювальної техніки, вчиненому повторно, організованою групою; в організації і безпосередньому несанкціонованому втручанні в роботу інформаційних (автоматизованих), інформаційно-комунікаційних систем, що призвело до витоку, підробки інформації та порушення встановленого порядку її маршрутизації, вчинене під час дії воєнного стану, повторно, організованою групою; легалізації (відмиванні) майна, одержаного злочинним шляхом, а саме в розпорядженні майном щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, вчиненні правочину з таким майном, особою, яка знала, що таке майно прямо та повністю одержано злочинним шляхом, вчиненому за попередньої змовою групою осіб.

За вчинення інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до п?ятнадцяти років з конфіскацією майна.

Тому, обвинувачений може переховуватися від суду, оскільки, перебуваючи на волі, через усвідомлення втрати свободи на тривалий строк, останній може ухилятися від суду, що унеможливлює своєчасне виконання процесуальних рішень та призначення йому кримінального покарання за скоєні злочини.

Також обвинувачений може незаконно впливати на потерпілих та свідків, анкетні дані яких йому відомі, з метою зміни ними показів на його користь та користь інших учасників організованої групи, що унеможливить об?єктивний судовий розгляд провадження. Крім того, судовий розгляд кримінального провадження по суті не розпочався, обвинувальний акт не оголошувався, позиція обвинуваченого щодо визнання чи не визнання провини не з?ясовувалась, потерпіли та свідки не допитувались, письмові та речові докази не досліджувались.

Наявний ризик і того, що обвинувачений ОСОБА_3 може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки на сьогодні ОСОБА_3 відносно останнього наявне ще одне кримінальне провадження у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27, ч.5 ст. 190 КК України. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 04.06.2025 року до ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, з визначенням застави в розмірі 1100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 3 330 800 грн.

Крім того, ОСОБА_3 до затримання постійно мешкав та території м. Києва, офіційно не був працевлаштований.

Таким чином, існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні і суд погоджується з доводами прокурора щодо їх наявності, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Доводи захисника ОСОБА_8 щодо відсутності ризиків, зазначених у клопотанні прокурора, суд відхиляє як безпідставні, оскільки наявність вказаних ризиків об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України (чинна до 11.08.2023).

Відносно обвинуваченого ОСОБА_6 на досудовому розслідуванні обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, з визначенням застави у розмірі 242 240 грн., який неодноразово продовжувався. Надалі, ухвалами Шевченківського районного суду міста Полтави зазначений запобіжний захід було продовжено, з визначенням застави у розмірі 151 400 грн., а в подальшому розмір застави було зменшено до 121 120 грн.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у заволодінні чужим майном шляхом обману і зловживання довірою (шахрайстві), шляхом незаконних операцій з використання електронно-обчислювальної техніки, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб. За вчинення інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років.

Тому, обвинувачений може переховуватися від суду, оскільки, перебуваючи на волі, через усвідомлення втрати свободи на тривалий строк, останній може ухилятися від суду, що унеможливлює своєчасне виконання процесуальних рішень та призначення йому кримінального покарання за скоєний злочин.

Також обвинувачений може незаконно впливати на потерпілих та свідків, анкетні дані яких йому відомі, з метою зміни ними показів на його користь та користь інших учасників організованої групи, що унеможливить об?єктивний судовий розгляд провадження. Крім того, судовий розгляд кримінального провадження по суті не розпочався, обвинувальний акт не оголошувався, позиція обвинуваченого щодо визнання чи не визнання провини не з?ясовувалась, потерпіли та свідки не допитувались, письмові та речові докази не досліджувались.

При цьому, ОСОБА_6 є раніше судимою особою, офіційно не працевлаштований, в нього відсутні міцні соціальні зв?язки.

Таким чином, існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні і суд погоджується з доводами прокурора щодо їх наявності, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Крім того, проживання обвинуваченого ОСОБА_6 за межами Полтавської області, а саме: АДРЕСА_1 , може стати підставою для перешкоджання з боку обвинуваченого у розгляді кримінального провадження шляхом ухилення від явок до суду чи неможливості прибуття з інших причин.

Доказів того, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання в м. Полтаві стороною захисту не додано.

Усупереч доводам сторони захисту, об?єктивних і належних даних (зокрема, медичних висновків) щодо загрозливого стану для життя та здоров?я обвинуваченого, неможливості отримання необхідного й належного медичного обслуговування та лікування, фактів неналежного надання йому медичної допомоги, неможливості перебування обвинуваченого під вартою судом не встановлено й стороною захисту під час розгляду клопотання не доведено.

Тому, на сьогодні відсутні підстави для зміни обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, оскільки вказаний запобіжний захід, на думку суду, не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо вплине на дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Надаючи оцінку можливості обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_6 переховуватися від суду, впливати на потерпілих свідків, а обвинуваченого ОСОБА_3 ще й можливості вчинення іншого кримінального правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні можуть вдатися до відповідних дій.

Враховуючи фактичні обставини кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченим, вони свідчать про їх небезпечність для суспільства, а отже і про наявний у цьому кримінальному провадженні суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що зважаючи на введення воєнного стану в Україні, зайнятість правоохоронних органів у діяльності з відсічі збройної агресії рф, фактор настання існуючих ризиків в даних умовах, як то ухилення від суду, значно збільшується, а застосування більш м?якого запобіжного заходу, на переконання суду, не зможе перешкодити обвинуваченим вчинити спроби ухилення від суду.

З урахуванням вимог ст. 331 КПК України, виходячи з положень ст.ст. 177, 178, 183, 194, 199 КПК України, суд вважає необхідним клопотання прокурора про продовження ОСОБА_3 та ОСОБА_6 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити, оскільки вважає, що саме такий запобіжний захід є обґрунтованим, відповідає тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , обставинам вчинення ними вказаних злочинів, вагомості наявних доказів по кримінальному провадженню, тяжкості покарання, що загрожує, у разі визнання їх винуватими у кримінальних правопорушеннях, особі обвинувачених, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема, ухиленню обвинувачених від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень, ризики чого є реальними та дійсними, з часом не зменшились та не змінились. Обрання більш м?яких запобіжних заходів, не пов?язаних із триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинувачених в процесі розгляду кримінального провадження в суді. До того ж обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраних обвинуваченим запобіжних заходах у виді тримання під вартою відпала, судом не встановлено.

Отже, для досягнення мети застосування запобіжного заходу, яка вказана у ст. 177 КПК України, тобто забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків, а також запобігання ризикам, визначених у ч.1 вказаної статті, відносно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_6 слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Вимогами ч.4 ст. 183 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;

4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України;

5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Таким чином, враховуючи вказані вимоги закону, суд, при постановленні відносно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_6 ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зобов?язаний визначити розмір застави.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Розмір застави визначається у таких межах:

1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно. ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті (ч.5 ст. 182 КПК України).

Суд звертає увагу, що положення КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують на такі критерії, які слід врахувати при визначені розміру застави: (1) обставини кримінального правопорушення; (2) особливий характер справи; (3) майновий стан підозрюваного; (4) його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; (5) масштаб його фінансових операцій; (6) даних про особу підозрюваного; (7) встановлені ризики, передбачених статтею 177 КПК; (8) «професійне середовище» підозрюваного; (9) помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин (10) шкода, завдана кримінальним правопорушенням тощо.

Також, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні. Розмір застави повинен визначатися виходячи з особи обвинуваченого, його майнового стану і його відносин з особами, які надають забезпечення та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду.

При визначенні розміру застави слід не допускати встановлення такого її розміру, що є завідомо непомірним для особи та призводить до неможливості виконання застави. З одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, тобто був достатнім стримуючим фактором для обвинуваченого, щоб не здійснити втечу, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув?язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Сума шкоди у кримінальному провадженні може бути одним із факторів, що виправдовує вищу суму застави, але лише у поєднанні з іншими критеріями, як то серйозність вчиненого злочину, ризик втечі тощо.

З урахуванням обставин кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 , в тому числі і розміру завданої майнової шкоди, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу, ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, вимог п.3 ч.5 ст. 183 КПК України, яка встановлює, що розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, відсутності виключних випадків при яких застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, покладених на неї обов`язків, а отже відсутності підстав для призначення застави у розмірі, який перевищує розмір, визначений в п.3 ч.5 ст. 182 КПК України, відсутності даних про неспівмірність розміру застави обставинам кримінального провадження та завідому непомірність для обвинуваченого, суд приходить до висновку, що визначений раніше розмір застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що на сьогодні становить 242 240 грн., у даному випадку, є цілком достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов?язків по кримінальному провадженню і перспектива втрати такого грошового забезпечення, у випадку порушення ним встановлених обов?язків, послужить достатнім стримуючим фактором, що виключить з його сторони будь-яке бажання переховуватися від суду, впливати на потерпілих та свідків або вчиняти інші дії, спрямовані на перешкоджання судового розгляду кримінального провадження.

З приводу клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_8 про зменшення розміру застави, суд наголошує, що обвинуваченому ОСОБА_3 призначено мінімальний розмір застави, передбачений для тієї категорії злочинів, у вчиненні яких обвинувачується останній.

З урахуванням обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , в тому числі і розміру завданої майнової шкоди, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу, ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, вимог п.2 ч.5 ст. 183 КПК України, яка встановлює, що розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, встановлюється від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, відсутності виключних випадків при яких застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, покладених на неї обов`язків, а отже відсутності підстав для призначення застави у розмірі, який перевищує розмір, визначений в п.2 ч.5 ст. 182 КПК України, відсутності даних про неспівмірність розміру застави обставинам кримінального провадження та завідому непомірність для обвинуваченого, суд приходить до висновку, що визначений раніше розмір застави у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що на сьогодні становить 121 120 грн., у даному випадку, є цілком достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов?язків по кримінальному провадженню і перспектива втрати такого грошового забезпечення, у випадку порушення ним встановлених обов?язків, послужить достатнім стримуючим фактором, що виключить з його сторони будь-яке бажання переховуватися від суду, впливати на потерпілих та свідків або вчиняти інші дії, спрямовані на перешкоджання судового розгляду кримінального провадження.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді домашнього арешту з забороною покидати місце проживання у визначений період часу, суд виходить з того, що при аналізі зазначених прокурором ризиків, встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 27 ч.4 ст. 190 (чинна до 11.08.2023), ч.2 ст. 27 ч.3 ст. 28 ч.5 ст. 361, ч.2 ст. 209 КК України, за вчинення яких передбачено максимальне покарання до п?ятнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, а ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України (чинна до 11.08.2023), за вчинення якого передбачено максимальне покарання до восьми років позбавлення волі, в зв`язку з чим, обвинувачені можуть переховуватися від суду, оскільки, перебуваючи на волі, через усвідомлення втрати свободи на тривалий строк, можуть ухилятися від суду, що унеможливлює своєчасне виконання процесуальних рішень та призначення їм кримінального покарання за скоєні злочини. Також обвинувачені можуть незаконно впливати на потерпілих та свідків, анкетні дані яких їм відомі, з метою зміни ними показів на їх користь та користь інших учасників, що унеможливить об?єктивний судовий розгляд провадження.

Надаючи оцінку можливості обвинувачених переховуватися від суду, впливати на потерпілих та свідків, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні можуть вдатися до відповідних дій.

Тож, суд вважає, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 ст. 177 КПК України.

Доказів зменшення ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, для застосування відносно обвинувачених більш м?яких запобіжних заходів, або взагалі їх відсутність, суду не надано.

Обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та їх захисники не заперечують проти продовження запобіжного заходу, як просить прокурор у клопотанні, у виді домашнього арешту, з забороною покидати місце проживання з 23 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин.

Таким чином, для досягнення мети застосування запобіжного заходу, яка вказана у ст. ст. 131, 177 КПК України - досягнення дієвості цього провадження, тобто забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків, а також запобігання ризикам, визначених у ч.1 ст. 177 КПК України, відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 слід продовжити запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем їх проживання, з забороною покидати місце проживання у період часу з 23 години 00 хвилини до 06 години 00 хвилини, без застосування електронних засобів контролю, строком на два місяці, з покладенням відповідних обов?язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 176-178, 181, 183, 184, 186, 193, 194, 196, 199, 331, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання процесуального прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, з визначенням застави у розмірі 242 240 грн. задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 20 березня 2026 року,включно, з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 грн. та визначенням обов?язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до суду за викликом;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;

- утриматися від спілкування з потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт/паспорти для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в?їзд в Україну.

Термін дії обов?язків, покладених судом, у разі внесення застави, визначити на строк 2 /два/ місяці, тобто до 20 березня 2026 року.

Визначити строк дії ухвали в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 20 березня 2026 року, включно.

Клопотання процесуального прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, з визначенням застави у розмірі 121 120 грн. задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 20 березня 2026 року, включно, з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121 120 грн. та визначенням обов?язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до суду за викликом;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;

- утриматися від спілкування з потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт/паспорти для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в?їзд в Україну.

Термін дії обов?язків, покладених судом, у разі внесення застави, визначити на строк 2 /два/ місяці, тобто до 20 березня 2026 року.

Визначити строк дії ухвали в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 20 березня 2026 року, включно.

Клопотання процесуального прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, з забороною покидати місця проживання у визначений період часу задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , з забороною покидати місце проживання у період часу з 23 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин, без застосування електронних засобів контролю, строком на два місяці.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_3 , з забороною покидати місце проживання у період часу з 23 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин, без застосування електронних засобів контролю, строком на два місяці.

Покласти на обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- прибувати за викликом до суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому вони проживають без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;

- утриматися від спілкування з потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженню;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт/паспорти для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в?їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченим, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу внутрішніх справ, з метою контролю за їх поведінкою, мають право з`являтися в житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на них зобов`язань. Крім того, у разі невиконання покладених на них цією ухвалою обов`язків, до них може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Визначити строк дії ухвали в частині продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту до 20 березня 2026 року.

Копію ухвали надіслати ДУ «Полтавська установа виконання покарань №23», Полтавському РУП ГУНП в Полтавській області, для виконання, а учасникам кримінального провадження, до відома.

На ухвалу в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду протягом п?яти днів з дня її оголошення.

У разі, якщо особа перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

В інших частинах ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя Шевченківського районного

суду міста Полтави: ОСОБА_13