Справа №766/3671/20
н/п 1-кп/766/1867/25
УХВАЛА

про закриття кримінального провадження

13.11.2025 м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю:

секретаря: ОСОБА_2

прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинуваченої: ОСОБА_5

провів відкрите судове засідання на підставі обвинувальних актів у кримінальних провадженнях, відомості про які внесено до ЄРДР за № 0000404, № 0003956, які об`єднані в одне провадження, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Херсона, зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 190, ч.1 ст. 357 КК України,

встановив:

1. Суть питання, що вирішується ухвалою.

У судовому засіданні обвинуваченою заявлено клопотання про закриття кримінального провадження № 0000404 в частині обвинувачення за ч. 2 ст. 185 КК України щодо крадіжки мобільного телефону у потерпілого ОСОБА_6 , та № НОМЕР_1 в частині обвинувачення за ч. 1 ст. 190 КК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлена кримінальна протиправність діяння.

2. Позиції сторін кримінального провадження.

Обвинувачена зазначила, що усвідомлює відповідні умови та наслідки закриття кримінального провадження з цих підстав, підтвердила свою згоду на закриття кримінальних проваджень.

Прокурори у судовому засіданні не заперечували проти задоволення клопотання про закриття вказаних проваджень у справі в цій частині.

3. Встановлені судом обставини.

Відповідно до обвинувального акту у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР 03.02.2020 за № 0000404, ОСОБА_5 02.02.2020 близько 19.00 год. (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи прямий умисел, направлений на протиправне заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, повторно, таємно, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, перебуваючи в приміщенні бані, яка розташована за адресою: м. Херсон, пр. Кутузова, 2 вчинила крадіжку мобільного телефону марки «Fly FF183», вартість якого, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №454-МТ від 27.02.2020, складає 244 грн., який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого покинула місце скоєння кримінального правопорушення з викраденим майном та розпорядилась ним на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 244 грн.

Дії обвинуваченої ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Відповідно до обвинувального акту у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР 03.12.2019 за № 0003956, та пред`явленому обвинуваченій 08.02.2021, а у подальшому зміненому стороною обвинувачення та пред`явленому ОСОБА_5 13.11.2025, ОСОБА_5 07.08.2016 в денний час (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), знаходячись в кафе, на території автовокзалу, за адресою: м. Херсон вул. Полковника Кедровського, 1, переслідуючи умисел, направлений на заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, із корисливих мотивів, шляхом обману, взяла у ОСОБА_7 , мобільний телефон моделі «Хіаоmi» Redmi 4A, imei1: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 , вартістю 1366,67 грн., під приводом подзвонити, переконавши ОСОБА_7 в добропорядності своїх намірів, заздалегідь не збираючись повертати вищевказаний мобільний телефон, вийшла із приміщення кафе разом із телефоном, тобто в такий спосіб заволоділа ним і розпорядилася на власний розсуд, в результаті чого заподіяла ОСОБА_7 матеріальні збитки на вищевказану суму.

Дії обвинуваченої ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

4. Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

09.08.2024 набув чинності Закон України 18.07.2024 №3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі Закон №3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону №3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону №3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме: 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п.п. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту обвинувальних актів вбачається, що суспільно-небезпечне діяння, вчинене ОСОБА_5 07.08.2016, підпадає під ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 190 КК України (шахрайство), а суспільно-небезпечне діяння, вчинене нею 02.02.2020 під ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 185 КК України (крадіжка).

Станом на 01.01.2016 прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1378 грн., станом на 01.01.2020 2102 грн., а 50 відсотків від їх розміру становили 689 грн та 1051 грн. відповідно. Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону №3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_5 суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки ч. 1 ст. 190 КК України, розмір вартості майна, яким обвинувачена заволоділа шляхом шахрайства та з якого настає кримінальна відповідальність за ч. 1 ст. 190 КК України, у 2016 році становив 1378 гривень (689 x 2 = 1378). Розмір вартості майна, яким обвинувачена заволоділа шляхом крадіжки та з якого настає кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 185 КК України, у 2020 році становив 2102 гривень (1051 x 2 = 2102).

Оскільки згідно обвинувальних актів вартість майна, яким ОСОБА_5 заволоділа шляхом шахрайства, вчиненого 07.08.2016, становить 1366,67 грн, а вартість майна, яким ОСОБА_5 заволоділа шляхом крадіжки, вчиненої 02.02.2020, становить 244 грн., тобто не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у 2016 та 2020 роках (1378 та 2102 гривень відповідно), тому ця сума була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону №3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, то суд вважає, що вказані дії ОСОБА_5 не підпадають під кримінально карані діяння, передбачені Особливою частиною КК України.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Передбачені ч. 1 ст. 5 КК України підстави для закриття кримінальної справи не пов`язані із встановленням фактичних обставин справи, що свідчать про відсутність в діянні особи складу злочину, а пов`язані зі змінами законодавства про кримінальну відповідальність (постанова ВС від 09.09.2019 в справі №591/6379/16-ц).

Крім того, згідно п. 4-1 ч. 1ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння. Отже, у такому випадку закриття кримінальної справи з підстави, визначеної у пункті 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК, у зв`язку із декриміналізацією діяння, суд не повинен доводити розгляд справи до кінця з постановленням виправдувального вироку, а виносить ухвалу про закриття такого кримінального провадження з підстав набрання чинності закону, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою.

У зв`язку з вищевикладеним, враховуючи згоду обвинуваченої на закриття кримінального провадження, відпала необхідність і доцільність вирішення питання про наявність чи відсутність у діях ОСОБА_5 ознак кримінальних правопорушень, що мали місце 07.08.2016 та 02.02.2020, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 190 КК України та ч.2 ст.185 КК України відповідно на час вчинення інкримінованого їй діяння складу злочину, передбаченого статтею, а також формування правового висновку щодо його застосування.

З огляду на наведене вище клопотання обвинуваченої про закриття кримінальних проваджень, відомості про які внесені до ЄРДР за № 0000404, № 0003956 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190 КК України та ч.2 ст.185 КК України (в частині крадіжки мобільного телефону у потерпілого ОСОБА_6 ) на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України підлягає задоволенню (постанова Верховного Суду від 16.02.2021 №345/3522/18, постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 справа №0306/7567/12; постанова Верховного Суду від 22.08.2024 справа №567/507/23).

Вирішуючи питання щодо закриття кримінального провадження, вирішенню підлягають і такі питання.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

У даних кримінальних провадженнях арешт на майно, викрадене обвинуваченою у зазначених вище епізодах не накладався.

Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України. Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

У даних кримінальних провадженнях цивільні позови у зазначених вище епізодах не заявлялися.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КПК України визначено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалою.

Процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат на правову допомогу та витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів (ч. 1 ст. 118 КПК України). Процесуальні витрати виникають і пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.

На підставі ст.ст. 118, 122 КПК України витрати на проведення судової експертизи у кримінальному провадженні № 0000404 у розмірі 314,02 грн. віднести на рахунок держави. Інших відомостей про наявність процесуальних витрат за фактом вчинення ОСОБА_5 зазначених вище кримінальних правопорушень стороною обвинувачення не надано.

Питання щодо речових доказів у справі суд вирішує у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 124, 284, 372-376, 479-2 КПК України, суд

постановив:

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_5 про закриття кримінальних проваджень задовольнити.

Кримінальні провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР 03.12.2019 за № 0003956 (в частині обвинувачення щодо крадіжки мобільного телефону у потерпілого ОСОБА_6 ) та 03.02.2020 за № 0000404, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190 КК України та ч.2 ст.185 КК України, закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Процесуальні витрати за проведення судових експертиз у розмірі 314,02 грн. віднести на рахунок держави.

Речові докази: мобільний телефон марки «Fly FF183», ЕMEI1: НОМЕР_4 , ЕMEI2: НОМЕР_5 вважати повернутим потерпілому у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

СуддяОСОБА_1