УХВАЛА

16 січня2026 року

м. Київ

справа № 734/4610/24

провадження № 51- 135 ск 26

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

вивчивши матеріали касаційної скарги засудженої ОСОБА_4 на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 26 травня 2025 року,

установив:

Касаційна скарга подана без додержання вимог ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК)КПК.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 427 КПК, у касаційній скарзі зазначається найменування суду касаційної інстанції.

Усупереч вимогам ч. 3 ст. 33 КПК, якою передбачено, що кримінальне провадження в касаційній інстанції здійснює Верховний Суд, засуджена адресує касаційну скаргу Вищому спеціалізованому суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПКу касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка її подає, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Таке обґрунтування має узгоджуватися з положеннями ч. 1 ст. 438 КПК, згідно з якими підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого

(ст. 414 КПК).

Отже, засуджена, висловлюючи незгоду з судовими рішеннями, має вказати

у чому полягають допущені, на її думку, порушення, які відповідно до

ст. 438 КПК можуть бути підставами для скасування або зміни оскаржуваних рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.

Однак у касаційній скарзі ОСОБА_4 не вказує, в чому саме полягає незаконність вироку місцевого суду та не наводить обґрунтувань щодо необхідності його скасування на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК

з огляду на положення статей 412-414 цього Кодексу.

Натомість, у своїй скарзі засуджена заперечує правильність установлення судом фактичних обставин кримінального провадження та не погоджується

з оцінкою доказів, на підставі яких постановлено вирок, що з огляду на приписи ст. 438 КПК не є підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді кримінального провадження в суді касаційної інстанції.

Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту і відповідно до ст. 433 КПК перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваних судових рішеннях, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до вимог ст. 424 КПК у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції.

Однак, засуджена в касаційній скарзі не вказує, чи був цей вирок предметом перевірки в апеляційному порядку та не зазначає у чому саме полягає незаконність рішення апеляційного суду, які конкретно порушення вимог закону, на її думку, були допущені цим судом, які саме доводи апеляційної скарги сторони захисту (якщо така подавалася) суд апеляційної інстанції не перевірив і не дав на них умотивованих відповідей та яке рішення, на її переконання, має ухвалити касаційний суд за наслідками перегляду цих судових рішень з огляду на положення ст. 436 КПК.

Також, усупереч положенням ч. 5 ст. 427 КПК, засуджена не долучила до касаційної скарги копій оскаржуваних судових рішень.

Окрім того, засуджена долучила до касаційної скарги клопотання про скасування вироку місцевого суду за нововиявленими обставинами, яке фактично є доповненням до касаційної скарги, оскільки з його змісту вбачається, що остання не погоджується з оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції.

Разом із тим, відповідно до положень ч. 1 ст. 463 КПК заява про перегляд судового рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими або виключними обставинами подається до суду тієї інстанції, який першим допустив помилку внаслідок незнання про існування таких обставин.

Наявність вказаних недоліків перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

За правилами ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху та надає особі, яка подала скаргу, необхідний строк для усунення недоліків.

При цьому Суд звертає увагу засудженої на те, що недоліки касаційної скарги можуть бути усунуті шляхом складання нового тексту касаційної скарги.

Водночас Суд вважає за необхідне згідно з приписом ст. 20 КПК роз`яснити засудженій її право на кваліфіковану правову допомогу.

Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 8 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК) засудженому гарантується право на правову допомогу. Для її одержання засуджені можуть користуватися послугами адвокатів або інших фахівців

у галузі права, які за законом мають право на надання такої допомоги особисто

чи за дорученням юридичної особи.

За правилами п. 9 ч. 1 ст. 14 Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI

«Про безоплатну правничу допомогу» право на безоплатну вторинну правничу допомогу відповідно до цього Закону та інших законів України мають також особи, засуджені до покарання у вигляді позбавлення волі, - на всі види правничих послуг, передбачені частиною другоюстатті 13 цього Закону (в тому числі захист і складення документів процесуального характеру).

Захист, складання документів процесуального характеру та здійснення представництва інтересів особи, засудженої до покарання у вигляді позбавлення волі, за зверненням такої особи або за ухвалою суду забезпечують регіональні центри з надання безоплатної вторинної правничої допомоги (підпункт 2 пункту 8 Положення про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 2 липня 2012 року № 967/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24 травня 2016 року № 1487/5)).

Таким чином, для засуджених до покарання у виді позбавлення волі на час підготовки ними заяв про перегляд судових рішень, які набрали законної сили

і за якими таким особам було призначено відповідне покарання, законом встановлено гарантії їх права на правничу допомогу.

Тому, для одержання такої допомоги під час складання документів процесуального характеру засуджена, відповідно до статей 110 і 113 КВК, має право через адміністрацію виправної установи звернутися до відповідного регіонального центру з надання безоплатної вторинної правничої допомоги.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 26 травня 2025 року залишити без руху та надати їй строк для усунення вказаних недоліків упродовж п`ятнадцяти днів із дня отримання копії ухвали.

Роз`яснити останній, що у разі неусунення недоліків у встановлений строк касаційну скаргу їй буде повернуто.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3