Справа № 615/1077/25
Провадження № 1-кп/615/106/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року м. Валки

Валківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

під час розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Валки Харківської області матеріалів кримінального провадження №0000193 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 ,

встановив:

24.09.2025 прокурор подала клопотання про продовження застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 днів, посилаючись на наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, а також необхідність запобігання заявлених раніше ризиків, встановлених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які продовжують існувати, з покладенням процесуальних обов`язків згідно із ч.5 ст.194 КПК України.

В обґрунтування наявності ризиків зазначає, що інкриміноване ОСОБА_3 кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів та передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, що саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, потерпілу, експертів у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, шкоду потерпілій не відшкодовував.

Вважає, що з урахуванням фактичних обставин інкримінованого кримінального правопорушення, для досягнення визначених ст.177 КПК України цілей, стосовно обвинуваченого має бути продовжений запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не здатен запобігти зазначеним у клопотанні ризикам.

В судовому засіданні прокурор підтримала клопотання, посилаючись на викладені в ньому обставини, просить задовольнити.

Захисник не заперечує проти задоволення клопотання прокурора в цілому, просить змінити на домашній арешт в нічний час доби, оскільки потерпілою заявлено позов, тому доцільно буде надати можливість працювати, щоб відшкодувати шкоду. Окрім того, обвинувачений потребує лікування. Зауважив на наявності міцних соціальних зв`язків та відсутність обставин, які б свідчили про наміри ухилитися від кримінальної відповідальності.

Обвинувачений підтримав позицію захисника, просить застосувати домашній арешт в нічний час, так як через цілодобове перебування вдома позбавлений можливості працювати та проходити належним чином лікування, оскільки в результаті ДТП також постраждав. Наголосив, що працевлаштований в сільгосппідприємстві різноробочим, але не може вийти на роботу. Проживає з бабусею і дідусем, не одружений, утриманців не має.

Представник потерпілої підтримав клопотання прокурора. На його погляд, у обвинуваченого не має стійких соціальних зав`язків, як і доказів на підтвердження відшкодування завданої шкоди, які б стали підставою для зміни запобіжного заходу. Проходити лікування він може і наразі, повідомивши про це прокурора та суд. Вважає, що достатньо доказів для зміни запобіжного заходу не надано, хоча ризики не змінились.

Заслухавши думку учасників судового провадження, перевіривши доводи клопотання та додані до нього матеріали, суд доходить наступного висновку.

Під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу (ч.1,2 ст.331 КПК України).

Ч.3 ст.132 КПК України встановлює, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються (ч.6 ст.132 КПК України).

З ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою (ч.3 ст.176 КПК України).

За ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим (ч.6 ст.181 КПК України).

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 28.05.2025 відносно обвинуваченого застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, що полягає у забороні обвинуваченому цілодобово залишати житло за місцем фактичного проживання, за виключенням випадків необхідності отримання невідкладної медичної допомоги, за погодженням зі слідчим, прокурором, судом, та прибуття до укриття чи бомбосховища, обумовленого сиреною та/або повідомленням «Повітряна тривога», чи перебування у безпечному місці під час оголошення сирени «Повітряна тривога», строком на 60 днів, тобто до 26.07.2025.

Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 16.07.2025 продовжено строк тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під домашнім арештом, що полягає у забороні залишати ним житло за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово за виключенням випадків необхідності отримання невідкладної медичної допомоги, за погодженням зі слідчим, прокурором, судом, та прибуття до укриття чи бомбосховища, обумовленого сиреною та/або повідомленням «Повітряна тривога», чи перебування у безпечному місці під час оголошення сирени «Повітряна тривога», строком на 2 місяці з 26.07.2025 до 26.09.2025.

При вирішенні питання щодо продовження застосування запобіжного заходу суд враховує, що ОСОБА_3 обвинувачується, у разі доведення його винуватості, у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, максимальна санкція якого встановлює покарання у виді позбавлення волі до 10 років.

Досудове розслідування здійснювалось майже рік, з 04.06.2025 обвинувальний акт знаходиться на розгляді в суді, проте стороною обвинувачення не наведено жодних обставин, які б свідчили про переховування від суду або перешкоджання якимсь іншим чином. Потерпіла в судове засідання жодного разу не з`явилась. Зі слів обвинуваченого, відмовляється спілкуватися з метою відшкодування шкоди. Обвинувачений визнає вину, щиро розкаюється. Свідки органом досудового розслідування допитані, але їх допит в судовому засіданні наразі не заявлено. До кримінальної чи адміністративної відповідальності обвинувачений не притягувався, не судимий.

Встановлені під час досудового розслідування слідчим суддею ризики на даний час втратили свою актуальність. В клопотанні прокурор лише перерахувала передбачені п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК ризики, але не конкретизувала обставини, які б свідчили про їх існування.

Як зазначено в п.143 Рішення Європейського суду з прав людини «Бойченко проти Молдови»: «...одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказання підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню по справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатніми для ухвалення рішення про тримання заявника під вартою.» (Аналогічні справи - «Беччієв проти Молдови» та «Сарбан проти Молдови).

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію щодо критеріїв оцінки ймовірності того, що обвинувачений може погрожувати свідкові, іншим учасникам провадження знищення доказів або іншим способом перешкоджати провадженню в справі. При встановленні наявності такого ризику Суд зокрема має проаналізувати доречні факти, прогрес у розслідуванні або судовому провадженні, особу заявника, його поведінку до та після затримання, а також будь-які інші конкретні чинники в обґрунтування ризиків, пов`язаних із тим, що він може зловживати свободою за допомогою дій із метою спричинення тиску на свідків (потерпілих) (п. 88 постанови від 10 січня 2012 р. у справі «Сокуренко проти Російської Федерації»).

Будь-яких додаткових доказів, які б свідчили про продовження існування ризиків, викладених в клопотанні прокурора, стороною обвинувачення не надано.

Обвинувачений тривалий час знаходиться під домашнім арештом, при цьому покладені на нього судом процесуальні обов`язки виконує належним чином.

Суд погоджується з твердженням сторони захисту щодо наявності міцності соціальних зв`язків обвинуваченого, який має постійне місце проживання, проживає з бабусею та дідусем, інвалід ІІІ групи, працевлаштований, але через застосування цілодобового домашнього арешту не має можливості працювати.

Наведені обставини з урахуванням позитивної характеристики за місцем проживання обвинуваченого свідчать про його соціалізацію, наміри стати на шлях виправлення, що надає підстави для задоволення клопотання захисника, тому суд вважає необхідним застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту в нічний час доби із покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, що буде достатнім для забезпечення процесуальної поведінки обвинуваченого в ході судового розгляду кримінального провадження.

На підставі наведеного, керуючись ст.369-372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під домашнім арештом, що полягає у забороні залишати ним житло за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 22:00 вечора до 06:00 ранку наступного дня, строком на 2 місяці з 26.09.2025 до 26.11.2025.

На підставі ч.5 ст.194 КПК України покласти на обвинуваченого обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- у визначений час не залишати місце постійного проживання без дозволу прокурора, суду;

- повідомляти прокурора, суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи, контактних телефонів ( НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ).

Ухвалу про продовження строку тримання особи під домашнім арештом передати для виконання до ВП №1 Богодухівського РВП ГУ НП в Харківській області за місцем фактичного проживання обвинуваченого.

Ухвала щодо продовження строку тримання особи під домашнім арештом підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення, передбаченого ч.1 ст.392 КПК України, окремому оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти такої ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Суддя ОСОБА_1