ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3630/25 Справа № 179/1235/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження кримінального провадження №0000136 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2025 року, ухвалений стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Петропілля, Лозівського району Харківської області, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскаржуваного рішення.

Вироком Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2025 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, та призначено йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк один рік.

На підставі ч. 2 ст. 59-1 КК України покладено на ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Крім того, судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковано за ст. 126-1 КК України, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо співмешканки, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань потерпілої особи.

За встановлених судом обставин та детально викладених у вироку суду, ОСОБА_8 , порушуючи вимоги статті 28 Конституції України та Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», умисно, за місцем спільного проживання, за адресою: АДРЕСА_1 систематично вчиняв психологічне насильство по відношенню до своєї співмешканки ОСОБА_9 , яке виразилось у словесних образах, висловлюваннях нецензурною лайкою в її бік, приниженні, погрозах застосування фізичного насильства, що призвело до тривалих, інтенсивних психологічних (моральних) страждань у останньої.

В результаті протиправних дій, ОСОБА_8 , протягом року неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї.

Зокрема, 03 вересня 2024 близько 22 години 50 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою: вул. Квіткова (Героїв Праці О.Т. Мухи), 27, с. Дмухайлівка, Самарівського (Новомосковського) району, Дніпропетровської області, вчинив відносно своєї співмешканки ОСОБА_9 дії психологічного характеру, що виразилось у погрозах (образах) в сторону останньої, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психологічному здоров`ю, чим саме вчинив відносно співмешканки домашнє насильство, що призвело до її психологічних страждань.

03 вересня 2024 за вищевказаним фактом працівником СРПП ВП №1 Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення (серії ВАВ №724742) відносно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

07 жовтня 2024 Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області ОСОБА_8 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Окрім цього, 04 травня 2025 близько 16 години 50 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за адресою: АДРЕСА_1 , продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства відносно своєї співмешканки ОСОБА_9 , вчинив останній сварку, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю ОСОБА_9 та призвести до психологічних страждань останньої.

04 травня 2025 за вищевказаним фактом працівником СРПП ВП №1 Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення (серії ВАВ №724791) відносно ОСОБА_8 за ч. З ст. 173-2 КУпАП.

Разом з тим, 06 травня 2025 близько 18 години 00 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за адресою: АДРЕСА_1 , продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства відносно своєї співмешканки ОСОБА_9 , повторно вчинив останній сварку, в ході якої ображав нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю ОСОБА_9 та призвести до психологічних страждань останньої.

06 травня 2025 за вищевказаним фактом працівником CPПП ВП №1 Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення (серії ВАВ №724792) відносно ОСОБА_8 за ч. З ст. 173-2 КУпАП.

29 травня 2025 постановою судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області об`єднано в одне провадження справи про притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності за ч. З ст. 173-2 КУпАП.

29 травня 2025 Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області ОСОБА_8 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч. З ст. 173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Окрім цього, 10 червня 2025 близько 02 години 30 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства відносно своєї співмешканки ОСОБА_9 , вчинив відносно останньої домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, а саме ображав та штовхав, внаслідок чого могла бути завдана шкода фізичному чи психологічному здоров`ю ОСОБА_9 та призвести до психологічних та фізичних страждань останньої.

10 червня 2025 за вищевказаним фактом працівником СРПП ВП №1 Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення (серії ВАВ №724957) відносно ОСОБА_8 за ч. З ст. 173-2 КУпАП.

17 липня 2025 Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області ОСОБА_8 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч. З ст. 173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Незважаючи на вжиті заходи реагування щодо недопущення вчинення насильства у сім`ї, ОСОБА_8 правильних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і, продовжуючи свою протиправну поведінку, знову вчинив психологічне насильство щодо своєї співмешканки ОСОБА_9 , що призвело до її психологічних страждань.

Так, 19 липня 2025 близько 19 години 41 хвилини ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно співмешканки ОСОБА_9 словесну сварку, переслідуючи при цьому прямий умисел на заподіяння їй психологічного насильства, що проявилось у словесних висловлюваннях нецензурними словами та спроб проникнути в неадекватному стані до приміщення будинку, які принижують честь і гідність потерпілої, чим вчинив систематичне психологічне насильство над потерпілою, що призвело до тривалих, інтенсивних та негативних за своїми проявами психологічних (моральних) страждань у останньої.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції змінити та застосувати до ОСОБА_8 , відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України обмежувальний захід у виді направлення для проходження програми для кривдників на строк 3 місяці.

На підставі ч. 2 ст. 59-1 КК України зобов`язати ОСОБА_10 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги прокурор посилається на те, що суд призначивши обвинуваченому покарання за ст. 126-1 КК України не повязане з позбавленням волі, всупереч вимогам п. 10 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильсву» та ч. 3 ст. 91-1 КК України, не застосував до обвинуваченого обмежувальні заходи у виді направлення для проходження програми для кривдників, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу та з підстав, викладених у ній, просила її задовольнити й вирок суду змінити в частині призначення покарання.

Обвинувачений та потерпіла, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, до зали суду не з`явилась, заяв про відкладення або про поважність причин неприбуття від обвинуваченого до суду не надходило. Разом з цим від потерпілої надійшла заява про розгляд справи у її відсутність.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, детально викладених у вироку суду та правова кваліфікація його дій, в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд вважає їх такими, що знайшли своє повне підтвердження під час апеляційного перегляду справи з огляду на таке.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно зі ст. 91-1 КК України, в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені ряд обов`язків, у тому числі направлення для проходження програми для кривдників.

За нормами частин 1, 3 ст. 3 КК України законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Кримінальна протиправність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки цим Кодексом.

Згідно з п. 10 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» у разі порушення кримінального провадження у зв`язку з вчиненням домашнього насильства перелік заходів щодо тимчасового обмеження прав або покладення обов`язків на особу, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, або визнана винною у його вчиненні, а також порядок застосування таких заходів визначаються КК України та КПК України.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 91-1 КК України заходи, передбачені частиною першою цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

Європейський Суд з прав людини в справі «Опуз проти Туреччини» (Opuz v. Turkey) 33401/02, Рішення від 9 червня 2009 року [Палата III] зазначив, що національні органи влади повинні вживати необхідних заходів, щоб забезпечити права потерпілих від домашнього насильства з метою запобігання та припинення «неодноразового» насильства, так само погроз застосування насильства.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався не в повній мірі.

Як видно з оскаржуваного вироку, суд визнав ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, а саме у вчиненні умисного систематичного вчинення психологічного насильства щодо співмешканки, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань потерпілої особи.

Санкцією ст. 126-1 КК України, передбачено покарання у виді громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або пробаційного нагляду на строк до п`яти років, або обмеженням волі на той самий строк, або позбавленням волі на строк до двох років.

Врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно, офіційно не працевлаштований, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання та наявність тих, що його пом`якшують, а саме щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, суд дійшов висновку що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та призначив покарання, не пов`язане з позбавлення волі, в межах санкції статті, у виді пробаційного нагляду.

Між тим, суд залишив поза увагою ті обставини, що ОСОБА_8 вчинив домашнє насильство стосовно своєї співмешканки, з якою він перебуває в сімейних відносинах та безпідставно не застосував вимоги ст. 91-1 КК України, зокрема покладення судом на обвинуваченого особи, яка вчинила домашнє насильство, обмежувальних заходів, зокрема у виді проходження програми для кривдників, не врахувавши тривалості вчинення домашнього насильства, інтересів потерпілої, з метою зміни поведінки обвинуваченого шляхом застосування відповідних психологічних методів, тобто не застосував закон, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає доводи скарги прокурора щодо не застосування судом до обвинуваченого положення ст. 91-1 КК України, які передбачають можливість застосування до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, обґрунтованими, що відповідно до ст. 409, 413, КПК України є підставою для зміни судового рішення у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2025 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 , змінити.

Застосувати до ОСОБА_8 , відповідно до ст. 91-1 КК України обмежувальний захід відповідно до якого покласти нього обов`язок пройти програму для кривдників протягом 3 (трьох) місяців.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4