У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 134/1820/17

провадження № 51-4066ск25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 11 листопада 2024 року і

ВСТАНОВИВ:

Вироком Піщанського районного суду Вінницької області від 29 квітня 2024 року ОСОБА_5 визнано винуватим та призначено покарання за ч. 2 ст. 289 КК у виді позбавлення волі на строк 6 років без конфіскації майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Таращанського районного суду Київської області від 25 лютого 2022 року, більш суворим призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків до покарання за вказаним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Таращанського районного суду Київської області від 10 червня 2016 року та призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців без конфіскації майна.

Вирішено інші питання, визначені кримінальним процесуальним законодавством.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11 листопада 2024 року вирок місцевого суду змінено.

Призначено ОСОБА_5 покарання за ч.2 ст. 289 КК у виді позбавлення волі на строк 6 років без конфіскації майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Таращанського районного суду Київської області від 25 лютого 2022 року, більш суворим призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років без конфіскації майна.

На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків до покарання за вказаним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Таращанського районного суду Київської області від 10 червня 2016 року та призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 3 місяці без конфіскації майна.

Захисник ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 звернулась з касаційною скаргою, в якій просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Крім того, у касаційній скарзі захисник порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали апеляційного суду, оскільки ОСОБА_5 був призваний та проходив військову службу, а тому не зміг з`явитися у судове засідання 11 листопада 2024 року під час апеляційного розгляду. Ухвалу суду апеляційної інстанції засуджений не отримував. На даний час ОСОБА_5 завершив проходження військової служби та почав відбувати покарання, а тому бажає оскаржити ухвалу апеляційного суду.

Колегія суддів перевірила касаційну скаргу, долучені до неї матеріали та дійшла висновку, що касаційну скаргу з доданими до неї матеріалами потрібно повернути захиснику.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 426 КПК касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Правило дотримання тримісячного строку для подання касаційної скарги має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності. При цьому це правило надає сторонам кримінального провадження достатній строк для роздумів, у межах якого вони зобов`язані (мають право) вчинити процесуальну дію, чітко визначити свої аргументи та окреслити стверджувальну правову позицію.

Частиною 1 ст. 117 КПК встановлено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

Ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_5 була постановлена 11 листопада 2024 року, а касаційна скарга захисника сформована в системі «Електронний суд» лише 21 жовтня 2025 року, тобто після закінчення тримісячного строку на касаційне оскарження, визначеного ч. 2 ст. 426 КПК.

Як вбачається з ухвали апеляційного суду, захисник ОСОБА_4 брала участь у судовому засіданні 11 листопада 2024 року під час апеляційного розгляду, в ході якого було постановлено оскаржувану ухвалу. Отже, їй було достовірно відомо про строки та порядок оскарження ухвали суду апеляційної інстанції.

Оскільки будь-яких причин поважності пропуску строку захисником не наведено, суд касаційної інстанції вважає, що підстави для поновлення строку на касаційне оскарження рішення апеляційного суду відсутні.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку касаційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.

Керуючись п. 3 ч. 3 ст. 429 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити захиснику ОСОБА_4 у поновленні строку на касаційне оскарження ухвали Вінницького апеляційного суду від 11 листопада 2024 року щодо ОСОБА_5 .

Повернути захиснику ОСОБА_4 її касаційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3