УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/5049/19

Номер провадження 1-кп/495/414/2025

03 грудня 2025 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровський кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001262 від 29.04.2018 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, п.7 ч. 2 ст. 115 КК України

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебуває кримінальне провадження № 0001262 від 29.04.2018 за обвинуваченнямОСОБА_7 , ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 296, п.7 ч. 2 ст. 115 КК України.

Прокурор Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування вказаного клопотання вказує наступне. ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 29.04.2018 разом із ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, у зв`язку з розшуком, та дві невстановлені особи, матеріали стосовно яких також виділені в окреме провадження, прибули на АДРЕСА_1 для з`ясування відносин з ОСОБА_11 з приводу конфлікту, що відбувся між ним та ОСОБА_10 в нічний час 29.04.2018 в барі «Голівуд» у с. Шабо. Приблизно в цей же час до вказаного місця також прибув ОСОБА_11 разом зі своїми знайомими: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .

Разом з цим, ОСОБА_19 , намагаючись чинити опір та припинити стрілянину, наблизився до ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та оіб, матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, які у зв`язку з активними діями ОСОБА_19 вирішили вчинити умисне вбивство останнього та реалізуючи свій спільний злочинний умисел, діючи з хуліганських мотивів почали одночасно здійснювати простіли в нього, а саме в область голови, тулуба, кінцівок. Від отриманих поранень ОСОБА_19 впав на землю, а ОСОБА_22 та особа матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, почали здійснювати постріли в область спини ОСОБА_19 . Однак, останній зумів підвестися після падіння та наблизившись до особи, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, та вирвав пістолет з руки. У той же час, особа матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, продовжуючи злочинні дії дістала наявний у неї ніж, яким завдала потерпілому два удари в праву та ліву половину грудної клітини, спричинивши два проникаючих колото-різані поранення.

Після цього, ОСОБА_19 , намагаючись врятуватися, почав втікати та забіг на територію торгівельного майданчику, однак від отриманих поранень втратив свідомість та впав на землю біля зачинених воріт через які здійснюється вхід на територію ринку з боку вул. Центральної.

У той же час особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, з ножем в руках, а ОСОБА_23 та ОСОБА_24 з пістолетами почали переслідування ОСОБА_19 та коли останній впав на землю, до нього зі сторони вулиці Центральної підійшов ОСОБА_22 , який з метою доведення до кінця злочинного умислу направленого на позбавлення життя ОСОБА_19 з хуліганських мотивів, з близької відстані через металеві вертикальні прути воріт здійснив один постріл в область правої частини тулуба потерпілого.

Відразу після вчинення злочину ОСОБА_19 29.04.2018 доставлено до центральної міської лікарні в м. Білгород-Дністровського, де о 08.05 год. констатовано смерть останнього. В результаті цих протиправних дій ОСОБА_19 завдані тілесні ушкодження, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя; також тяжкі тілесного ушкодження по критерію небезпеки для життя; середньої тяжкості тілесні ушкодження. Смерть ОСОБА_19 стоїть в прямому причинному зв`язку з завданням йому двох проникаючих колото-різаних поранень.

Як вказує у своєму клопотанні прокурор, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_8 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризикам:1.Ризику, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України переховуватись від суду обґрунтовується тим, що ОСОБА_24 обвинувачується у скоєнні низки умисних злочинів, один з яких є особливо тяжким, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 10 до 15 років або довічного позбавлення волі, при цьому ОСОБА_24 не має міцних соціальнихзв`язків на території України (є громадянином Азербайджану, не працює, не одружений), а тому маються достатні підстави вважати, що останній з метою уникнення кримінальної відповідальності переховується від суду. Зазначене також підтверджується тим фактом, що після вчинення кримінального правопорушення він зник з місця події. 2. Ризику, передбаченого п. З ч. 1 ст. 177 КПК України незаконно впливати на свідків. Враховуючи характер скоєних злочинів, а саме те, що злочини є насильницькими та оскільки обвинуваченому відомі анкетні дані та місця проживання свідків, яких допитано лише на стадії досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, однак під впливом обвинуваченого, внаслідок психологічного тиску шляхом погроз або вмовляння, можуть змінити показання. 3. Ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Також прокурор у своєму клопотанні просить врахувати той факт, що перебуваючи на більш м`якому запобіжному заході, ОСОБА_24 вчинятиме інше кримінальне правопорушення чи продовжить кримінальне правопорушення.

У даному кримінальному провадженні призначались судові засідання, про час та місце проведення судових засідань обвинувачений ОСОБА_8 був повідомлений належним чином, але останній у судові засідання за викликом суду не прибував, не повідомивши про причину поважності своєї неявки. Крім того, в подальшому судом приймалося рішення про привід обвинуваченого, який не був виконаний у зв`язку з відсутністю ОСОБА_8 за місцем проживання.

На даний час місцезнаходження ОСОБА_8 не встановлено. Згідно відповіді Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області від 25.01.2024, щодо виконання ухвали суду від 08.11.2023 про привід обвинуваченого ОСОБА_21 , місцезнаходження його не встановлено та він перетнув державний кордон України. Згідно інформації Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України від 20.03.2024, ОСОБА_8 виїхав за межі державного кордону України.

Вказане свідчить про те, що ОСОБА_8 переховується від суду, продовжує вчиняти злочини, таким чином перешкоджає розгляду судом кримінального провадження з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Також прокурор вказує, що при врахуванні перелічених ризиків особливу увагу слід звернути на фактичні обставини справи в частині дій, які інкримінуються обвинуваченому та вагомість доказів, якими обґрунтовується обвинувачення, відомості, що характеризують його особу, репутацію, посягання на життя людини та не погашені судимості, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Як вказує у своєму клопотанні прокурор, при вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 , ним враховується, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не може запобігти зазначеним ризикам. Так, особисте зобов`язання не може бути застосовано, у зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого та встановленим під час досудового розслідування ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Особиста порука не може бути застосована, крім того, в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК Українці зобов`язуються за необхідності доставити його до суду на першу вимогу. Обирати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або застави недоцільно, оскільки такий захід забезпечення кримінального провадження в цілому не зможе гарантовано запобігти ризикам, зазначеним вище, для досягнення завдання кримінального провадження - забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини. За таких обставин, зазначені в клопотанні ризики - впливати на свідків, переховуватись від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення є належно обґрунтованими. Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що обвинувачений виїхав та/або

перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу. Згідно з роз`ясненням Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва НПУ відповідно до статті 84 Правил Інтерполу з обробки даних, затверджених Резолюцією 80-ї сесії Генеральної Асамблеї Інтерполу AG-2011-RES-07, публікацію циркулярного розшукового повідомлення про міжнародний розшук особи з метою її арешту та подальшої екстрадиції має бути погоджено з центральним органом щодо видачі (екстрадиції) та Генеральному секретаріату Інтерполу мають бути надані чіткі та прямі гарантії, що тимчасовий арешт і видачу (екстрадицію) особи буде запитано у випадку її арешту (затримання) на території країн-членів МОКПІнтерпол у порядку передбаченому чинним законодавством. На дев`яносто дев`ятій сесії (27.02-03.03.2017) Комісією з контролю файлів Інтерполу ухвало рішення, що запобіжні заходи у вигляді дозволу на затримання підозрюваного/обвинуваченого з метою приводу не є ордерами на арешт у розумінні ст. 83.2 Правил Організації. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 575 КПК України визначено, що видача особи в Україну може бути запитана лише на підставі ухвали суду про тримання особи під вартою. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.07.2025 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оголошений у міжнародний розшук. Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, суд зобов`язаний встановити, чи доводять

надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 p., § 57). Згідно п.32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, та відповідно до п.219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання». Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від

17.10.2013 року у справі «Таран проти України» зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти

Словаччини», заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява №38717/04, п. 86). У провадженні наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого. При цьому суд має оцінити суворість можливого покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , вагомість доказів, та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України. З огляду на викладене та керуючись вимогами ст.ст. 36, 131, 132, 176-178, 183, 184, 193, 194,314,315,350 КПК України,просить суд задовільнити клопотання за відсутності обвинуваченого та обрати відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор», в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України; Після затримання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не пізніше, як через 48 годин доставити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до суду для розгляду питання про застосування обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримав подане ним клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , зазначивши про те, що останній обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину,передбаченого ч.4 ст. 296, п.7 ч. 2 ст.115 КК України, при цьому обвинувачений ОСОБА_8 ухиляється від явки до суду, адже виїхав за межі України, у зв`язку з чим ухвалою суду від 23.07.2025 його оголошено у міжнародний розшук.При цьому здійснення міжнародного розшуку обвинуваченого ОСОБА_8 каналами Інтерполу можливе лише за умови отримання ухвали про обрання стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Також зазначив, що метою та підставами застосування запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а саме спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення. За вказаних обставин, з урахуванням вимог ч.6 ст. 193 КПК України, просить клопотання задовольнити.

Адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора, оскільки вважає, що дане клопотання має бути розглянуто виключно за присутності обвинуваченого, а також, що прокурором не доведені ризики, які вказані ним у клопотанні.

Заслухавши думку прокурора, адвоката ОСОБА_6 , вивчивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Подане прокурором клопотання у відповідності до ч. 6 ст. 193 КПК України розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 .

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою обрання запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

В даному випадку сторона обвинувачення поставила перед судом питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Це можна вважати особливим порядком попереднього вирішення питання про застосування до особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених ст. 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Отже, у разі оголошення особи у міжнародний розшук, КПК України встановлює процедуру, за якою спочатку може бути розглянуте за відсутності підозрюваного, обвинуваченого клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в порядку передбаченому ч. 6 ст. 193 КПК України, і рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, за своєю правовою природою є дозволом на затримання останнього з метою приводу, що передбачено ч. 3 ст. 187 КПК України, і відрізняється від останнього тільки тим, що підозрюваний, обвинувачений знаходиться за межами України. Оскільки до підозрюваного, обвинуваченого не застосовується запобіжний захід, він не може утримуватися під вартою. Після затримання підозрюваного, обвинуваченого (не пізніш як через 48 годин з часу його доставки до місця кримінального провадження) - слідчий суддя, суд розглядає за його участю клопотання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід. Використані формулювання свідчать про те, що в умовах переховування підозрюваного, обвинуваченого від органу досудового розслідування або суду та оголошення у зв`язку з цим його у міжнародний розшук,КПК України розрізняє процедури обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою від процедури застосування такого обраного запобіжного заходу.

Також, судом при вирішенні питання про його обрання не досліджується можливість застосування менш суворого запобіжного заходу, оскільки тримання під вартою - це єдиний запобіжний захід, передбачений в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України. Питання про більш м`який запобіжний захід відносно підозрюваного, обвинуваченого стає предметом дослідження при застосуванні запобіжного заходу після його затримання і доставлення до слідчого судді, суду.

Отже, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, та що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук.

Так, при вирішенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, суд враховує те, що прокурором та матеріалами кримінального провадження доведено наявність обґрунтованої підозри останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 статті 115, ч. 4 статті 296 КК України; та ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.07.2025 року обвинувачений ОСОБА_8 , оголошений у міжнародний розшук.

Разом з тим слід зазначити, що положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри». Тому в оцінці цього питання суду належить користуватися практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно дост. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. The United Kingdom» від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04).

При цьому, факти, що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

На даному етапі судового провадження висновки органу досудового розслідування щодо можливої причетності обвинуваченого ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, яке йому інкримінується, не є явно необґрунтованим чи очевидно недопустимим, тому суд приходить до висновку про доведеність стороною обвинувачення обґрунтованості підозри тією мірою, щоб виправдати обрання заходів забезпечення кримінального провадження.

Щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд зазначає наступне.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України (ч.3,5 ст. 177 КПК України).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним, обвинуваченим зазначених дій. При цьому Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, суд погоджується з доводами прокурора про наявність ризику того, що обвинувачений ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 статті 115, ч. 4 статті 296 КК України, що є тяжким злочином, за який законом передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, з огляду на санкцію статті обвинувачення, усвідомлюючи тяжкість скоєного злочину та у разі доведеності його вини, можливість призначення йому судом покарання, пов`язаного з позбавленням волі, зможе переховуватись від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Суд погоджується, що тяжкість можливого покарання може спонукати обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Окрім того про наявність вказаного ризику свідчить і те, що вжитими на даний час заходами не вдалося встановити точне місцезнаходження обвинуваченого ОСОБА_8 , відомо лише те, що останній виїхав за межі України, що свідчить про те, що він переховується від суду.

Також, на думку суду, прокурором ОСОБА_5 доведено існування ризику можливого незаконного впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, адже кримінальне провадження перебуває на початковій стадії судового розгляду і на даний час перебуваючи на волі обвинувачений ОСОБА_8 може здійснювати на них тиск, а також висловлювати погрози, з метою дачі вказаними особами неправдивих показів, або ж відмовитися від наданих ними показів, задля уникнення покарання.

Щодо оголошення обвинуваченого ОСОБА_8 у міжнародний розшук, суд зазначає наступне.

Кримінальний процесуальний кодекс України жодним чином не обумовлює ухвалення судового рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного, обвинуваченого доведеністю факту перебування такої особи у міжнародному розшуку, а лише визначає необхідність оголошення такого розшуку (ч. 6 ст. 193, ч. 2 ст. 281 КПК України).

Із матеріалів кримінального провадження встановлено, що ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 липня 2025 року обвинуваченого ОСОБА_8 оголошено в міжнародний розшук.

За змістом Розділу IV Інструкції про порядок використання правоохоронними органами України інформаційної системи Міжнародної організації кримінальної поліції - Інтерпол, затвердженої Наказом № 613/380/93/228/414/510/2801/5 від 17.08.2020 р., для звернення із запитом про публікацію Генеральним секретаріатом Інтерполу Червоного оповіщення щодо особи, яка розшукується з метою її затримання, арешту, обмеження свободи пересування та подальшої видачі (екстрадиції) в України, правоохоронний орган України надсилає уповноваженому підрозділу визначений пакет документів, у тому числі, завірені копії ухвали суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та ухвали про оголошення розшуку особи на стадії судового розгляду.

Таким чином, розгляд судом клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою передує вирішенню питання про публікацію Червоного оповіщення Генеральним секретаріатом Інтерполу.

Отже, момент, з якого особа вважається такою, що оголошена у міжнародний розшук, відповідає часу винесення ухвали суду про оголошення особи у міжнародний розшук, а доказом того, що обвинувачений оголошений у міжнародний розшук, є наявність у матеріалах кримінального провадження ухвали про оголошення розшуку особи.

Таким чином, постановлення судом ухвали про оголошення обвинуваченого в міжнародний розшук, на переконання суду, є достатнім для підтвердження факту оголошення обвинуваченого ОСОБА_8 у міжнародний розшук в розумінні вимог ч. 6 ст. 193 КПК України.

Враховуючи тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , доведення прокурором наявності обґрунтованої підозри, а також наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає доведеною та обґрунтованою необхідність обрання до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Частиною 6 ст. 193 КПК України передбачено, що у випадку розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрання такого запобіжного заходу за відсутності підозрюваного, обвинуваченого після затримання цієї особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 4 ст. 197 КПК України, у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі ч. 6ст. 193 КПК України строк дії такої ухвали не зазначається.

Також суд при постановленні ухвали враховує положення абз. 7 ч. 4 ст. 183 КПК України, де зазначено, що при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, розмір застави не визначається.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає задоволенню. Разом з тим у зв`язку із оголошенням обвинуваченого у розшук, судове провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає зупиненню відповідно до ст. 335 КПК України.

Керуючись главою 18 КПК України, ст. 318, 335, 372,376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Обрати відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Ізмаїльській слідчий ізолятор» у порядку ч. 6 статті 193 КПК України.

Після затримання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не пізніше, ніж 48 годин доставити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області для розгляду питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Провадження у справі відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296, п. 7 ч. 2 статті 115 КК України, зупинити до розшуку обвинуваченого.

Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення. Питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід розглядається судом після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу доставки до місця кримінального провадження.

Контроль за виконанням ухвали покласти на уповноважених осіб Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області, в провадженні яких перебувають матеріали зведених ОРС категорії «Розшук».

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 03.12.2025 о 16:45.

Головуюча суддя ОСОБА_25

Суддя ОСОБА_26

Суддя ОСОБА_27