Номер провадження: 11-кп/813/558/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу прокурора Малиновської окружної прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Хаджибейського (Малиновського) районного суду м. Одеси від 22.10.2024 року, відносно ОСОБА_8 ,

установив

Оскаржуваною ухвалою суду було відмовлено у задоволенні подання начальника ДУ «Одеська виправна колонія №14» ОСОБА_9 про приведення у відповідність до положень Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024 року вироку Великомихайлівського районного суду Одеської області від 26.01.2023 року, яким ОСОБА_8 , засуджено за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Відмовляючи у задоволенні подання, суд першої інстанції зазначив, що в поданні взагалі не обґрунтовано, у який саме спосіб необхідно привести у відповідність до діючого законодавства вирок відносно засудженого ОСОБА_8 та які правові підстави існують для такого приведення, а також подання містить вимогу про приведення вироку у відповідність до Закону №2886-ІХ, який не має нічого спільного із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024 року.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що вказана у поданні вимога про приведення вироку Великомихайлівського районного суду Одеської області від 26.01.2023 року у відповідність, вказує на необхідність перегляду попереднього вироку, перекваліфікації діянь засудженого за попереднім вироком, а також визначення нової міри покарання, що фактично є зміною попереднього вироку.

Не погоджуючись з ухвалою суду, прокурор Малиновської окружної прокуратури ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не звільнивши ОСОБА_8 від покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність (не застосував закон, який підлягає застосуванню), та допустив порушення, які є істотними та такими, що перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

На підставі цього просить:

Ухвалу суду першої інстанції відносно ОСОБА_8 скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання начальника ДУ «Одеська виправна колонія № 14» ОСОБА_9 та звільнити засудженого ОСОБА_8 від покарання, призначеного йому вироком Великомихайлівського районного суду Одеської області від 13.01.2020 року за ч.3 ст.185 КК України у зв`язку з усуненням караності діяння, за яке він був засуджений.

Засуджений ОСОБА_8 про місце та час апеляційного розгляду був повідомлений своєчасно, належним чином, клопотань про забезпечення його участі в судовому засіданні апеляційного суду не заявляв, у зв`язку з чим, за згодою прокурора судовий розгляд проведений за його відсутності.

В судовому засіданні прокурор підтримав доводи апеляційної скарги, просив задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Так, ч. 1 ст. 9 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

У відповідності до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Згідно матеріалів судової справи, 13.01.2020 року ОСОБА_8 було засуджено вироком Великомихайлівського районного суду Одеської області за вчинення кримінального правопорушення, а саме за епізодом від 07 травня 2018 року як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення (ч. 3 ст. 185 КК України), сума викраденого майна - 446 гривень.

Згідно вироку Великомихайлівського районного суду Одеської області від 13.01.2020 року ОСОБА_8 призначено покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

26.01.2023 року ОСОБА_8 було засуджено вироком Великомихайлівського районного суду Одеської області за вчинення кримінального правопорушення, а саме за епізодом від 08 вересня 2022 року як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану (ч. 4 ст. 185 КК України), загальна сума викраденого майна - 3245,50 гривень.

Два неоподатковуваних мінімуму доходів громадян (в частині кваліфікації кримінальних правопорушень) дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи та відповідно станом на 01.01.2022 рік, ця сума становила 2 481 гривні.

Згідно вироку Великомихайлівського районного суду Одеської області від 26.01.2023 року ОСОБА_8 призначено покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років та до призначеного покарання, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Великомихайлівського районного суду Одеської області від 13.01.2020 року, а саме 1 місяць позбавлення волі, та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

На даний час ОСОБА_8 за вказаним вироком відбуває покарання у Державній установі «Одеська виправна колонія №14».

Згідно ч.1 ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Згідно змісту подання начальника Державної установи «Одеська виправна колонія №14» ОСОБА_9 , він заявив вимоги про приведення у відповідність до положень Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024 року (який набув чинності 09.08.2024 року) вироку Великомихайлівського районного суду Одеської області від 26.01.2023 року, яким ОСОБА_8 засуджено за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Під час судового розгляду встановлено, що, з урахуванням положень Закону №3886-ІХ, діяння, за яке ОСОБА_8 було засуджено вироком Великомихайлівського районного суду Одеської області від 26.01.2023 року, залишається кримінально караним, оскільки вартість викраденого ним майно у сумі 3245 гривень перевищує розмір 2 НМ установленого на час вчинення такого діяння.

Діяння, за яке ОСОБА_8 було засуджено вироком Великомихайлівського районного суду Одеської області від 13.01.2020 року, з урахуванням положень Закону №3886-ІХ, на теперішній час не підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки вартість викраденого ним майна у сумі 446 гривень менше розміру 2 НМ установленого на час вчинення такого діяння, однак, згідно зазначених вище правових висновків об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 07.10.2024 року, таке діяння залишається кримінально карним, оскільки може підпадати під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України (незаконне проникнення до іншого володіння особи).

Тобто, ОСОБА_8 засуджений до покарання за діяння, караність яких Законом № 3886-IX або не була усунена взагалі (вартість викраденого ним майно у сумі 3245 гривень перевищує розмір 2 НМ установленого на час вчинення такого діяння) або не усунена в повному обсязі з огляду на кваліфікуючу ознаку як «проникнення у інше приміщення», тому він не підлягає звільненню від відбування призначеного йому судами покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, внаслідок чого в задоволенні подання колонії слід відмовити.

Водночас, судом встановлено, що зазначена у поданні начальника колонії вимога про приведення вироку Великомихайлівського районного суду Одеської області від 26.01.2023 року у відповідність, вказує на необхідність перегляду попереднього вироку, перекваліфікації діянь засудженого за попереднім вироком, а також визначення нової міри покарання, що фактично є зміною попереднього вироку, жодних вимог щодо якого не заявлялось.

З огляду на викладене, колегія суддів визнає обґрунтованим висновок суду про те, що у даному випадку, приведення вироку (вироків) у відповідність до Закону №3886-ІХ, про що клопоче установа виконання покарань, суперечить положенням діючого кримінального процесуального законодавства та виходить за межі повноважень суду, якими він наділений під час вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироків.

У прохальній частині апеляційної скарги, прокурор просить звільнити засудженого ОСОБА_10 від покарання, призначеного йому вироком Великомихайлівського районного суду Одеської області від 13.01.2020 року за ч.3 ст.185 КК України у зв`язку з усуненням караності діяння, за яке він був засуджений.

Разом з тим, такі вимоги не були заявлені у поданні начальника ДУ «Одеська виправна колонія №14» ОСОБА_9 , не були предметом судового розгляду, на що була звернута увага прокурора під час апеляційного розгляду, отже вони не підлягають задоволенню, оскільки виходять за межі повноважень апеляційного суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Колегія суддів враховує, що інших доводів незаконності судового рішення, апеляційна скарга прокурора не містить, тому колегія суддів вважає, що обставини, викладені в апеляційній скарзі прокурора не є підставою для скасування ухвали суду, тому приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив

Апеляційну скаргу прокурора Малиновської окружної прокуратури ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Хаджибейського районного суду м. Одеси від 22.10.2024 року, відносно ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4