Провадження №11-кп/801/49/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 20.11.2023 у кримінальному провадженні по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 29.06.2004 року вироком Вінницького районного суду Вінницької області за ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 69 КК України до чотирьох років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 10.04.2008 року вироком Замостянського районного суду м. Вінниця за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до чотирьох років двох місяців позбавлення волі;

- 03.06.2008 року вироком Замостянського районного суду м. Вінниця за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до чотирьох років чотирьох місяців позбавлення волі;

- 15.09.2008 року вироком Тиврівського районного суду Вінницької області за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до чотирьох років чотирьох місяців позбавлення волі;

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Вінниця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого;

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України;

за участю сторін кримінального провадження

прокурора: ОСОБА_6

захисників: ОСОБА_9 , ОСОБА_10

обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просив вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 20.11.2023 року,яким ОСОБА_7 , ОСОБА_8 виправдано за ч.4 ст. 296 КК України скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, що потягло за собою безпідставне виправдання обвинувачених та уникнення ними кримінальної відповідальності.

Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та призначити покарання у виді семи років позбавлення волі; визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та призначити покарання у виді шести років позбавлення волі.

Стягнути з обвинувачених витрати на проведення судових експертиз в рівних частинах.

У вступній частині вироку вказати, що участь у суді першої інстанції брав також прокурор у справі ОСОБА_6 .

Захисник ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 подала клопотання, в якому просила закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за ч.4 ст. 296 КК України та звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст. 49 КК України у звязку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки після вчинення злочину минуло десять років.

Обвинувачений ОСОБА_7 подав клопотання, в якому просив закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за ч.4 ст. 296 КК України та звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст. 49 КК України у звязку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності.

Захисник ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_8 клопотання, в якому просив звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч.4 ст. 296 КК України на підставі ст. 49 КК України у звязку із закінченням строків давності, кримінальне провадження закрити.

Обвинувачений ОСОБА_8 подав клопотання, в якому просив звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч.4 ст. 296 КК України на підставі ст. 49 КК України у звязку із закінченням строків давності, кримінальне провадження закрити.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 20.11.2023 року ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 296 КК України виправдано у зв`язку з недоведеністю його винуватості у скоєнні кримінального правопорушення.

ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 296 КК України виправдано у зв`язку з недоведеністю його винуватості у скоєнні кримінального правопорушення.

Процесуальні витрати на проведення експертиз, які були проведені в рамках даного кримінального провадження віднести на рахунок на держави.

Згідно з обвинувальними актами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачується у наступному.

10.08.2015 року близько 12:40 год. ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 на автомобілі марки «KIA CEED», д.н.з. НОМЕР_1 , приїхали до перехрестя вулиць Келецька та Барське шосе в м. Вінниці, щоб прийняти активну участь при вирішенні конфліктної ситуації з ОСОБА_11 . При цьому, ОСОБА_7 був особисто знайомий з ОСОБА_11 та не перебував з останнім в неприязних відносинах, а ОСОБА_8 не перебував із ОСОБА_11 в жодних неприязних відносинах. Близько 12:45 год. ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «KIA CEED», та ОСОБА_8 , діючи у відповідності до попередніх домовленостей із іншими особами, почали рух слідом за колоною чотирьох автомобілів у напрямку м. Вінниці.

Під час руху вказаної колони, автомобіль марки «ВАЗ 21093», д.н.з. НОМЕР_2 , за кермом якого знаходився ОСОБА_12 , доїхавши до світлофору на перехресті вулиць Келецька - Барське шосе у м. Вінниці, раптово зупинився перед автомобілем марки «ДЕО Ланос», д.н.з. НОМЕР_3 , який стояв у середньому ряду. Невстановлений автомобіль марки «Мерседес-Бенц Спринтер», у якому їхали невідомі особи, що діяли спільно з ними, зупинився позаду автомобіля марки «ДЕО». Автомобіль марки «Мазда 6», д.н.з. НОМЕР_4 , за кермом якого знаходився ОСОБА_13 , їдучи слідом за автомобілем марки «ВАЗ 21093», зупинився з правої сторони від автомобіля «ДЕО», а автомобіль марки «КІА CEED», за кермом якого знаходився ОСОБА_7 , зупинився з лівої сторони від автомобіля марки «ДЕО». Таким чином водії вказаних автомобілів, відповідно до попередньої домовленості, заблокували вільний рух автомобіля марки «ДЕО», в якому за кермом знаходився ОСОБА_14 , на передньому пасажирському сидінні ОСОБА_15 , на задньому сидінні справа ОСОБА_16 та на задньому сидінні зліва ОСОБА_11 .

Таким чином водії вказаних автомобілів, відповідно до попередньої домовленості, заблокували вільний рух автомобіля «ДЕО», а також, грубо порушуючи громадський порядок і нехтуючи загальноприйнятими у суспільстві нормами поведінки та правилами дорожнього руху, штучно створили перешкоду рухові інших транспортних засобів.

Після заблокування руху автомобіля «ДЕО», ОСОБА_7 підійшов до водія ОСОБА_14 та наказав йому вийти із салону автомобіля, погрожуючи застосуванням фізичного насильства. Після того, як ОСОБА_14 вийшов з автомобіля, ОСОБА_7 пішов за ним слідом, та вони разом відійшли на незначну відстань від автомобілів.

У цей час, із автомобілів «ВАЗ», «Мерседес-Бенц Спринтер» і «Мазда 6» вибігли особи, які в них знаходилися та звертаючись до ОСОБА_11 , почали голосно кричати, виражатись нецензурною лайкою та вимагати у останнього, щоб він вийшов із автомобіля для розмови.

Після відмови ОСОБА_11 вийти із автомобіля «ДЕО», вище вказані особи безпричинно, з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи умисно, з особливою зухвалістю, силоміць витягнути із салону автомобіля «ДЕО» пасажирів ОСОБА_16 і ОСОБА_15 , які не приймали жодної участі при вказаній розмові з ОСОБА_11 , та спричинили їм на проїжджій частині дороги тілесні ушкодження.

Після цього, ОСОБА_8 вийшов із автомобіля «КІА» та, підійшовши до автомобіля «ДЕО», діючи умисно, за попередньою змовою із вище вказаними особами, які знаходилися на місці події, із хуліганських спонукань, зневажаючи загально прийнятими нормами поведінки й моралі в суспільстві, безпричинно, застосовуючи невстановлену слідством травматичну зброю, яку заздалегідь приніс із собою, здійснив із неї через заднє скло автомобіля не менше трьох прицільних пострілів у ОСОБА_11 , одночасно з ОСОБА_17 , який здійснив у ОСОБА_11 не менше трьох прицільних пострілів через відкриті праві задні двері автомобіля, спричинивши потерпілому вогнепальні непроникаючі поранення області шиї, живота справа, задньої поверхні лівого передпліччя й лівої кисті, та пошкодили вище вказаний автомобіль. Після цього, ОСОБА_8 повернувся в автомобіль «КІА».

Після спричинення вогнепальних непроникаючих поранень ОСОБА_11 , ОСОБА_7 повернувся до автомобіля «ДЕО» та не маючи жодних правових підстав на користування автомобілем «ДЕО», без дозволу сів на водійське сидіння. Перебуваючи на водійському сидінні даного автомобіля, ОСОБА_7 , діючи умисно, безпричинно, із хуліганських спонукань, зловживаючи загально прийнятими нормами поведінки та моралі в суспільстві, дерев`яною биткою, яка знаходилася в салоні автомобіля «ДЕО» та була заздалегідь заготовлена іншими особами, які діяли спільно з ОСОБА_7 для нанесення тілесних ушкоджень, наніс декілька ударів в область голови та рук ОСОБА_11 , коли останній сидів на задньому лівому сидінні, спричинивши йому тілесні ушкодження. Після цього, ОСОБА_7 вийшов із автомобіля «ДЕО», сів до автомобіля «КІА CEED» та разом з ОСОБА_8 поїхав у невідомому напрямку.

Відповідно до висновку експертизи № 1370/1530 від 03.11.2015 року, в ОСОБА_11 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла: непроникаючих вогнепальних поранень м`яких тканин передньої черевної стінки справа, задньої поверхні грудної клітки, лівого передпліччя, середнього пальця лівої кисті, забійно-рваної рани надбрівної ділянки зліва. Вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_11 не являлися небезпечними для життя в момент спричинення і не супроводжувалися загрозливими для життя явищами, за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний (понад 6, але не більше 21 дня) розлад здоров`я.

Вимоги апеляційної скарги прокурора мотивовано тим, що показання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не узгоджуються із докази та є їх способом захисту від обвинувачення, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Суд першої інстанції, дослідивши у судовому засіданні відеозапис слідчого експерименту із ОСОБА_18 , записи камер відеоспостереження, у порушення п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, взагалі не виклав їх зміст у мотивувальній частині вироку, не зазначив мотивів, з яких він ці докази сторони обвинувачення, відкидає та не бере до увагу, хоча саме з цих доказів чітко вбачаються обставини кримінального правопорушення та участь ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у його вчиненні, що призвело до того, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Необґрунтовано суд не взяв до уваги протоколи пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками за участю ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_11 посилаючись відсутність довідок про те хто зображений на фотознімках.

Також суд необґрунтовано не взяв до уваги показання потерпілого ОСОБА_11 , який чітко вказав, що під час вчинення кримінального наносив йому тілесні ушкодження правопорушення саме ОСОБА_7 дерев`яною битою, а ОСОБА_8 здійснював по ньому постріли з пістолета.

Піддаючи сумніву правдивість показань ОСОБА_11 суд послався, що начебто ОСОБА_11 в судовому засідання фактично не розповідав про події. При цьому, зазначене твердження не відповідає дійсності, адже потерпілий під час допиту в суді надав послідовні покази чітко вказавши на обставини події і що саме ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили кримінальне правопорушення за обставин, викладених у обвинувальному акті.

Також не відповідає дійсності твердження суду, що потерпілий під час допиту в суді намагався прочитати заздалегідь заготовлений текст.

Крім того, необґрунтовано суд посилається і на те, що ОСОБА_11 свідомо приховав частину відомостей, керуючись міркуваннями власної безпеки, оскільки він сам був звинувачений у скоєнні злочину, пов`язаному з отриманням вогнепальних поранень двома особами під час зазначених подій, від яких вони померли.

При цьому суд у вироку не зазначає які саме відомості він вважає прихованими, яким чином ОСОБА_11 забезпечує цим свою безпеку, тобто не обгрунтовує своє рішення.

Також, критично суд повинен був поставитися і до показань свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_13 , ОСОБА_18 в тій частині, що начебто вони випадково опинилися на місці події, проїжджаючи повз, заздалегідь про вчинення будь-яких дій не домовлялися, не бачили, що саме там відбувалося, хто стріляв, та хто кому наносив тілесні ушкодження. Адже, ОСОБА_13 та ОСОБА_18 також обвинувачувались у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, яке мало місце о 12:40 хвилин 10.08.2015 на Барському Шосе у Вінницькій області, за обставин за яких обвинувачуються і ОСОБА_7 з ОСОБА_8 . Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області (від 30.04.2021 справа № 127/24906/15-к) за клопотанням обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_18 . Їх звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України. ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 мають дружні стосунки з обвинуваченими, також були на місці вчинення кримінального правопорушення та приймали опосередковану участь у подіях які там відбувалися, а тому, з метою висвітлення своїх дій у вигідному для себе світлі та приховування своєї негативної участі у даних подіях могли давати необ`єктивні показання.

Також необґрунтовано судом, на яких відомостях ґрунтується його висновок про те, що характер та локалізація виявлених у ОСОБА_11 тілесних ушкоджень не узгоджуються з його показаннями, адже відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1370/1530 від 03.11.2015, у ОСОБА_11 , у тому числі, виявлені тілесні ушкодження у вигляді забійно- рваної рани надбрівної ділянки зліва, яка утворилась в результаті травматичної дії твердого предмета в ділянку лівої брови.

Невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, допущені під кримінального провадження щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 296 КК України, призвели до безпідставного виправдання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та уникнення ними справедливого покарання, що відповідно до п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, є підставами для скасування судового рішення у апеляційному порядку.

Крім того, судом допущено істотні порушення вимог КПК України, здійснюючи судовий розгляд кримінального провадження у режимі відеоконференції з ОСОБА_8 із застосуванням власних засобів.

Таким чином здійснюючи судове провадження в режимі відеоконференції з ОСОБА_8 з використанням програмного забезпечення EasyCon поза межами приміщення суд не виконав вимоги ст. ст. 342-345 КПК України та не дотримався відповідної процедури судового розгляду (ухвала Верховного Суду від 28.04.2022 у справі № 583/1283/20).

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи учасників кримінального провадження, розглянувши клопотання сторони захисту про звільнення обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, колегія суддів вважає, що клопотання підлягають задоволенню, апеляційна скарга прокурора залишенню без задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Верховний Суд в постанові від 24.05.2018 у справі №531/2332/14-к вказав, що відповідно до вимог ч.4 ст.286 КПК України якщо сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. У разі закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності цивільний позов не розглядається, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст.284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Передумовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення нею певного кримінального правопорушення, тобто звільнити від кримінальної відповідальності можна лише у випадку, якщо є підстава такої відповідальності.

Незалежно від висновків, наведених у оскаржуваному вироку, колегія суддів з огляду на наявність клопотань про звільнення обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із спливом строків давності, не вбачає достатніх правових підстав для продовження апеляційного розгляду, оскільки закриття кримінального провадження у звязку із звільненням особи від кримінальної відповідальності через закінчення строків давності є обов`язком суду, а не правом суду.

Відповідно до вимог ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно п.4 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що станом на день апеляційного розгляду строк давності притягнення обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України сплив.

Враховуючи, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 296 КК України у скоєнні якого обвинувачуються ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , вчинено 10.08.2015 року, на даний час з дня вчинення минув строк визначений ст. 49 КК України.

Таким чином, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 підлягають звільненню від кримінальної відповідальності на підставі п.4 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки останні надали згоду на звільнення від кримінальної відповідальності у звязку із закінченням строків давності та подали відповідне клопотання, яке розглядається відповідно до вимог ч.4 ст. 286 КПК України.

Подаючи клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням стоків давності, встановлених ч.1 ст. 49 КК України , обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 не тільки надали згоду на закриття кримінального провадження з цієї підстави, а й наполягали на їх розгляді , знаючи та розуміючи , що вказана підстава для закриття кримінального провадження не є реабілітуючою.

Заперечення прокурора про неможливість звільнення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності з тих підстав, що вони у кримінальному провадженні ухилялися від суду, у звязку з чим оголошувалися в розшук, відносно ОСОБА_7 перебуває на розгляді у суді обвинувальний акт по обвинуваченню останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 189 КК України, а тому перебіг давності зупинявся суд апеляційної інстанції вважає безпідставними.

Під час апеляційного розгляду прокурором були надані для огляду повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 02.09.2015 року, памятку про процесуальні права та обовязки підозрюваного ОСОБА_7 , корінець повістки про виклик на ім`я ОСОБА_7 від 02.09.2015 року, постанову про оголошення розшуку підозрюваного ОСОБА_7 від 03.09.2015 року, копії рапортів від 03.09.2015, 09.09.2015 року, повідомлення слідчого СУ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_25 від 03.09.2015 року, постанову про зупинення досудового розслідування від 17.01.2017 року, протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 23.06.2017 року відносно ОСОБА_7 , протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 11.07.2017 року, копію обвинувального акту №0000359 від 09.10.2020 року відносно ОСОБА_7 , повідомлення про підозру від 07.09.2015 року відносно ОСОБА_8 , довідку від 30.08.2015 року, повідомлення слідчого СУ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_25 від 07.09.2015 року, заяву захисника ОСОБА_26 , ОСОБА_8 від 01.03.2018 року, заяву ОСОБА_8 від 05.04.2018 року, протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 13.06.2018 року; постанову про оголошення розшуку підозрюваного ОСОБА_8 від 07.09.2015 року, постанову про зупинення досудового розслідування від 27.06.2017 року відносно ОСОБА_8 , постанову про зупинення досудового розслідування від 20.10.2015 року відносно ОСОБА_8 , постанову про відновлення досудового розслідування від 23.06.2017 року, постанову про відновлення досудового розслідування від 05.04.2018 року.

Перебіг давності зупиняється, якщо винна у вчиненні злочину особа ухилялася від слідства або суду.

Особа визнається такою, що ухилялася від слідства або суду,якщо вона будучи відомою правоохоронним органам намагається уникнути кримінальної відповідальності шляхом виїзду з попереднього місця проживання, переходу на нелегальне становище, тощо.

07.09.2015 року у кримінальному провадженні № 0000289 відомості про які внесено до ЄРДР 11.08.2015 року постановою слідчого СУ УМВС України у Вінницькій області старшого лейтенанта міліції ОСОБА_25 . ОСОБА_8 оголошено в розшук, оскільки місцезнаходження його не встановлено, його дружина ОСОБА_27 звернулася із письмовою заявою про те, що 10.08.2015 року зник її чоловік ОСОБА_8 та за місцем їх проживання відсутній, відповідно до інформації наданої Державною прикордонною службою України ОСОБА_8 15.08.2015 року вилетів до Російської Федерації та 31.08.2015 року повернувся назад на територію України, що свідчить, що він умисно переховується від органів досудового розслідування.

Заява дружини ОСОБА_8 ОСОБА_27 не свідчить про те, що ОСОБА_8 переховувався від органів досудового розслідування.

Жодних процесуальних рішень за заявою ОСОБА_27 не приймалося.

Як встановлено з оглянутих матеріалів, поданих прокурором обвинувачений ОСОБА_8 був повідомлений про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України 05.04.2018 року, про що свідчить його власноручний підпис під повідомленням про підозру від 07.09.2015 року.

Обвинувачений ОСОБА_8 зявився сам та 05.04.2018 року отримав повідомлення про підозру в присутності захисника.

З урахуванням того, що особа не була повідомлена про підозру, що свідчить про відсутність у обвинуваченого ОСОБА_8 інформації про його статус на час оголошення його в розшук, відсутності доказів на підтвердження того, що він вчинив дії з метою ухилення від кримінальної відповідальності, суд апеляційної інстанції вважає, що оголошення в розшук ОСОБА_8 на підставі заяви дружини, інформації наданої Державною прикордонною службою було безпідставним, формальним, що не може бути прийнято судом як обставина , що свідчить про зупинення перебігу давності.

Згідно наданих прокурором документів вбачається, що ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України 02.09.2015 року, що підтверджується повідомленням про підозру від 02.09.2015 року у кримінальному провадженні № 0000289 від 11.08.2015 року.

02.09.2015 року ОСОБА_7 особисто отримав повістку про виклик до слідчого для допиту на 03.09.2015 року о 10.30 год., що підтверджується корінцем повістки про виклик від 02.09.2015 року.

Однак, вже 03.09.2015 року постановою слідчого СУ УМВС України у Вінницькій області старшого лейтенанта міліції ОСОБА_25 ОСОБА_7 оголошено в розшук.

З постанови слідчого про розшук вбачається, що слідчим 02.09.2015 року було проведено допит ОСОБА_7 та вказано, що на даний час місцезнаходження ОСОБА_7 не встановлено та за місцем проживання він відсутній, без будь-яких посилань на підтвердження таких висновків.

З наданих захисником документів вбачається, що у ОСОБА_7 26.11.216 року народилася дочка ОСОБА_28 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 , та те, що ОСОБА_7 у 2018 році закінчив Вінницький торговельно-економічний інститут Київського національного торговельно- економічного університету та здобув ступінь вищої освіти бакалавир, що підтверджується копією диплома від 28.02.2018 року В18 № 010859, витяг з системи «Оберіг» про те, що обвинувачений ОСОБА_7 згідно постанови ВЛК 19.05.2006 року непридатний в мирний час, обмежено придатний у воєнний час, що спростовує вказівку у постанові про розшук, що місцезнаходження ОСОБА_7 не встановлено та за місцем проживання останній відсутній і ставить під сумнів рапорт від 03.09.2015 року, на який посилається прокурор, доводячи наявність підстав для розшуку ОСОБА_7 .

Корінець повістки про виклик , на який посилається прокурор не є підставою вважати, що ОСОБА_7 був відсутній за місцем проживання.

Зазначені обставини вказують на відсутність з боку ОСОБА_7 підстав для переховування та ухилення від досудового розслідування та суду .

При цьому суд звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_7 був запрошений на допит 03.09.2015 року о 10-30 год, і в той же час день винесено слідчим постанову про розшук останнього.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 23.06.2017 року особисто з`явився до слідчого, дізнавшись, що відносно нього проводиться досудове розслідування, та був затриманий у приміщенні службового кабінету №13 СУ ГУНП у Вінницькій області в межах кримінального провадження № 0000023 від 17.01.2017 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 296 КК України.

Прокурор посилається на те, що під час досудового розслідування 17.01.2017 із матеріалів досудового розслідування за №0000289 від 11.08.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, виділено матеріали досудового розслідування щодо вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, які зареєстровано в ЄРДР за №0000023 та щодо вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, які зареєстровано в ЄРДР за №0000023, у подальшому 17.01.2017 матеріали кримінальних проваджень, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000023 та №0000024, об`єднано в одне провадження за № 0000023, постановою старшого слідчого СУ УМВС України у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_25 від 17.01.2017 року досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000023 зупинено до встановлення місця знаходження ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .

Постанови про зупинення кримінальних проваджень, на які посилається прокурор не спростовують висновки суду апеляційної інстанції про надуманість та невмотивованість постанов про розшук обвинувачених.

Згідно роз`яснень викладених у постанові Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 18.09.2018 року зазначається про те, що згідно з ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, яка вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду.

Під ухиленням від слідства або суду слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, імітація своєї смерті тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 281 Кримінального процесуального кодексу України якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або особа перебуває за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, то слідчий, прокурор оголошує його розшук. Причому така підстава для оголошення розшуку (місцезнаходження підозрюваного невідоме) може мати місце як у випадку, якщо підозрюваний ухиляється від слідства, так і тоді, коли є інші причини, які унеможливлюють встановлення його місцезнаходження.

Саме тому зупинення досудового розслідування у зв`язку з розшуком підозрюваного саме по собі ще не може свідчити про ухилення останнього від слідства.

Для застосування положень ч. 2 ст. 49 КК України в такому випадку обов`язково має бути підтверджено факт ухилення підозрюваного від слідства.

Враховуючи роз`яснення Верховного Суду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанови про розшук обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 не містять обгрунтованих відомостей про те, що обвинувачені ухилялися від органів досудового розслідування та суду, перетинали державний кордон з метою ухилення від кримінальної відповідальності чи переховування.

Посилання прокурора на те, що відносно обвинуваченого ОСОБА_7 існує обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000359 від 09.10.2020 року по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 189 КК України, що вказує на неможливість звільнення його від кримінальної відповідальності є безпідставними.

Відповідно чинного законодавства особа вважається такою, що вчинила злочин, коли її вина доведена у законному порядку та встановлена обвинувальним вироком суду.

Кримінально процесуальним законом, зокрема ст.17 КПК України, передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Наявність на розгляді у суді обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення не є підставою яка перериває перебіг давності.

Враховуючи, що всі умови для застосування положень ст. 49 КК України, яка має імперативний (обов`язковий) характер, дотримані, обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 просили звільнити їх від кримінальної відповідальності, закрити кримінальне провадження за ч.4 ст. 296 КК України, наслідки закриття кримінального провадження їм зрозумілі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність звільнення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 кожного від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України на підставі ст. 49 КК України у звязку з із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

З урахуванням викладеного, клопотання обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про звільнення від кримінальної відповідальності обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у зв`язку із закінченням строків давності та закриття з цих підстав кримінального провадження підлягає задоволенню, оскільки вони ґрунтуюються на вимогах закону та не суперечать даним, які наявні у матеріалах об`єднаного кримінального провадження №0000023, №000240 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

У зв`язку з цим, апеляційна скарга прокурора підлягає залишенню без задоволення, оскільки в даному випадку суд апеляційної інстанції позбавлений можливості приймати будь-які рішення за наслідками її розгляду через наявність клопотання обвинувачених, захисників про звільнення від кримінальної відповідальності.

Враховуючи висновок Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 року процесуальні витрати понесені органом досудового розслідування за проведення експертиз підлягають віднесенню на рахунок держави.

Керуючись ст.ст, 405, 407, 417, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції

постановив :

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Клопотання обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження задоволити.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 20.11.2023 року щодо ОСОБА_7 за ч.4 ст. 296 КК України, ОСОБА_8 за ч.4 ст. 296 КК України скасувати.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч.4 ст. 296 КК України закрити на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України у звязку зі звільненням від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України через сплив строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 за ч.4 ст. 296 КК України закрити на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України у звязку зі звільненням від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України через сплив строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Процесуальні витрати на проведення експертиз, які були проведені в рамках даного кримінального провадження віднести на рахунок на держави.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4