Провадження №1-кп/127/427/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвокатів

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеконференції в залі суду № 12 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 255-1 Кримінального кодексу України, ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 255, частиною четвертою статті 28 частиною четвертою статті 190, частиною четвертою статті 28 частиною третьою статті 209 Кримінального кодексу України, ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_26 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 255, частиною четвертою статті 28 частиною четвертою статті 190 Кримінального кодексу України, ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 255, частиною четвертою статті 28 частиною четвертою статті 190, частиною четвертою статті 28 частиною третьою статті 209 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 255-1 Кримінального кодексу України (далі КК), ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 255, частиною четвертою статті 28 частиною четвертою статті 190, частиною четвертою статті 28 частиною третьою статті 209 КК, ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_26 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 255, частиною четвертою статті 28 частиною четвертою статті 190 КК, ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , та ОСОБА_25 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 255, частиною четвертою статті 28 частиною четвертою статті 190, частиною четвертою статті 28 частиною третьою статті 209 КК.

Прокурор у судовому засіданні завила клопотання про продовження застосованих до обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_22 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 запобіжних заходів, до обвинуваченої ОСОБА_21 обов`язків. Клопотання мотивовані тим, що ризики, які існували на час застосування до обвинувачених запобіжних заходів, на цей час не відпали. Наголосила на тому, що більш м`які запобіжні заходи не здатні запобігти наявним ризикам.

Обвинувачений ОСОБА_15 повідомив, що заперечує проти задоволення клопотання прокурора, натомість просив змінити застосований до нього запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_15 адвокат ОСОБА_14 підтримала думку свого підзахисного. Зауважила, що ризики, на які посилається прокурор, не доведені в судовому засіданні, а тому просила змінити її підзахисному запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_22 просив змінити застосований до нього запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_22 адвокат ОСОБА_9 підтримала думку свого підзахисного. Зазначила, що прокурором не підтверджені ризики, на які вона здійснила посилання при обґрунтуванні поданого клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_19 поклався на розсуд суду.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_19 адвокат ОСОБА_27 вважає, що правові підстави для продовження строку утримання його підзахисного під вартою відсутні, просив змінити запобіжний захід на більш м`який.

Обвинувачений ОСОБА_18 клопотання прокурора підтримав.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_18 адвокат ОСОБА_6 підтримав думку свого підзахисного.

Обвинувачений ОСОБА_16 вважав за доцільне, щоб позицію щодо поданого прокурором клопотання висловив його захисник.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_16 адвокат ОСОБА_28 вважає, що застосований до його підзахисного запобіжний захід слід змінити на особисте зобов`язання. Зауважив, що його підзахисний належним чином виконує покладені на нього обов`язки. Прокурором не доведено, що виконання процесуальних обов`язків за умови застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання не можливе.

Обвинувачена ОСОБА_21 та її захисник не заперечували проти задоволення клопотання прокурора.

Обвинувачені ОСОБА_17 , ОСОБА_24 , ОСОБА_20 та ОСОБА_25 не заперечували проти задоволення заявлених прокурором клопотань. Інші захисники підтримали думку захисників, які висловились про доцільність зміни запобіжних заходів.

Заслухавши думки сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого висновку.

Згідно з частиною першою статті 331 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

При цьому частиною другою статті 331 КПК регламентовано, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Крім того, суд враховує, що частиною третьою статті 331 КПК визначено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Порядок продовження строку тримання під вартою регламентований статтею 199 глави 18 КПК, зокрема, частиною першою зазначеної статті визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. При цьому суд враховує, що частина третя статті 199 КПК є відсильною нормою щодо статті 184 КПК. Зі змісту частини другої статті 184 КПК випливає, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

З матеріалів кримінального провадження випливає, що строк дії, обраних до обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_22 та ОСОБА_19 запобіжних заходів спливає 10.01.2026, ОСОБА_16 , ОСОБА_18 та покладених на ОСОБА_21 обов`язків 11.01.2026.

Наданий суду примірник клопотання містить відмітки про його вручення обвинуваченим, однак не містить посилання на дату такого вручення. Суд також враховує, що клопотання було подане до суду 22.12.2025. Отже, суд вважає, що стороною обвинувачення зазначені вище вимоги кримінально-процесуального законодавства дотримані не були. Разом з тим суд враховує, що сторона захисту не заперечувала проти розгляду клопотання прокурора, не погоджуючись з його доводами. Натомість чинне кримінально-процесуальне законодавство не містить застережень, згідно з якими порушення порядку звернення з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу спричиняє відмову в задоволенні клопотання або ж залишення клопотання без розгляду. Крім того, зі змісту статті 350 КПК випливає, що клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала.

Саме тому, суд вважає за необхідне вирішити клопотання прокурора по суті, надавши доводам сторін відповідну правову оцінку.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення чи відмови у задоволенні клопотань прокурора, суд враховує положення частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997.

Відповідно до частини першої статті 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Питання щодо мети і підстав застосування запобіжних заходів регламентовані статтею 177 КПК. Зокрема, з частини першої статті 177 КПК випливає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Як слідує зі змісту частини другої статті 177 КПК, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Також суд враховує, що відповідно до частини першої статті 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїй прецедентній практиці вказує на те, що в розумінні Конвенції є обґрунтованою підозрою. Зокрема, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 175, справа «Нечипорук і Йонкало проти України»; п. 32, справа «Fox, CampbellandHartley v. the UK»; п. 88, справа «IglarMammadov v. Azerbaijan»; п. 42 «Котій проти України»; п. 51, справа «Erdagos v. Turkey»; п. 48 «Cebotari v. Moldova»).

Разом з тим, суд враховує, що для вирішення питання щодо можливої причетності обвинувачених до вчинення інкримінованих їм кримінальних правопорушень здійснюється саме на виконання вимог пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 91 КПК, якою визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому частиною першою статті 94 КПК визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як суд вже зазначив, частиною першою статті 91 КПК визначено перелік питань, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, а статтею 92 КПК визначено обов`язок доказування зазначених обставин. Разом з тим, порядок подання доказів суду та їх подальше дослідження регламентований § 3 Глави 28 КПК, тобто під час розгляду кримінального провадження по суті.

Отже, вирішення питання щодо обґрунтованості підозри обвинувачених потребує дослідження доказів у їх сукупності. Натомість, на цей час з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами не завершені, а тому вирішення зазначеного питання на цій стадії судового процесу є передчасним і може призвести до порушення приписів, закріплених у частині шостій статті 22 КПК, якою регламентовано, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Вирішуючи питання щодо наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК, суд враховує, що ЄСПЛ звернув увагу на те, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання; він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21, справа «Подвезько проти України»).

Суд також бере до уваги, що ЄСПЛ звернув увагу на те, що для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку (п. 63, справа «Тодоров проти України»).

Заперечуючи проти задоволення клопотань прокурора та клопочучи про зміну запобіжного заходу, обвинувачені та їхні захисники послались на різні підстави, як соціально-стримуючи фактори. Зокрема, захисники наголошували на наявності постійного місця проживання, місця роботи, а також наявності малолітніх дітей на утриманні. Разом з тим, такі доводи сторони захисту суд оцінює критично, з огляду на те, що жоден із захисників не надав відповідних доказів на підтвердження своїх тверджень.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_15 , ОСОБА_22 та ОСОБА_19 обвинувачуються у вчиненні ряду особливо тяжких злочинів. На цей час судовий розгляд кримінального провадження не розпочатий. Відомості, які б свідчили про неможливість перебування обвинувачених під вартою, зокрема за станом їхнього здоров`я, суду не надані. Крім того, за результатом проведення підготовчого судового засідання сторона обвинувачення довела факт чинення обвинуваченим ОСОБА_19 тиску на свідка, у зв`язку з чим йому був змінений запобіжний захід.

Отже, аналізуючи доводи сторін кримінального провадження, суд вважає твердження прокурора про неможливість виконання обвинувачених покладених на нього процесуальних обов`язків за умови застосування до них менш суворого запобіжного заходу слушними. З огляду на викладене, відповідно до положень частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, суд вважає за доцільне продовжити обвинуваченим ОСОБА_15 , ОСОБА_22 та ОСОБА_19 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Разом з тим, зі змісту частини третьої статті 183 КПК випливає, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 183 КПК слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема щодо злочинів, передбачених статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України.

Конструкція наведеної правової норми уповноважує, а не зобов`язує суд не приймати рішення про визначення застави. Однак з наданих прокурором матеріалів не випливає, що застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави не здатне забезпечити виконання вимог частини першої статті 177 КПК. Саме тому, суд вважає за доцільне визначити обвинуваченим ОСОБА_15 та ОСОБА_22 під час продовження строку застосованого до них запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і заставу.

Вирішуючи питання щодо розміру застави, яку слід визначити обвинуваченим ОСОБА_15 та ОСОБА_22 , суд вважає за доцільне зауважити таке.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_15 ОСОБА_22 обвинувачені у вчиненні, зокрема особливо тяжких злочинів.

Відповідно до пункту 3 абзацу першого частини п`ятої статті 182 КПК розмір застави визначається у таких межах, зокрема щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому абзацом другим частини п`ятої статті 182 КПК визначено, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно. Натомість, призначення застави у меншому ніж мінімальний розмір для відповідного злочину норми чинного КПК не містять.

За результатами підготовчого судового засідання застереження, визначені абзацом другим частини п`ятої статті 182 КПК, судом встановлені не були. Тому суд вважає, що обвинуваченим ОСОБА_15 та ОСОБА_22 слід визначити заставу в межах, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 182 КПК, а саме в розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, суд враховує Закон України «Про державний бюджет на 2025 рік», яким, зокрема, встановлені розміри прожиткового мінімуму для різних груп населення. Відповідно до статті 7 зазначеного закону прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2025 року дорівнює 3028 гривень. Отже, суд вважає, що розмір альтернативного запобіжного заходу, застосованого до обвинувачених ОСОБА_15 та ОСОБА_22 , у вигляді застави становить 454200 грн.

У разі внесення застави ОСОБА_15 та ОСОБА_22 відповідно мають бути звільнені з-під варти з покладенням на них обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 КПК, а саме прибувати за кожною вимогою до Вінницького міського суду Вінницької області, не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи, утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у кримінальному провадженні до здійснення їхнього допиту в судовому засіданні, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Натомість, суд не вбачає правових підстав для визначення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_19 , оскільки попередня визначена застава була звернута судом у дохід держави у зв`язку з порушенням ОСОБА_19 , покладених на нього обов`язків.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення клопотання прокурора про продовження застосованих до обвинувачених ОСОБА_16 та ОСОБА_18 запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту у певний період доби, суд вважає за доцільне зауважити таке.

З обвинувального акта випливає, що ОСОБА_16 та ОСОБА_18 обвинувачуються у вчиненні ряду злочинів, зокрема особливо тяжких.

Обвинувачений ОСОБА_18 , не заперечуючи проти задоволення клопотання прокурора, просив суд змінити часові межі домашнього арешту. При цьому обвинувачений послався на працевлаштування та необхідність дотримання свого робочого графіку. Разом з тим, жодного документального підтвердження зазначеним обставинам обвинувачений не надав, а тому доводи останнього суд оцінює критично.

Аналогічно на умови працевлаштування, як на підставу для зміни запобіжного заходу, послався й обвинувачений ОСОБА_16 . Зокрема, останній повідомив, що перебуває на випробувальному терміні, після закінчення якого йому необхідно буде виїжджати за межі Вінницької області. Проте, відповідних доказів, які б підтвердили наведені обставини, суду надано не було. Крім того, суд звертає увагу на те, що у зв`язку із застосованим до ОСОБА_16 запобіжним заходом, на останнього покладено ряд обов`язків, передбачених приписами статті 194 КПК, серед яких і заборона відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду, що унеможливлює працевлаштування обвинуваченого за межами м. Вінниці.

Будь-яких інших відомостей, які б свідчили про неможливість застосування до зазначених обвинувачених запобіжного заходу відповідно до клопотання прокурора, суду не надані. З огляду на викладене, з метою забезпечення кримінального провадження та попередження вчинення обвинуваченими позапроцесуального впливу на свідків кримінального провадження, а також для виконання вимог, встановлених статтею 177 КПК, суд вважає за доцільне продовжити обвинуваченим ОСОБА_16 та ОСОБА_18 строк дії запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту в певний період доби, поклавши на останніх обов`язки, визначені пунктами 1-4, 8 частини п`ятої статті 194 КПК.

Вирішуючи клопотання прокурора щодо продовження строку дії, покладених на обвинувачену ОСОБА_21 обов`язків, суд враховує, що остання та її захисник проти задоволення такого клопотання не заперечували. При цьому, як вже суд зазначив вище, судове слідство (з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами) на цей час не ролзпочате, а тому з метою забезпечення кримінального провадження суд вважає за доцільне продовжити обвинуваченій ОСОБА_21 строк дії, покладених на неї обов`язків, на 60 днів.

Керуючись статтями 331, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Продовжити обвинуваченим ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто з 23.12.2025 до 23:59 годину 20.02.2026.

Визначити ОСОБА_15 та ОСОБА_22 заставу в розмірі 150 (сто п`ятдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) гривень, які необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА у Вінницькій області.

Обвинувачені (заставодававці) мають право внести заставу у вказаному розмірі у будь-який момент протягом строку дії цієї ухвали.

У разі внесення застави звільнити ОСОБА_15 та ОСОБА_22 з-під варти та покласти на них такі обов`язки: прибувати за кожною вимогою до Вінницького міського суду Вінницької області, не відлучатися з населеного пункту, в якому вони проживають без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи, утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у кримінальному провадженні до здійснення їхнього допиту в судовому засіданні, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Якщо ОСОБА_15 та ОСОБА_22 не виконають покладені на них обов`язки, то застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України, і до останніх буде застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби, а саме з 22:00 години по 07:00 години наступної доби за адресою: АДРЕСА_1 , на 60 днів, тобто з 23.12.2025 до 23:59 годину 21.02.2026.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби, а саме з 19:00 години до 10:00 години наступної доби за адресою: АДРЕСА_2 , на 60 днів, тобто з 23.12.2025 до 23:59 годину 21.02.2026.

Відповідно до пунктів 1-4, 8 частини п`ятої статті 194 Кримінального процесуального кодексу України покласти на ОСОБА_16 та ОСОБА_18 такі зобов`язання: прибувати на виклики до суду за першою ж вимогою на визначений час, не відлучатися з населеного пункту, в якому вони проживають без дозволу суду, повідомляти суд про зміну місця свого проживання, утримуватись від спілкування з потерпілими та свідками кримінального провадження до їхнього допиту в судовому засіданні, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , строк дії покладених на неї обов`язків, а саме прибувати на виклики Вінницького міського суду Вінницької області за першою вимогою, не відлучатись з населеного пункту, де вона проживає, без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи або навчання, утриматись від спілкування з потерпілими та свідками кримінального провадження до їхнього допиту в судовому засіданні, здати на зберігання свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, на 60 днів, тобто з 23.12.2025 до 23:59 годину 21.02.2026.

Ухвала в частині продовження строку дії запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя: