УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2025 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання представника власника майна ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21.08.2025 /справа №761/27724/25/ в рамках кримінального провадження № 0000701 від 11.06.2025,

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання представника власника майна ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21.08.2025 /справа №761/27724/25/ в рамках кримінального провадження № 0000701 від 11.06.2025.

Клопотання мотивовано тим, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21.08.2025 накладено арешт на грошові кошти на загальну суму 58 115 доларів США, 6080 Євро, а також мобільні телефони, які були вилучені 15.07.2025 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, адвокат зазначає, що частина вилучених грошових коштів, зокрема 11 515 доларів США та 6 080 Євро належать ОСОБА_3 , яка є повнорідною сестрою ОСОБА_5 . При цьому ОСОБА_3 має тяжке онкологічне захворювання, зазначені грошові кошти нею були здобуті у законний спосіб, що підтверджується відповідними банківськими документами та копією трудової книжки. Частина вилучених грошових коштів була передана ОСОБА_5 на зберігання та останній в ході проведення обшуку повідомляв слідчих, що 11 515 доларів США та 6 080 Євро належать ОСОБА_3 . Таким чином, враховуючи наведе, адвокат ОСОБА_4 зазначив, що арешт майна позбавляє ОСОБА_3 права на мирне володіння та розпорядження своїм майном та зазначені грошові кошти не є речовим доказом у розумінні положень ст. 98 КПК України та не належать підозрюваному ОСОБА_5 , а тому також не можуть бути конфісковані. Враховуючи, що слідчим суддею накладено арешт на майно ОСОБА_3 необґрунтовано та у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба, представник власника майна просив слідчого суддю скасувати арешт майна.

До початку судового розгляду, адвокат ОСОБА_4 звернувся із заявою про проведення судового розгляду у його відсутність. Клопотання про скасування арешту майна підтримав в повному обсязі.

Прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , за клопотанням якого було накладено арешт на майно, також звернувся із заявою про проведення судового розгляду клопотання адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у його відсутність. Просив відмовити у задоволенні клопотання з урахуванням письмових заперечень. Так, як вбачається зі змісту заперечень, прокурор зазначає, що ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21.08.2025 про накладення арешту, зокрема на 11 515 доларів США та 6 080 Євро не була оскаржена в апеляційному порядку. Крім того, в ході проведення обшуку за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_5 , було вилучено предмети ззовні схожі на долари США (загальна сума 58 115) та предмети, ззовні схожі на Євро (загальна сума 6080). При цьому, долари США, під час їх вилучення, не були поділені на суми 11 515 та 46 600 відповідно. Таким чином, прокурор зазначив, що у клопотанні адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна, не наведено достатніх підстав для скасування відповідного арешту, а також не доведено, що вилучені у підозрюваного грошові кошти належать ОСОБА_7 , у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні клопотання.

Вивчивши матеріали клопотання про скасування арешту майна, додатково долучені документи, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що слідчими ГСУ СБ України за процесуального керівництва прокурорів відділу Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000701 від 11.06.2025, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

21.08.2025 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні накладено арешт на майно, яке вилучено 15.07.2025 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , де фактично проживає ОСОБА_8 , а саме на: предмети, ззовні схожі на долари США наступним номіналом: 100 доларів США у кількості 581 (п`ятсот вісімдесят один) шт.; 5 доларів США у кількості 3 (три) шт. Загальна сума складає 58 115 (п`ятдесят вісім тисяч сто п`ятнадцять) доларів США; предмети ззовні схожі на Євро наступним номіналом: 100 Євро у кількості 40 (сорок) шт; 50 Євро у кількості 40 (сорок) шт; 20 Євро у кількості 4 (чотири) шт. Загальна сума складає 6080 (шість тисяч вісімдесят) Євро.

У відповідності до ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно з ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься недоторканість права власності.

Статтею 16 КПК України встановлено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає в тому, що будь-яке втручання влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 передбачає позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року, яким встановлено порушення ст.1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Разом із цим, із наданих слідчому судді матеріалів не встановлено, що грошові кошти в сумі 11 515 доларів США та 6 080 Євро, були знаряддям та/або предметом вчинення кримінального правопорушення, набуті кримінально протиправним шляхом, містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ фактів чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Крім того, як вбачається із даних протоколу обшуку від 15.07.2025 та протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_5 , останній повідомляв слідчим ГСУ СБ України про те, що частина вилучених грошових коштів, зокрема 11 515 доларів США та 6 080 Євро належать його сестрі ОСОБА_3 , яка передала їх на зберігання.

Також з наданих, адвокатом ОСОБА_4 відповідних банківських документів та копії трудової книжки ОСОБА_3 , встановлено, що останньою, грошові кошти, а саме: 11 515 доларів США та 6 080 Євро, набуті у законний спосіб.

Крім того, слідчим суддею не встановлено і даних, які б свідчили, що ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №00000701 від 11.06.2025 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином, аналіз наявних в розпорядженні слідчого судді матеріалів, свідчить про відсутність обґрунтованих та переконливих даних, які б давали підстави вважати, що існують ризики, на підставі яких прийнято рішення про застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна третьої особи на час розгляду клопотання про скасування арешту майна, а також недоведеність факту використання вказаного майна, як доказу у кримінальному провадженні, в межах якого подано клопотання, а так само, розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та наслідки арешту майна для третіх осіб.

Крім цього, на день розгляду клопотання прокурором не надано підтвердження наявності підстави для продовження дії арешту майна, у зв`язку із чим слідчий суддя, виходячи з принципу змагальності сторін у кримінальному провадженні, приходить до висновку, що доводи, зазначені в клопотанні, є обґрунтованими.

Враховуючи наведене, виходячи з принципу змагальності сторін у кримінальному провадженні, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання представника власника майна ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 необхідно задовольнити та скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21.08.2025 у справі №761/32795/25, а саме на: 11 515 доларів США та 6 080 Євро.

Керуючись вимогами ст.ст.132, 170-174, 372 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Клопотання представника власника майна ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 - задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21.08.2025 /справа № 761/32795/25/, а саме на: 11515 доларів США та 6080 Євро.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя