Справа № 304/2486/25 Провадження № 1-кп/304/175/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2025 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючого - судді: ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Перечин кримінальне провадження відносно: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який має повну середню освітою, зі слів одруженого, зі слів має на утриманні малолітню дитину: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.332 КК України,

В С Т А Н О В И В :

29.10.2025 року до Перечинського районного суду Закарпатської області із Закарпатської обласної прокуратури надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000179 від 12.09.2025 року.

30.10.2025 року судом винесено ухвалу про призначення підготовчого судового засідання.

05.11.2025 року ухвалою суду призначено судовий розгляд даного кримінального провадження.

Ухвалою суду від 05.11.2025 за клопотанням прокурора продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів, до 03.01.2026 року, із визначенням обвинуваченому ОСОБА_4 застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242240,00 гривень. У разі внесення завстави, на обвинуваченого ОСОБА_4 покладені обов`язки, відповідно до ч.5 ст.194 КПК України.

19.12.2025 прокурором подано письмове клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, мотивуючи подане клопотання тим, що ризики, якими обґрунтовувалося застосування раніше до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на теперішній час не зникли та не зменшились. Вважає, що з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану, а також наявності ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам та з метою забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_7 належної процесуальної поведінки та покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання його спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, експерта, спеціалістів у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

В судовому засіданні прокурор подане клопотання підтримав у повному обсязі, просить задовольнити клопотання за наведеними у ньому підставами та обґрунтуваннями та продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на 60 днів, вказуючи про те, що ризики, якими обґрунтовувалося раніше обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на теперішній час не зникли та не зменшились.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 проти клопотання прокурора та продовження відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечує та просить змінити раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт та вказує, що за першим викликом він зобов`язується з`являтися до суду.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти клопотання прокурора, вважає, що ризики, наведені прокурором у клопотанні, не підтверджені належними доказами. Також зазначає, що розмір застави, який просить внести прокурор, є завищеним та непомірним тягорем, просить зменшити розмір застави до 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Вислухавши в судовому засіданні думку учасників кримінального провадження, вивчивши письмове клопотання прокурора про продовження заходів забезпечення кримінального провадження, та яким обґрунтовується доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, заслухавши позицію прокурора за поданим клопотанням, думку обвинуваченого та його захисника, суд приходить до наступних висновків.

В силу ст.ст.131,132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Тримання під вартою, за нормами ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У відповідності до положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Відповідно до положень ч.ч.1,2,4 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Пунктом 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Пунктом 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року визначено, що продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

В судовому засіданні встановлено, що ухвалою слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 15 вересня 2025 року підозрюваному ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 10.11.2025 року, включно, з можливістю внесення застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242240,00 гривень.

Ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 05.11.2025 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів, тобто до 03 січня 2026 року, із визначенням обвинуваченому ОСОБА_4 застави у розмірі 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242240,00 гривень. У разі внесення завстави, на обвинуваченого ОСОБА_4 покладені наступні обов`язки, відповідно до ч.5 ст.194 КПК України, а саме: прибувати до Перечинського районного суду на визначений судом день та час; повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи; утримуватися від спілкування зі свідками сторони обвинувачення у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів міграційної служби за місцем реєстрації свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну. Вказана ухвала суду від 05.11.2025 року стороною захисту не оскаржена.

Враховуючи ті обставини, що у найближчий час спливає строк раніше обраного і в подальшому продовженого обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тому суд, діючи відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України, зобов`язаний вирішити питання доцільності продовження на даний час тримання обвинуваченого під вартою.

У відповідності до положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд вважає, що в матеріалах кримінального провадження містяться достатні дані, які свідчать про наявність ризиків, які виправдовують обрання відносно ОСОБА_7 такого запобіжного заходу, а також враховуючи характер та ступінь тяжкості обвинувачення інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення (злочину), суд вважає, що існують достатні підстави для продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів.

Згідно вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема: обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватись від суду. Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_4 обвинувачується зокрема у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, який відноситься до категорії тяжких злочинів та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років, з конфіскацією майна та, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення (злочину) та, перебуваючи на волі, ОСОБА_4 може намагатись переховуватись від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, що у сукупності з іншими обставинами може свідчити про існування мотивів та підстав для обвинуваченого переховуватися від суду. Така позиція відповідає практиці ЄСПЛ. Зокрема в рішенні від 26.06.2001 у справі «Ілійков проти Болгарії» (§80, заява №33977/96) суд зазначив, що суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника давав уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений.

Перевіряючи наявність ризику впливу обвинуваченого на свідків, суд виходить з встановленого КПК України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті.

Наявність ризику впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом.

Враховуючи, що у даному кримінальному провадженні судове слідство лише розпочато, свідки обвинувачення судом не допитані, тому не виключена ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_4 , не будучи обмежений у спілкуванні із свідками, яким відомі обставини вчинення кримінального правопорушення (злочину), у якому останній обвинувачується, може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до відмови від дачі показань в суді, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Отже, встановлені під час розгляду клопотання обставини дають підстави стверджувати, що ризики переховування обвинуваченого ОСОБА_4 від суду, а також незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні є актуальними.Стороною обвинувачення зазначено, що в ході досудового розслідування у даному кримінальному провадженні було встановлено, що в діях ОСОБА_4 наявні ознаки чітко організованого механізму зі структурованим розподілом ролей між співучасниками щодо вчинення інкримінованого кримінального правопорушення. Такий характер злочинної діяльності свідчить про її стійкий, повторюваний характер і дозволяє дійти висновку про реальність ризику вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення або продовження злочинної діяльності, у якій він обвинувачується. Враховуючи наведене, наявний ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України - вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.

Отже, на думку суду, встановленим судом ризикам, передбаченим п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, неможливо запобігти, застосувавши до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

У пункті 51 рішення ЄСПЛ у справі «Летелье проти Франції» від 26.06.1991 року (Заява №12369/86) суд зазначив, що особлива тяжкість деяких правопорушень може визвати таку реакцію суспільства та соціальні наслідки, які роблять виправдане попереднє утримання в крайньому разі на протязі певного часу. При виключних обставинах цей момент може бути врахований в світлі Конвенції, в крайньому разі в такій мірі, в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку в наслідок скоєння злочину.

У рішенні ЄСЛП у справі «Єчюс проти Литви» від 31.07.2000 року (Заява №34578/97) п. 93, ECHR 2000?IX, суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу.

Виходячи з потреб цього судового розгляду, який несе за собою значний суспільний інтерес, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні незаконного переправлення осіб через кордон України, з корисливих мотивів, суд застосовує обмеження права на свободу обвинуваченого ОСОБА_4 у виді тримання під вартою як суворий виняток із загального правила презумпції на користь свободи та гарантій недопущення свавільного затримання і тримання під вартою, які з огляду на практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України») для суду залишається домінантним керівним принципом і в цьому випадку, враховуючи мету застосування запобіжного заходу - допровадження обвинуваченого до компетентного судового органу, як того вимагають справжні інтереси суспільства щодо повного, неупередженого та як можливо швидкого у продовж розумного строку проведення цього судового розгляду.

На думку суду, зазначеним вище ризикам неможливо запобігти, застосувавши до обвинуваченого ОСОБА_7 будь-який більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, оскільки не відпали підстави для цього. На даний час не встановлено жодних нових обставин, які виключають можливість тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, для запобігання вищенаведених ризиків та застосування більш м`якого запобіжного заходу, як зазначалося, не буде ефективним і не сприятиме своєчасному розгляду кримінального провадження.

Отже, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного, обвинуваченого має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст.177 КПК, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність, що передбачає недопущення ув`язнення особи до засудження її компетентним судом.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд вважає, що в матеріалах кримінального провадження містяться достатні дані, які свідчать про наявність ризиків, які виправдовують продовження строку дії заходів кримінального провадження відносно ОСОБА_7 , а саме такого запобіжного заходу як тримання його під вартою, а також враховуючи характер та ступінь тяжкості обвинувачення інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення (злочину), суд вважає, що існують достатні підстави для продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів.

Таким чином, на підставі ст.ст.177, 178, 194 КПК України, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи мету застосування запобіжного заходу, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_4 , доведеність обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним, даних про його особу, наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, і розцінюючи зазначені ризики як реальні та такі, що виправдовують обмеження свободи фізичної особи, а також те, що для запобігання ризиків, які встановлені судом застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде ефективним і не сприятиме розгляду кримінального провадження, враховуючи інтереси правосуддя, суд вважає можливим продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 21.02.2026 року, включно.

Крім того, вирішуючи питання продовження запобіжного заходу суд, відповідно до ст.178 КПК України враховує репутацію обвинувачного та ті обставини, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), який згідно положень ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, а також суд враховує тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у даному кримінальному правопорушенні (позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років), приймає до уваги молодий вік обвинуваченого, а також те, що ОСОБА_4 є одруженим, проте у обвинуваченого відсутнє постійне джерело прибутку, він не працює, особою з інвалідністю не являється.

При цьому, стороною захисту в судовому засіданні документально не підтверджено належними доказами перебування на утриманні обвинуваченого ОСОБА_4 малолітньої дитини та/або осіб похилого віку, також відсутні документи на підтвердження наявності у обвинуваченого постійного місця проживання за чітко визначеною адресою, не надано характеризуючі матеріали відносно ОСОБА_4 , стороною захисту не надано також відповідних документальних підтверджень, що за медичними показниками, обвинувачений ОСОБА_4 не може утримуватися в умовах ізоляції.

На думку суду, вищезазначеним ризикам неможливо запобігти, застосувавши до обвинуваченого ОСОБА_4 будь-який більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, оскільки не відпали підстави для цього. На даний час не встановлені будь-які обставини, які виключають можливість тримання обвинуваченого під вартою, та суд вважає, що для запобігання вищезазначених ризиків застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу не буде ефективним і не сприятиме своєчасному розгляду кримінального провадження.

Відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з ч.4 ст.182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.182 КПК України, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З урахуванням обставин даного кримінального правопорушення, доведених ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, майнового та сімейного стану обвинуваченого, а також враховуючи те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину та з урахуванням суспільної небезпеки кримінального правопорушення (злочину), що пов`язаний із незаконним переправленням осіб через державний кордон України під час введення в Україні воєнного стану, відтак і злочину, що пов`язаний із ослабленням обороноздатності держави, суд вважає, що розмір застави може і має бути визначено на рівні, необхідному для забезпечення дієвості такого заходу забезпечення кримінального провадження, тому приходить до висновку, що розмір застави, визначений ухвалою слідчого судді від 15.09.2025 року в сумі 242 240 гривень, слід залишити без змін, враховуючи також наявну у обвинувальному акті інформацію про суму грошової неправомірної вигоди, яка передбачалася за двох осіб у разі незаконного переправлення через державний кордон в розмірі 7000 доларів США, з кожного. Та на думку суду, такий розмір застави достатньою мірою гарантуватиме виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України та відповідає позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання порушувати покладені на неї процесуальні обов`язки.

При цьому, у разі внесення застави, на виконання вимог ч.5 ст.194 КПК України суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки, зокрема: прибувати до суду на визначений ним день та час; повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи; утримуватися від спілкування зі свідками сторони обвинувачення у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів міграційної служби за місцем реєстрації свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Таким чином, виходячи з положень ст.ст.177,178,183,194 КПК України, ст.ст.5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та, враховуючи матеріали кримінального провадження, які свідчать, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 під час судового розгляду даного кримінального провадження. Та враховуючи ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та наявність і дійсність перерахованих вище ризиків, застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, оскільки вони не зможуть забезпечити дієвість даного кримінального провадження з вказаних вище підстав. Такого запобіжного заходу як тримання під вартою суд вважає, що буде достатньо для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків. При цьому, суд вважає можливим, враховуючи пропорційність ступеня небезпеки тим ризикам, які існують у даному кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти суд в ході розгляду кримінального провадження, обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 21.02.2026 року, оскільки, на думку суду, вищезазначеним ризикам неможливо запобігти, застосувавши до обвинуваченого ОСОБА_4 будь-який більш м`який запобіжний захід, так як не відпали підстави для цього.

Керуючись ст.ст. 29, 55, 62, 63, 129 Конституції України, ст.ст. 177, 178, 183, 186, 193, 194, 331, 372, 395 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів, тобто до 21 лютого 2026 року, включно.

Визначити ОСОБА_4 заставу в розмірі 80 (вісімдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240,00 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.

Застава може бути внесена як обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок для внесення застави (ЄДРПОУ - 26213408, МФО 820172, банк-одержувач - Державна казначейська служба України м.Київ, розрахунковий рахунок UA0018501. Призначення платежу: застава за (П.І.П.) згідно ухвали Перечинського районного суду Закарпатської області (дата) у справі №304/2486/25, внесені (П.І.П. особи, що вносить заставу).

У разі внесення застави, уповноваженій службовій особі місця ув`язнення необхідно негайно звільнити ОСОБА_4 з-під варти та повідомити про це Перечинський районний суд Закарпатської області.

З моменту звільнення ОСОБА_4 з-під варти у зв`язку з внесенням застави він буде вважатися таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_4 , відповідно до ч.5 ст.194 КПК України, такі обов`язки:

- прибувати до Перечинського районного суду на визначений судом день та час;

- повідомляти Перечинський районний суд про зміну свого місця проживання, роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками сторони обвинувачення у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів міграційної служби за місцем реєстрації свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Вказані обов`язки в разі внесення застави покладаються на ОСОБА_4 строком на 2 місяці, який починається з моменту внесення застави.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що в разі невиконання перелічених обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч.7 ст.194 КПК України.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Дата закінчення дії даної ухвали 21 лютого 2026 року.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у даному кримінальному провадженні.

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження негайно після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1