Справа № 650/133/25
провадження № 1-кп/650/289/25
ВИРОК

іменем України

17 грудня 2025 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

із секретарем ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Велика Олександрівка в спеціальному судовому провадженні кримінальне провадження № 0000470 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки села Баланівка Бершадського району Вінницької області, документованої паспортом громадянки України серії НОМЕР_1 , зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 111-1 КК України,

встановив:

Згідно з Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки в зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і РФ 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент Російська Федерація (далі РФ), а також інші невстановлені досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п. п. 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994 року, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 р. та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 р. № 36/103, від 16.12.1970 р. № 2734 (XXV), від 21.12.1965 р. № 2131 (XX), від 14.12.1974 р. № 3314 (XXIX), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів збройних сил РФ на територію України.

У зв`язку з цим, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 введено воєнний стан, який на цей час відповідно до чинного законодавства триває.

Крім того, невстановленими представниками збройних сил та інших збройних формувань РФ, які 03.03.2022 незаконно вторглись у м. Херсон та частину Херсонської області та фактично здійснили її окупацію, згідно положень Гаазької Конвенції 1907, вчиняються дії по усуненню законних органів влади, що діють на вказаних територіях, з метою повалення і захоплення влади на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Відповідно до ст. 42 Положення про закони і звичаї війни на суходолі IV Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, ратифікованої Україною 24.08.1991, територія визнається окупованою якщо вона фактично перебуває під владою армії супротивника. Окупація поширюється лише на ту територію, де така влада встановлена і здатна виконувати свої функції.

Відповідно до п. 7 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Враховуючи викладене, представниками збройних сил та інших збройних формувань Російської Федерації здійснили дії направлені на створення незаконних органів та установ на окупованих територіях Херсонської області.

Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» вся територія Генічеського району Херсонської області, включена до переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій, та з 24.02.2023 по теперішній час тимчасово окупована російською федерацією.

Після окупації зазначених територій Херсонської області, представниками збройних формувань Російської Федерації фактично було узурповано всі владні повноваження на тимчасово окупованій ними території області шляхом збройного захоплення адміністративних будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, встановлення інституту військових комендатур, запровадження тотального контролю та жорсткого управління у всіх сферах життєдіяльності громади міста.

Всупереч законного порядку установленого Конституцією України, Законами України «Про місцеві державні адміністрації», «Про місцеве самоврядування в Україні» та іншими діючими нормативно-правовими актами, на тимчасово окупованій території Генічеського району Херсонської області, цілеспрямовано було створено підпорядковану, керовану та фінансовану Російською Федерацією окупаційну адміністрацію - «Геническая военно-гражданская администрация Херсонской области», в яку входили органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованою територією України, з метою подальшого утримання адміністративно-політичного контролю на захопленій військовим шляхом території.

При цьому, представники підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів узурпували виконання владних функцій держави, а також підприємств, установ та організацій на тимчасово окупованій території, здійснювали підбір кадрів для зайняття посад в незаконних самопроголошених органах, державних підприємствах, у тому числі із числа громадян України, які на той час перебували на вказаній тимчасово окупованій території.

Достовірно знаючи про вищевказані обставини, які є загальновідомим фактом, громадянка України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заручившись підтримкою представників держави-агресора (РФ), місцевих колаборантів, умисно вирішила реалізувати свої амбіції шляхом зайняття керівної посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених окупаційною військовою адміністрацією РФ на тимчасово окупованій території с. Агаймани, Генічеського району Херсонської області.

Так, ОСОБА_5 , не пізніше жовтня 2022 року (більш точний час досудовим розслідування не встановлено), діючи умисно, з метою завдання шкоди інтересам України, перебуваючи у Генічеському районі Херсонської області, добровільно прийняла пропозицію представників держави-агресора (РФ) і місцевих колаборантів та зайняла посаду у незаконному органі влади, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, створеному державою-агресором на тимчасово окупованій території Генічеського району Херсонської області, а саме посаду так званого «глави поселення Агаймани» мовою оригіналу-російською «глава поселения Агайманы».

На судовому засіданні прокурор підтримав обвинувачення, вказав про доведеність вини обвинуваченої зібраними в ході досудового розслідування доказами, які були досліджені судом у відкритому судовому засіданні, а також показаннями свідків, та просив суд призначити обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі строком на десять років з позбавленням права обіймати будь-які посади, пов`язані з виконанням організаційно-распорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, правоохоронних органах, органах державного управління, місцевого самоврядування або органах, що надають публічні послуги, строком на п`ятнадцять років та з конфіскацією всього належного їй на праві власності майна. Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою залишити без змін. Строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту фактичного затримання.

Захисник на судовому засіданні просив призначити обвинуваченій мінімальне покарання.

Обвинувачена на судове засідання не з`явилася, досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, відповідно до ухвали слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 04 грудня 2024 року у справі № 490/10734/24 проведено у спеціальному порядку, а судовий розгляд справи здійснений у спеціальному судовому провадженні, за її відсутності, відповідно до ухвали Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 04 січня 2024 року, у зв`язку з чим суд констатує, що як стороною обвинувачення в ході здійснення спеціального досудового розслідування, так і судом в ході здійснення спеціального судового провадження (in absentia), були здійснені всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав обвинуваченої на захист та доступ до правосуддя.

Так, участь захисника у даному кримінальному провадженні, залученого для здійснення захисту за призначенням, була забезпечена із самого початку кримінального переслідування обвинуваченої та здійснювалася до ухвалення вироку у справі. Захисник брав участь у кожній слідчій (розшуковій) дії, яка передбачала його обов`язкову участь, отримував усі процесуальні документи, що підлягали врученню обвинуваченій, брав участь у кожному судовому засіданні, в якому здійснювався розгляд справи по суті. Жодних зауважень, клопотань чи заперечень з цього приводу від захисника протягом здійснення кримінального провадження не надходило.

Впродовж усього судового розгляду справи інформація про відповідні процесуальні документи та повістки про виклик обвинуваченої до суду завчасно публікувалися у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 297-5 КПК України (газета «Урядовий кур`єр») та на офіційному веб-сайті суду, в порядку передбаченому абз. 6 частини третьої статті 323 КПК України, а також на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, у зв`язку з чим обвинувачена вважається належним чином ознайомленою з їх змістом.

Після постановлення ухвали про спеціальне судове провадження та до ухвалення вироку у справі обвинувачена до суду не з`являлася та не була до нього доставлена, що свідчило про відсутність підстав для переходу суду до судового розгляду згідно із загальними правилами, передбаченими КПК України.

З матеріалів справи суд також встановив, що обвинувачена мала підстави усвідомлювати, що проти неї розпочато кримінальне провадження, вона отримала чи мала би отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, мала можливість бути обізнаною із усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя. Відтак, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачена мала право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: а) бути терміново і докладно повідомленою мовою, яку вона розуміє, про характер і підставу обвинувачення; б) мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати захисника самостійно; в) бути судженою в її присутності і захищати себе особисто або за посередництвом обраного нею захисника, бути повідомленою про це право і мати призначеного їй захисника безплатно для неї. Така ситуація узгоджується із взятими на себе зобов`язаннями, яких повинна дотримуватися держава Україна з тим, щоб забезпечити реальне використання права, яке гарантується статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Вказані висновки ґрунтуються і на правовій позиції Європейського суду з прав людини (напр., справа «Колоцца проти Італії» від 12 лютого 1985 року, «Шомоді проти Італії» від 18 травня 2004 року та ін.), за якою суд при розгляді справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати чи були здійсненні всі можливі, передбачені законом заходи, щодо дотримання прав обвинуваченої на захист та доступ до правосуддя.

Суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову обвинуваченої, яка повинна знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом за діяння вчинені на території суверенної України, юрисдикцію якої над собою не визнає, та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчать про її наміри ухилитися від зустрічі з правосуддям держави Україна. Ухилення обвинуваченої від правосуддя суд оцінює як реалізацію останньою її невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» пункту 3 статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, статті 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (частина третя статті 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинувачених була застосована належна правова процедура в контексті приписів статті 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Отже, зважаючи на виконання судом усіх передбачених наведеними положеннями кримінального процесуального законодавства вимог щодо проведення спеціального судового провадження, кримінальне провадження здійснено за відсутності обвинуваченої, а обставини причетності останньої до інкримінованого їй кримінального правопорушення, перевірені у відкритому судовому засіданні, із дотриманням засад кримінального провадження та за активної участі захисника.

Вина обвинуваченої у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується такими наданими стороною обвинувачення та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 26 листопада 2024 року до ЄРДР внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 111-1 КК України, за кримінальним провадженням № 0000470.

У витягу зафіксовано, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, мешканка Генічеського району Херсонської області, не пізніше жовтня 2022 року, перебуваючи на території Генічеського району Херсонської області, добровільно прийняла пропозицію представників держави-агресора (рф) та місцевих колаборантів і зайняла посаду в незаконному органі влади, створеному державою-агресором на тимчасово окупованій території України, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, а саме посаду так званого «глави поселення Агаймани», мовою оригіналу - «глава поселения Агайманы».

Відповідно до протоколу огляду від 10 липня 2024 року здійснено огляд Інтернет-сторінки за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 на якій розміщено публікацію телеграм-каналу « ІНФОРМАЦІЯ_4 », опубліковану ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Під час огляду зафіксовано публікацію, у якій ОСОБА_5 прямо зазначена як «глава поселения ОСОБА_5 », а також викладено обставини її участі у діяльності незаконного органу влади на тимчасово окупованій території України, що полягали у сприянні забезпеченню функціонування окупаційної адміністрації, зокрема шляхом організації доставки хлібобулочних виробів до Нижньосірогозької лікарні, що здійснювалося у взаємодії з іншими представниками окупаційної влади.

Відповідно до протоколу огляду від 25 липня 2024 року здійснено огляд Інтернет-сторінки за адресою ІНФОРМАЦІЯ_6 на якій розміщено публікацію телеграм-каналу « ІНФОРМАЦІЯ_4 », опубліковану ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Під час огляду зафіксовано публікацію, у якій ОСОБА_5 прямо зазначена як «глава поселения ОСОБА_6 » та висвітлено її діяльність у межах функціонування незаконного органу влади на тимчасово окупованій території України, зокрема щодо організації та координації робіт з покращення дорожнього покриття в селах Агаймани та Шотовка, а також взаємодії з іншими представниками окупаційної адміністрації та військовослужбовцями рф.

Відповідно до протоколу огляду від 25 липня 2024 року здійснено огляд Інтернет-сторінки за адресою ІНФОРМАЦІЯ_8 на якій розміщено публікацію телеграм-каналу « ІНФОРМАЦІЯ_4 », опубліковану ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Під час огляду зафіксовано публікацію про відкриття фельдшерсько-акушерського пункту у селі Агаймани (Фрунзе), у якій ОСОБА_5 прямо зазначена як «глава поселения ОСОБА_6 » та наведено її публічні висловлювання щодо організації роботи зазначеного медичного закладу, забезпечення його функціонування, оснащення приміщень і надання медичних послуг населенню, що відображає виконання нею організаційно-розпорядчих функцій у межах діяльності незаконного органу влади на тимчасово окупованій території України.

Відповідно до протоколу огляду від 29 липня 2024 року здійснено огляд Інтернет-ресурсу за адресою ІНФОРМАЦІЯ_10 на якому розміщено публікацію телеграм-каналу «Министерство здравоохранения Херсонской области», опубліковану 30 травня 2024 року, що містить відеозапис під назвою «В селе Агайманы Ивановского района открылся фельдшерско-акушерский пункт».

Під час огляду зафіксовано відеоматеріал, у якому ОСОБА_5 бере безпосередню участь та публічно висловлюється щодо організації роботи фельдшерсько-акушерського пункту в селі Агаймани, забезпечення його функціонування, кадрового укомплектування та надання медичних послуг населенню, що відображає її участь у здійсненні управлінських та організаційно-розпорядчих функцій у межах діяльності незаконних органів влади на тимчасово окупованій території України.

Відповідно до протоколу огляду від 29 липня 2024 року здійснено огляд Інтернет-сторінки за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_11 на якій розміщено публікацію телеграм-каналу « ІНФОРМАЦІЯ_12 », опубліковану ІНФОРМАЦІЯ_13 .

Під час огляду встановлено, що вказана публікація містить інформацію про викрадення окупаційними силами студентки Херсонського державного університету ОСОБА_7 , при цьому в тексті публікації прямо зазначено, що місцеві мешканці пов`язують її викрадення з діями ОСОБА_5 , яку вказано як особу, що надала окупаційним органам відомості щодо потерпілої.

Також у публікації містяться твердження про застосування з боку окупаційних сил незаконних заходів впливу щодо мешканців села Агаймани, у тому числі погроз депортації дітей та незаконного позбавлення волі, що пов`язується з діяльністю ОСОБА_5 .

Відповідно до протоколу огляду від 21 жовтня 2024 року здійснено огляд Інтернет-сторінки за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_14 на якій розміщено публікацію, опубліковану 17 травня 2024 року на офіційному інтернет-ресурсі так званого «Правительства Херсонской области».

Під час огляду встановлено, що вказана публікація містить інформацію про відкриття фельдшерсько-акушерського пункту в селі Агаймани (колишня назва - Фрунзе), з посиланням на рішення та дії незаконних органів влади, а також містить прямі висловлювання ОСОБА_5 , яка позиціонується як «глава поселения», щодо організації надання медичних послуг населенню, функціонування зазначеного закладу охорони здоров`я та взаємодії з окупаційними органами управління.

Відповідно до висновку експерта Кіровоградського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 10 жовтня 2024 року, № СЕ-19/112-24/11738-ФП, складеного за результатами проведення портретної експертизи, встановлено, що на відеоматеріалі під назвою «2024 05 27 АГАЙМАНЫ_t.mp4» та на зображенні під назвою «Костенко 3.jfif», ймовірно зображена одна і та сама особа.

Зазначені відео- та фотоматеріали були предметом дослідження у межах кримінального провадження та використовувались для ідентифікації особи за ознаками зовнішності.

Відповідно до довідки Кіровоградського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України про витрати на проведення експертизи складеної за результатами виконання вказаної судової експертизи вартість її проведення становить 3183,60 грн.

Під час дослідження вказаних доказів жодна із сторін не заявила про недотримання норм чинного кримінального процесуального законодавства при їх отриманні на стадії досудового розслідування, про їх недопустимість чи неналежність.

Крім того, в судовому засіданні були допитані свідки, зі змісту показів яких вбачається причетність обвинуваченої до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень.

На судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що до 24 лютого 2022 року вона постійно проживала в селі Агаймани Херсонської області, по одній вулиці з обвинуваченою ОСОБА_5 . Після початку тимчасової окупації території Херсонської області ОСОБА_5 залишалася проживати в селі Агаймани та до осені 2022 року перебувала за місцем проживання. До цього часу ОСОБА_5 була пенсіонеркою та офіційно не працювала.

На початку осені 2022 року ОСОБА_5 добровільно погодилася на зайняття посади так званого голови Агайманського старостинського округу, підконтрольного окупаційній адміністрації. З цією метою ОСОБА_5 самостійно виїжджала до смт Іванівка Іванівського району, де зверталася до представників окупаційних органів влади з наміром працювати на відповідній посаді.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що, обіймаючи зазначену посаду, ОСОБА_5 впроваджувала на території села правила, порядки та вимоги, встановлені окупаційною владою, примушувала місцевих жителів виходити на роботу та виконувати розпорядження окупаційної адміністрації, а у разі відмови вдавалася до погроз.

Зі слів свідка, їй відомі факти, коли ОСОБА_5 неодноразово приїжджала до місцевих жителів, у тому числі до родичів свідка, з вимогами погодитися на роботу в підконтрольних окупаційній владі установах, а після отримання відмови повторювала такі вимоги та чинила психологічний тиск, у зв`язку з чим окремі особи були змушені залишити місце проживання, побоюючись реалізації погроз.

Також свідок ОСОБА_8 зазначила, що діяльність ОСОБА_5 як представника окупаційної адміністрації систематично висвітлювалася в мережі Інтернет, зокрема в телеграм-каналах та на відповідних інформаційних ресурсах, де публікувалися матеріали про її роботу, проведені заходи та прийняті рішення.

На переконання свідка, ОСОБА_5 діяла добровільно, усвідомлюючи характер та наслідки співпраці з окупаційними органами влади.

На судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що

до 24 лютого 2022 року він проживав у селі Агаймани Іванівського району Херсонської області та був особисто знайомий з обвинуваченою ОСОБА_5 . До початку тимчасової окупації ОСОБА_5 була пенсіонеркою, офіційно не працювала та займалася домашнім господарством.

За показаннями свідка, після початку повномасштабного вторгнення та встановлення окупаційної влади ОСОБА_5 добровільно погодилася на співпрацю з представниками держави-агресора та приблизно з осені 2022 року зайняла посаду в системі окупаційних органів влади на тимчасово окупованій території.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що, перебуваючи на зазначеній посаді, ОСОБА_5 впроваджувала на території села правила та стандарти, встановлені російською федерацією, виконувала розпорядження окупаційної адміністрації та діяла як її представник.

Також свідок зазначив, що, на його переконання, ОСОБА_5 пішла на співпрацю з окупаційними органами з власної волі, будь-якого примусу чи тиску щодо неї не застосовувалося.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначений КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Таким чином, суд безсторонньо та неупереджено оцінивши надані стороною обвинувачення та стороною захисту докази, які є належними та допустимими, дійшов висновку, що підтверджені ними обставини виключають будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований обвинуваченій злочин було вчинено і остання є винною у його вчиненні. Стороною обвинувачення, на переконання суду, поза розумним сумнівом доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації вказаного діяння.

Наявність в діях обвинуваченої прямого умислу на вчинення інкримінованого злочину, а саме на добровільне зайняття посади у незаконному органі влади, створеному окупаційною адміністрацією російської федерації, встановлені судом на підставі сукупності досліджених судом доказів, зокрема, тих, що підтверджують обставини, які свідчать про очевидне розуміння обвинуваченою факту окупації вказаної території, яка мала відкритий характер, факту незаконності створення та роботи окупаційних адміністрацій та підпорядкованих їм органів влади, яка діяла на відповідній території, необхідності вчинення особою активних дій, спрямованих на забезпечення діяльності незаконного органу влади, виконання функцій представницької та виконавчої влади від імені окупаційної адміністрації, покладення на неї у зв`язку з цим відповідних обов`язків та наділення повноваженнями, що не охоплювалися діючим в Україні законодавством, що призвело до фактичного виконання завдань окупаційної адміністрації держави-агресора, не прихованою співпрацею із представниками окупаційної влади від російської федерації, яка офіційно визнана країною-агресором не лише на території України, а й більшістю країн світу та міжнародними організаціями.

Крім того, обвинувачена на момент окупації села Агаймани Генічеського району та перед вчиненням злочину була місцевою мешканкою, тобто вона була обізнана щодо законної влади від України, яка діяла на відповідній території, а отже очевидно розуміла незаконність вчинених нею дій, які були спрямовані на створення ознак зовнішньої легітимності для громадян рф та забезпечення діяльності окупаційного органу влади, що в свою чергу передбачало чітке розуміння нею наслідків, які вони мали зумовити та правових процедур, які при цьому мали бути застосовані до таких осіб. Крім того, з боку офіційних представників України неодноразово через засоби масової інформації громадянам України, які залишились на тимчасово окупованій території, роз`яснювалось про те, що дії, спрямовані на співпрацю з окупаційною владою, тягнуть за собою кримінальну відповідальність.

Зазначене є беззаперечним свідченням невимушеної поведінки обвинуваченої, відсутності будь-якого примусу щодо неї, а відтак, і цілковитої добровільності його дій.

Крім того, як встановлено із пояснень свідків, ОСОБА_5 не діяла формально або вимушено, а навпаки - демонструвала активну та добровільну поведінку, пов`язану із виконанням функцій у незаконному органі влади.

Так, зі змісту показань свідка ОСОБА_8 суд встановив, що ОСОБА_5 не лише погодилася на зайняття посади так званого голови Агайманського старостинського округу, а й вчинила активні дії для її отримання, зокрема самостійно виїжджала до смт Іванівка Іванівського району та зверталася до представників окупаційних органів влади з наміром працювати на відповідній посаді. Свідок ОСОБА_8 також пояснила, що після зайняття посади ОСОБА_5 впроваджувала на території села правила та порядки, встановлені окупаційною владою, примушувала місцевих жителів виходити на роботу й виконувати розпорядження окупаційної адміністрації, а у разі відмови вдавалася до погроз. Зазначені обставини свідчать не про підпорядкування ОСОБА_5 чужій волі під тиском, а про реалізацію нею власних владних повноважень як представника окупаційної адміністрації.

Показання свідка ОСОБА_9 узгоджуються з наведеними показаннями та підтверджують відсутність примусу щодо ОСОБА_5 . Зокрема, свідок ОСОБА_9 прямо зазначив, що ОСОБА_5 добровільно погодилася на співпрацю з представниками держави-агресора та зайняла посаду в системі окупаційних органів влади, при цьому будь-якого примусу чи тиску щодо неї не застосовувалося. У сукупності такі показання виключають версію про вимушений характер зайняття ОСОБА_5 посади або виконання нею обов`язків під страхом чи погрозами з боку окупаційної адміністрації.

Добровільність участі ОСОБА_5 підтверджується також змістом письмових доказів, досліджених судом. Зокрема, відповідно до протоколів огляду Інтернет-сторінок та інтернет-ресурсів зафіксовано, що ОСОБА_5 публічно позиціонувалася як посадова особа окупаційної адміністрації - «глава поселения», брала участь у вирішенні питань життєзабезпечення населеного пункту, організації робіт та заходів, взаємодіяла з іншими представниками окупаційних органів влади та військовослужбовцями рф, а також публічно висловлювалася щодо організації роботи закладу охорони здоров`я, кадрового забезпечення та надання медичних послуг населенню. Такий характер поведінки, зафіксований у відкритих джерелах, узгоджується з показаннями свідків про активне виконання ОСОБА_5 функцій представника окупаційної адміністрації і не свідчить про виконання нею ролі під примусом або суто формально.

Отже, сукупність показань свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та досліджених письмових доказів підтверджує, що ОСОБА_5 усвідомлювала характер своїх дій та їх спрямованість на забезпечення діяльності незаконно створеного органу влади, і при цьому добровільно, без застосування до неї насильства, погроз чи інших обставин примусу, погодилася на зайняття посади та здійснювала організаційно-розпорядчі й адміністративно-господарські функції на тимчасово окупованій території України.

Таким чином, розглянувши кримінальне провадження у межах, передбачених частиною першою статті 337 КПК України, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні наведені вище письмові докази у їх сукупності, надавши їм правову оцінку, відповідно до вимог статті 94 КПК України, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, взявши до уваги показання свідків, які були допитані безпосередньо під час судового засідання, які є послідовними, узгодженими між собою та іншими обставинами підтвердженими письмовими доказами, які, на думку суду, є належними та допустимими, не викликають сумнівів у їх достовірності, у зв`язку з чим їх слід покласти в основу обвинувального вироку, суд дійшов висновку, що на момент вчинення злочину територія, села Агаймани Генічеського району Херсонської області була тимчасово окупованою, на ній було сформовано окупаційний орган влади, підконтрольний державі-агресору російській федерації, а обвинувачена, будучи громадянкою України та безсумнівно обізнаною про вказані обставини, добровільно вчинила вказані дії, які суд кваліфікує за частиною п`ятою статті 111-1 КК України, як колабораційна діяльність, а саме добровільне зайняття громадянкою України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченій покарання суд дійшов таких висновків.

Положеннями частин першої, другої статті 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до частини другої статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Пунктом 3 частини першої статті 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до положень частини п`ятої статті 12 КК України та санкції частини п`ятої статті 111-1 КК України встановлено, що інкриміноване обвинуваченій кримінальне правопорушення є тяжким злочином проти основ національної безпеки України, яке передбачає відповідальність у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Отже, при визначенні обвинуваченій виду та розміру покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характер діяння, форму й ступінь вини, мотиви вчинення кримінального правопорушення, наслідки його вчинення, інші обставини, які впливають на покарання, а також дані про її особу, яка раніше не судима, на обліку у лікаря психіатра та у лікаря нарколога не перебуває, на момент окупації проживала в населеному пункті в якому і вчинила дії щодо сприяння функціонуванню окупаційного органу влади та виконання організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських функцій, характеризується за місцем проживання посередньо, не притягувалася до кримінальної відповідальності.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_5 відповідно до статті 66 КК України, суд не встановив.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_5 відповідно до статті 67 КК України, суд не встановив.

Зважаючи на те, що обвинувачена, як громадянка України, вчинила тяжкий злочин проти основ національної безпеки України в період встановленого в Україні воєнного стану, який у зв`язку з цим становить підвищену суспільну небезпеку, наслідки якого виявились, зокрема, у сприянні своїми діями державі-агресору в утвердженні незаконної окупаційної влади на території України, що порушило незалежність, суверенітет, територіальну цілісність та конституційний лад України, а також враховуючи вчинення обвинуваченою вказаного злочину із корисливих мотивів, про що свідчить відсутність обставин, які б підтверджували перебування її у тяжкому матеріальному стані, інші обставини, які б об`єктивно давали б підстави для відповідних висновків, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченої, її перевиховання та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень можливо досягти шляхом призначення їй основного покарання у виді позбавлення волі на максимальний строк десять років, та додаткового покарання, у виді конфіскації всього майна, яке є її власністю, а також враховуючи, положення частини першої статті 55 КК України, висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду висловлені в постанові від 02 лютого 2022 року у справі № 344/16025/18, правові позиції наведені в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», правовий висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду щодо застосування стаття 55 КК України, викладений у постанові від 04 вересня 2023 року у справі № 404/2081/22, обов`язкового додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати будь-які посади, пов`язані з виконанням організаційно-распорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, правоохоронних органах, органах державного управління, місцевого самоврядування або органах, що надають публічні послуги строком на п`ятнадцять років, що за характером і обсягом повноважень є аналогічними тим, з якими було пов`язане вчинене кримінального правопорушення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 04 грудня 2024 року у справі № 490/10734/24 стосовно обвинуваченої, за її відсутності, було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, без зазначення строку дії такої ухвали.

Зважаючи на обставини справи, призначене обвинуваченій покарання, яке пов`язане з позбавленням волі, а також відсутність останньої на проголошенні вироку, суд вважає за необхідне продовжити застосований запобіжний захід до набрання вироком законної сили, з метою забезпечення його виконання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений, речові докази відсутні.

Відповідно до частини другої статті 124 КПК України процесуальні витрати слід відшкодувати шляхом стягнення з обвинуваченої на користь держави документально підтверджених витрат на залучення експерта.

На підставі викладеного, керуючись статтями 373, 374 КПК України, Великоолександрівський районний суд Херсонської області, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 111-1 КК України, та призначити їй покарання у виді десяти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати будь-які посади, пов`язані з виконанням організаційно-распорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, правоохоронних органах, органах державного управління, місцевого самоврядування або органах, що надають публічні послуги, строком на п`ятнадцять років та з конфіскацією усього належного їй на праві приватної власності майна.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою обраний стосовно ОСОБА_5 , залишити до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі обвинуваченій ОСОБА_5 обраховувати з моменту її затримання в порядку виконання вироку суду.

Строк відбування покарання у виді позбавлення права обіймати будь-які посади, пов`язані з виконанням організаційно-распорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, правоохоронних органах, органах державного управління, місцевого самоврядування або органах, що надають публічні послуги обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати на проведення судової експертизи в сумі 3183,60 грн.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та захиснику, а інформацію про ухвалений вирок, опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями частини третьої статті 323 і статті 297-5 КПК України та на офіційному веб-сайті суду.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Копія вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржено до Херсонського апеляційного суду через Великоолександрівський районний суд Херсонської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ________________ ОСОБА_1