УХВАЛА

15 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 204/4725/17

провадження № 51- 3530ск25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 05 червня 2025 року стосовно виправданих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,

встановив:

Прокурор звернувся до Суду з касаційною скаргою на вищевказане судове рішення стосовно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її необхідно залишити без руху, встановивши строк для усунення недоліків.

Відповідно до пункту 4 ч. 2 ст. 427 КПК в касаційній скарзі зазначаються обґрунтування вимог особи, яка її подає, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Так, обґрунтування має узгоджуватися з положеннями ч. 1 ст. 438 КПК, згідно з якими підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК.

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції. Також слід враховувати, що відповідно до

ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Натомість, прокурор, обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на те, що суд апеляційної інстанції безпосередньо не дослідив докази, наявні у матеріалах кримінального провадження, що на його думку, є істотним порушенням норм КПК.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції зобов`язаний за клопотанням учасників судового провадження повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Водночас прокурор не наводить підстав для повторного дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, а також не зазначає, яких порушень норм процесуального закону припустився апеляційний суд в частині дотримання приписів ст. 404 КПК, з огляду на те, що відмова у задоволенні клопотання не може беззаперечно вважатися порушенням норм процесуального закону за відсутності належного обґрунтування.

Також вказуючи на невідповідність ухвали суду апеляційної інстанції вимогам

ст. 419 КПК, прокурор стверджує, що апеляційний суд не надав оцінки доводам його апеляційної скарги та не навів переконливих мотивів на їх спростування, водночас, не конкретизує, які саме доводи його апеляційної скарги були залишені поза увагою апеляційним судом.

Крім того, прокурор вважає незаконним рішення апеляційного суду, який погодився з позицією місцевого суду щодо визнання недопустимими доказами протоколів НСРД через невірно обраний прокурором їх вид, однак, як убачається з доданих до касаційної скарги копій судових рішень, вказані протоколи визнані недопустимими ще і з інших підстав, проте, прокурор у касаційній скарзі відповідних доводів не наводить. До того ж, прокурор не обґрунтовує, у чому полягає неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 429 КПК, суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху і надає особі, яка подала скаргу, необхідний строк для усунення недоліків.

Колегія суддів звертає увагу, що особа, яка подає касаційну скаргу та якій надано строк на усунення її недоліків, може виправити їх шляхом складання нового тексту касаційної скарги, якщо зауваження колегії суддів стосувалися змістовної частини скарги, та/або шляхом подання додаткових документів, якщо, всупереч вимогам КПК, вона не надала усіх документів, які мають подаватися разом з касаційною скаргою.

Керуючись ст. 429 КПК, Суд

постановив:

Касаційну скаргу прокурора на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від

05 червня 2025 року стосовно виправданих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків касаційної скарги - п`ятнадцять днів із дня її отримання.

У разі невиконання вимог ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3