УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2025 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0000247 від 12.03.2025, за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.5 ст.361 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Київського районного суду м. Одеси надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0000247 від 12.03.2025, за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.5 ст.361 КК України.

ОСОБА_3 у своїй заяві вказує, що транспортний засіб «BMW X5» д.н.з. НОМЕР_1 належить їй на праві власності, остання не має жодного відношення до кримінального провадження, не є підозрюваною. Майно на яке накладено арешт перебуває у власності добросовісного набувача, а за такого вважає, що відпала необхідність в арешті зазначеного автомобіля.

Власник майна надала заяву в якій клопотання підтримала, просила його задовольнити з підстав викладених письмово, розглянути у її відсутності.

Процесуальний керівник надав заяву в якій зазначив, що заперечує проти задоволення клопотання про скасування арешту з автомобіля, просив розглянути у його відсутності.

Дослідивши клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Слідчим суддею встановлено, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 13.06.2025 року у справі №947/20685/25 було накладено арешт на майно, а саме:

-банківські картки: № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 ;

-грошові кошти в розмірі 13 000 гривень (18 банкнот номіналом по 500 грн та 20 банкнот номіналом по 200 грн);

-транспортний засіб «BMW X5» д.н.з. НОМЕР_1 ,

шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження і користування вказаним майном до скасування арешту у порядку встановленому КПК України.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Під час вирішення питання про наявність підстав для застосування арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження необхідно враховувати практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка визначає, що ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини спрямована не тільки на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, але також зобов`язує державу вживати необхідних заходів, спрямованих на захист права власності. Зазначена правова позиція сформульована ЄСПЛ у справі «Броньовський проти Польщі» від 22 червня 2004 року. У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також Європейський суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття таких заходів.

Згідно ч. 1 ст. 318 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно із Узагальненням судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, інформацію про що заслухано та обговорено на засіданні пленуму ВССУ, яке відбулося 07.02.2014 року, зазначається, що щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст.ст. 276 - 279 КПК, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.

Дослідивши матеріали клопотання та додані до нього додатки слідчий суддя приходить до висновку, на даний час власнику вилученого майна про підозру не повідомлено, доказів причетності власника транспортного засобу або його участі у вчиненні злочину не надано, пройшов достатній проміжок часу для здійснення огляду транспортного засобу та фіксації необхідних доказів щодо нього, водночас продовження дії арешту на майно позбавляє власника можливості здійснювати свої права на користування та розпорядження своїм майном.

Фактичні обставини справи свідчать про відсутність потреби для подальшого застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, тому на даний момент відпала необхідність у накладенні арешту на транспортний засіб «BMW X5» д.н.з. НОМЕР_1 .

На підставі вищевикладеного, з метою не допущення порушення гарантованого Конституцією України та міжнародними договорами права власника на користування, володіння та розпорядження належним йому майном, беручи до уваги, що в судовому засіданні не було доведено необхідності в подальшій дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання власника майна підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 174, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0000247 від 12.03.2025, за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.5 ст.361 КК України задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 13.06.2025 року у справі №947/20685/25, в частині накладення арешту шляхом заборони володіти, користуватись та розпоряджатись майном, а саме з: транспортного засобу «BMW X5» д.н.з. НОМЕР_1 .

Повернути вказаний транспортний засіб власнику або його представнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1