Справа № 127/4402/25
Провадження №11-кп/801/1044/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 24 вересня 2025 року,

якою задоволено клопотання прокурор ОСОБА_6 та продовжено запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою на шістдесят днів, а саме з 24 вересня 2025 року до 22 листопада 2025 року включно,

установив:

У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 317 КК України.

Прокурор ОСОБА_6 у судовому засіданні заявила клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на шістдесят днів, в зв`язку з тим, що в кримінальному провадженні продовжують існувати ризики, які стали підставою для застосування до нього даного запобіжного заходу, оскільки перебуваючи на волі обвинувачений зможе незаконно впливати на свідків, тому що добре їх знає, також, може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тому наявні підстави для продовження діючого запобіжного заходу.

Захисник ОСОБА_7 заперечував з приводу задоволення клопотання прокурора, зазначив, що ризики, які вказані в ст. 177 КПК України, відсутні, оскільки його підзахисний вину визнає і готовий понести покарання. Також, повідомив, що саме стороною обвинувачення затягується розгляд кримінального провадження, тому що свідки до зали суду не забезпечуються, а лише відкладаються засідання, тому просив змінити запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме, домашній арешт у нічний час.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав думку захисника.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 вересня 2024 року задоволено клопотання прокурора. Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою продовжено на шістдесят днів, з 24 вересня 2025 року до 22 листопада 2025 року включно.

Постановлене рішення мотивовано тим, що ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу не зменшились, а тому є підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_8 може продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення, переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, у якій просив застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, а саме нічний домашній арешт з 22 год. до 07 год. На думку захисника, прокурор у судовому засіданні не довела наявність ризиків та обставин, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 може, здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України. Захисник звертає увагу на те, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, однак жодних процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні на обвинуваченого до розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою не слідчий чи прокурор не покладав. Вважає, що сам факт тяжкості злочину, який інкримінується ОСОБА_8 , не може бути підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки це суперечить презумпції невинуватості. Також звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненому визнав, має постійне місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 , має на утриманні малолітню дитину; на місці затримання працівниками поліції, жодних противоправних дій стосовно них не вчиняв, завірив Суд, що на всі виклики прокурора та суду буде з`являтися своєчасно, просив Суд надати можливість працювати та виховувати малолітню доньку.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 просили задовольнити апеляційну скаргу та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту.

Прокурор ОСОБА_6 просила залишити апеляційну скаргу захисника без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідача, виступи сторін, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як убачається з мотивувальної частини ухвали, суд зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався в повному обсязі з огляду на такі обставини.

Згідно з вимогами п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У відповідності до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд, при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, згідно із ст.178 КПК України та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченій особі у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час судового розгляду вказаного кримінального провадження у судовому засіданні судом у порядку ст.331 КПК України було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .

На думку апеляційного суду, клопотання прокурора відповідає вимогам ст.199 КПК України, подано у визначений цією статтею строк, містить всі визначені кримінальним процесуальним кодексом відповідні відомості та обставини, які враховуються при продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вирішуючи клопотання прокурора, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновку про існування процесуальних ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які не зменшилися й виправдовують тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Колегія суддів установила, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, яке відноситься до тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до десяти років з конфіскацією майна та за ч. 1 ст. 317 КК України, яке відноситься до нетяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до п`яти років. Також установлено, що обвинувачений ОСОБА_8 має постійне місце проживання, не одружений, офіційно не працевлаштований, у нього відсутнє постійне джерело доходу.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, апеляційний суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, може вдатися до відповідних дій.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК, впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 225, ч. 4 ст. 95 КПК України. Так, свідків у даному кримінальному провадженні ще не допитано.

Зважаючи на корисливий характер злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , є підстави вважати, що вчинення корисливих злочинів є основним джерелом доходів обвинуваченого, а тому останній може продовжити таку діяльність, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.

З огляду на це, судом першої інстанції обґрунтовано продовжено обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки у подальшому та як наслідок унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати судового розгляду кримінального провадження.

Не є підставою для зміни запобіжного заходу на нічний домашній арешт доводи захисника про те, що обвинувачений має постійне місце проживання та реєстрації, визнав свою вину, має на утриманні малолітню дитину, на місці затримання працівниками поліції, жодних противоправних дій стосовно них не вчиняв, завірив Суд, що на всі виклики прокурора та суду буде з?являтися своєчасно, просив Суд надати можливість працювати та виховувати малолітню доньку.

Так, частина із зазначених обставини існувала на час інкримінованих дій, однак вони не стали для обвинуваченого стримуючим фактором. Колегія суддів при вирішенні питання застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам виходить з того, що домашній арешт не є дійовим запобіжним заходом щодо обвинуваченого, оскільки відсутні відомості про міцні соціальні зв`язки за адресою, де буде проживати обвинувачений у разі обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. При цьому існуючі соціальні зв`язки обвинуваченого є недостатніми для того, щоб гарантувати його належну процесуальну поведінку, а доказів того, що на час постановлення оскаржуваної ухвали сталися суттєві зміни чи виникли інші обставини, які б доводили те, що заявлені раніше ризики зменшилися, до суду не надано.

Окрім того, колегія суддів не погоджується з доводами захисника про те, що до моменту обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого жодних процесуальних обов`язків у вказаному кримінальному провадженні на нього до розгляду клопотання ніхто не покладав.

У даному разі набуття ОСОБА_8 процесуального статусу підозрюваного, а потім обвинуваченого автоматично наділяє його переліком прав та обов`язків, визначених ст. 42 КПК України. До того ж, диспозиція ч.1 ст. 177 КПК України не передбачає вимог, що відповідні обов`язки мають бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого слідчим, прокурором чи судом, оскільки вказана норма передбачає лише наявність прав та виконання обов`язків, визначених законом у зв`язку з набуттям особою процесуального статусу підозрюваного або обвинуваченого.

Отже, доводи апеляційної скарги захисника про те, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та невмотивованою не заслуговують на увагу, оскільки місцевим судом ретельно враховано ті обставини, на які вказує захисник у поданій апеляційній скарзі, та ухвалено рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обставин, передбачених КПК України, що виключають можливість продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ні судом першої інстанції, ні судом апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

З урахуванням викладеного, ухвала суду відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419,422-1 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 24 вересня 2025 року - залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4