Справа №760/7962/20 1-кп/760/824/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2025 року Солом`янський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1

секретаря - ОСОБА_2

з участі: прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

провівши у відкритому судовому засіданні розгляд клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №001186, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.02.2020 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Олександрії, Кіровоградської області, українець, громадянин України, із середньою освітою, не працевлаштований, не одружений, який не має на утриманні малолітніх та непрацездатних осіб, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинувачується у вчиненні суспільно небезпечного діяння, що під підпадає ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, а саме у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у житло,що було не доведено до кінця з причин,

що не залежали від його волі.

ОСОБА_4 , перебуваючи на території Солом`янського району м. Києва, а саме 17.02.2020 приблизно о 15:00 годині, перебуваючи поблизу приміщення гуртожитку Київського національного університету будівництва та архітектури, який знаходиться за адресою:м. Київ, вул. Волинська, 11/14, не проживаючий в даному гуртожитку за вищевказаною адресою, де з метою особистої наживи та незаконного збагачення вирішив повторно таємно викрасти чуже майно.

Реалізовуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливим мотивом, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає та не може перешкодити, вважаючи, що його дії залишаться непомітними, ОСОБА_4 піднявся на третій поверх вказаного гуртожитку, за адресою АДРЕСА_2 , де шляхом вільного доступу, проник до кімнати НОМЕР_1, в якій в цей час перебувала на ліжку та спала потерпіла ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в подальшому підійшов до дивану, який знаходиться біля вікна, на відстані приблизно 10 см від ліжка на якому спала потерпіла, на вказаному дивані знаходилась сумка потерпілої, з якої останній намагався викрасти гаманець червоного кольору, в якому знаходились грошові кошти в сумі 1437 гривень, та розпорядитись ними на власний розсуд, однак не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, так як на виході з приміщення кімнати був помічений потерпілою ОСОБА_6 з викраденим майном.

Таким чином, дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.2 ст. 15, ст..185 ч. 3 КК України, як вчинення закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у житло, що було не доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі, вчинив суспільне небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.

Між тим, в ході досудового розслідування для з`ясування психологічного , психіатричного та наркологічного стану ОСОБА_4 було призначено стаціонарну амбулаторну судово-психіатричну експертизу.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №34 від 17.03.2020 року: « ОСОБА_4 страждає на теперішній час та страждав на період скоєння кримінального правопорушення, в скоєнні якого він підозрюється на стійкий психічний розлад у вигляді шизофренії параноїдної форми, маніаформно - параноїдний синдром (F 20. За МКХ 10). За своїм психічним станом ОСОБА_4 не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними на період кримінального правопорушення, в скоєнні якого він підозрюється, та не може на теперішній час усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психологічним станом ОСОБА_4 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді поміщення до спеціального закладу з надання стаціонарної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Доцільним також є застосування щодо ОСОБА_4 ч. 2 ст. 508 КПК України. На хронічний алкоголізм, наркоманію ОСОБА_4 не страждає».

Прокурор Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу.

В судовому засіданні прокурор просив задовольнити клопотання та вказав,що в ході досудового розслідування були встановлені докази причетності останнього до вчинення вищевказаного діяння,а саме:

протокол прийняття заяви ОСОБА_6 від 17.02.2020 р. про вчинене кримінальне правопорушення ;

протокол огляду місця події від 17.02.202 р. з додатками ;

протокол пред`явлення особи для впізнання від 17.02.2020 р.;

повідомленням про підозру від 18.02.2020 р.;

висновок судово-психіатричного експерта № 34 від 17.03.2020 р.;

ОСОБА_4 в судовому засіданні не спорював своєї причетності до вчинення крадіжки майна потерпілої ОСОБА_6 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні при призначенні судом примусових заходів медичного характеру просив врахувати,що останній пройшов примусове лікування ,призначене йому ухвалою Подільського районного суду м. Києва 05.10.2020 року за вчинене ним діяння, яке підпадає під кваліфікацію ст.. 289 ч.2 КК України.

Лікування проходив у комунальному некомерційному підприємстві «Клінічна лікарня «Психіатрія» виконавчого органу Київської міської державної адміністрації та був виписаний 13.12.2022 на підставі ухвали Подільського районного суду м. Києва від 05.12.2022 про зміну примусових заходів медичного характеру з госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом на амбулаторну примусову психіатричну допомогу за місцем реєстрації.

Також захисник просив врахувати,що ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.06.2023 було розглянуто заяву лікаря-психіатра КНП «МЗНПД» та продовжено застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Після чого, Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25.04.2024 року були припинені примусові заходи медичного характеру відносно ОСОБА_4 у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому вигляду у зв`язку із стабілізацією його психічного стану, відсутністю суспільно небезпечних тенденцій та згодою останнього на добровільне лікування.

Отже, захисник просив врахувати ці обставини та не призначати ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу, а обмежитись амбулаторним лікуванням в психіатричному закладі.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання та надані суду докази, суд приходить до наступного.

Статтею 513 КПК України імперативно передбачено, що під час постановлення ухвали щодо застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує, чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення, чи вчинено це діяння певною особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення в стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які саме.

Обставини вчинення ОСОБА_4 суспільно-небезпечного діяння, що підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового розгляду справи.

Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 3 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» неосудність є юридичною категорією, а тому визнання особи неосудною (ч. 2 ст. 19 КК) належить виключно до компетенції суду.

У відповідності до частини 2 статті 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Згідно зі статтею 93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Враховуючи досліджені судом обставини справи та надані прокурором докази, а також наявність у ОСОБА_4 захворювання на шизофренії параноїдної форми, маніаформно - параноїдний синдром (F 20. За МКХ 10), що підтверджується висновком експерта, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 на момент вчинення ним суспільно-небезпечного діяння не міг в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними, отже ОСОБА_4 перебував у стані неосудності.

Згідно статті 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Згідно пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», визначаючи відповідно до ст. 94 КК тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння. Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб (ч. 1 ст. 94 КК), суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру.

Згідно статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Враховуючи вищевикладене, суд, враховуючи конкретні обставини вчинення суспільно небезпечного діяння, дані про характер і тяжкість наявного у ОСОБА_4 психічного захворювання, висновки судово-психіатричного експерта №34 від 17.03.2020 р., а також дані про проходження ним вже лікування та відсутністю на даний момент у його госпіталізації, вважає необхідним частково задовольнити клопотання прокурора та застосовує до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання йому амбулаторної психіатричної допомоги за місцем проживання в Київській міській психоневрологічній лікарні №2 за адресою: місто Київ вул. Миропільська, буд. 8.

Керуючись ст. ст. 19, 93, 94 КК України, ст. ст. 100, 314, 368 - 372, 376, 503-513 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора - задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді надання йому амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку по місцю проживання останнього в Київській міській психоневрологічній лікарні №2 за адресою: місто Київ вул. Миропільська, буд. 8.

Речові докази:

- диск «Maximus» з маркуванням «DR 5F60-50013» з відео огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 - залишити в матеріалах кримінального провадження.

- диск з відеозаписом проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_6 - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Ухвала про застосування примусових заходів медичного характеру може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва протягом 7-ти днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1