Кримінальне провадження № 473/6482/25
УХВАЛА

про призначення справи до судового розгляду

"11" грудня 2025 р. місто Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судових засідань ОСОБА_2 ,

учасники процесу:

прокурор ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції з ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор»),

його захисник адвокат ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Вознесенська кримінальне провадження №0000199 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Червоне Рузаєвського району Кокчетавської області Республіки Казахстан, громадянин України, не має на утриманні дітей, не судимий, зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Під час підготовчого судового засідання встановлено, що кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.2 ст.307 КК України - підсудне Вознесенському міськрайонному суду Миколаївської області; відсутні підстави для закриття провадження, передбачені ст.284 КПК України; обвинувальний акт відповідає вимогам, визначеним ст.291 КПК України, учасники кримінального провадження не заперечують проти призначення його судового розгляду, а тому відповідно до ст.314 КПК України провадження слід призначити до судового розгляду на підставі наданого стороною обвинувачення обвинувального акту в межах строку, визначеного ч.2 ст.316 КПК України.

Судовий розгляд здійснювати суддею одноособово у відкритому судовому засіданні, оскільки відсутні передбачені ч.2 ст.27 КПК України підстави для проведення закритого судового засідання.

ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення за ч.2 ст.307 КК України, санкцією якої передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна. Тому із врахуванням положень ст.314, ст.314-1 КПК України відсутні підстави для складання стосовно нього досудової доповіді.

Адвокатом заявлено клопотання про виклик та допит свідків сторони обвинувачення, які зазначені в реєстрі. Суд вважає, що таке клопотання підлягає задоволенню, оскільки у сторони захисту є право на допит свідків, натомість як сторона обвинувачення має забезпечити їх присутність в судовому засіданні.

Прокурором 10 грудня 2025 року подано до суду клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки строк запобіжного заходу закінчується 14 грудня 2025 року відповідно до ухвали слідчого судді, натомість як не зменшилися ризики того, що ОСОБА_4 може переховуватись від суду; вчинити інші кримінальне правопорушення.

Прокурор підтримала клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник просили застосувати відносно обвинуваченого домашній арешт.

Так адвокат ОСОБА_5 вказав, що його клієнт позитивно характеризується, має хронічні захворювання, має статус УБД та є членом спілки воїнів-інтернаціоналістів.

Вирішуючи клопотання щодо запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує, що відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно із ст.194 КПК України суд зобов`язаний встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує прокурор, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України клопотання прокурора, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився.

На стадії підготовчого судового засідання сторони процесу доказів про необгрунтованість підозри, про яку повідомлено ОСОБА_4 , суду не надали.

Щодо ризиків, то з переліку зазначених прокурором в клопотанні, суд вважає доведеним ризик переховування обвинуваченого від суду, оскільки ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, та покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним за пред`явленим обвинуваченням, вказує на те що ризик його переховування від суду не зменшився.

Ризик вчинення ОСОБА_4 інших правопорушень не підтверджено, оскільки згідно із обвинувальним актом, що затверджено прокурором, обвинувачений не судимий та відсутні докази того, що він має статус обвинуваченого чи підозрюваного в інших провадженнях.

З огляду на доведеність лише ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_4 від суду, враховуючи тяжкість пред`явленого йому обвинувачення, те, що він з 2018 року має статус УБД, характеризується виключно позитивно, має родину та дружину, постійне місце проживання та житло, що є його власністю, його вік та наявні захворювання, те, що згідно із пред`явленим обвинуваченням йому пред`явлено обвинувачення у вчиненні лише одного епізоду правопорушення, суд вважає, що існують підстави для зміни йому запобіжного заходу на більш м`який у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Так прокурором в ході розгляду клопотання не доведено того, що встановленим судом ризику не можна запобігти шляхом застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів.

Так обвинувачений утримується під вартою фактично в очікуванні судового рішення, що порушує його право на свободу та особисту недоторканість, гарантоване ст.12 КПК України, тоді як згідно Рішенням ЄСПЛ «Сергій Волосюк проти України» (від 12.03.2009 року) по закінченні певного часу тяжкість злочину не може достатньою причиною для виправдання тривалого ув`язнення і судові органи повинні надати більше підстав, які повинні бути чітко вказані й обґрунтовані в їх рішеннях.

Суд вважає, що із спливом певного проміжку часу, ризики, які слугували підставою для утримання ОСОБА_4 під вартою, вже не виправдовують застосування до нього на стадії судового розгляду самого суворого запобіжного заходу із переліку, який визначено в ст.176 КПК України, а обставини провадження дозволяють змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Так ст.181 КПК України визначено, що: «1. Домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

2. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

3. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.

4. Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження.

5. Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю».

Також цілодобовий домашній арешт є досить суворим запобіжним заходом, який фактично прирівнюється до тримання під вартою, оскільки ч.7 ст.72 КК України визначає, що: «Домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі».

Окрім того, суд враховує, що згідно із рішенням ЄСПЛ від 4 липня 2019 року у справі «Корбан проти України», а саме п.138: «138. … домашній арешт вважається, з огляду на його рівень та суворість, позбавленням волі у розумінні цього положення».

У справі є докази того, що житло, де утримуватиметься ОСОБА_4 на час домашнього арешту, є його власністю.

Оскільки вирішені усі питання, визначені ст.315 КПК України, суд визнає підготовку справи до судового розгляду завершеною.

Керуючись ст.ст.314-316, 372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

призначити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, яке відбудеться в приміщенні суду за адресою Миколаївська область, м.Вознесенськ, вул.Кібрика, 11, зал судових засідань №3, - на 18 грудня 2025 року на 16 год.

Про час та місце проведення судового засідання повідомити учасників процесу.

Клопотання захисника про допит свідків задовольнити та покласти на прокурора обов`язок забезпечити явку в судове засідання свідків сторони обвинувачення згідно із ч.3 ст.23 КПК України.

В задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовити.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на два місяці (60 діб), а саме до 08 лютого 2026 року включно за адресою АДРЕСА_1 .

Заборонити обвинуваченому ОСОБА_4 залишати місце свого проживання цілодобового, окрім виклику до суду, та зобов`язати прибувати за кожною вимогою до суду, а також утримуватися від спілкування із свідками за даним кримінальним провадженням.

Копію ухвали для виконання направити до Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївської області на електронну адресу .

На підставі ч.3 ст.202 КПК України звільнити ОСОБА_4 з-під варти.

Копію ухвали надіслати для виконання до ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» на електронну адресу .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1