Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
Справа № 695/4466/25
номер провадження 1-кс/695/1122/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2025 рокум. Золотоноша

Слідчий суддя Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 , за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноша клопотання слідчого СВ Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР №70001115 від 02.10.2025 р., за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з клопотанням, погодженим прокурором Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_4 , поданим в рамках кримінального провадження №70001115 від 02.10.2025 р., за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України, в якому просив накласти арешт на майно, яке перебуває у користуванні підозрюваного ОСОБА_5 , та заборонити користуватись і розпоряджатись мотоциклом марки «Дніпро МТ 10-36», реєстраційний номер « НОМЕР_1 ».

В обґрунтування клопотання зазначено наступне.

02.10.2025 в с. Благодатне, Золотоніського району по вул. Леоніда Каденюка, 26 Черкаської області, працівники поліції Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області, виявили та вилучили предмет ззовні схожий на гранату.

По даному факту 02.10.2025 розпочато досудове розслідування, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001115 від 02.10.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 02 жовтня 2025 року до Золотоніського районного відділу поліції ГУНП в Черкаській області надійшло повідомлення про те, що близько 20 год. 20 хв. у с. Благодатне Золотоніського району Черкаської області, поблизу магазину «Маркет», ОСОБА_6 перебуваючи у громадському місці, у стані алкогольного сп`яніння, погрожував застосуванням гранати оточуючим, демонстрував її та після чого зірвавши запал, утримував її в руках, чим грубо порушив громадський порядок.

По даному факту 03.10.2025 розпочато досудове розслідування, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001117 від 03.10.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

03.10.2025 року Золотоніською окружною прокуратурою кримінальні провадження №0001115 від 02.10.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та №0001117 від 03.10.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України об`єднано та присвоєно номер №0001115.

02.10.2025 року в період часу з 23 год. 25 хв. по 23 год. 50 хв. проведено огляд місця події за адресою: Черкаська область, Золотоніський район, с. Благодатне, прилегла частина до домоволодіння по АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено мотоцикл марки «Дніпро МТ 10-36», д.н.з. « НОМЕР_1 », з коляскою, виготовленою кустарним способом, який перебуває у користуванні ОСОБА_5 .

03.10.2025 року о 00 год 41 хв. в порядку ст. 208 КПК України був затриманий гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_2 .

03.10.2025 року постановою слідчого вилучений мотоцикл мотоцикл марки «Дніпро МТ 10-36», д.н.з. « НОМЕР_1 », з коляскою, що виготовлена кустарним способом, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

3 урахуванням вищевикладеного, з метою забезпечення кримінального, а також збереження речових доказів, запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження орган досудового розслідування вважає за доцільне накласти арешт на мотоцикл марки «Дніпро МТ 10-36», д.н.з. « НОМЕР_1 », з коляскою, яким користується ОСОБА_5 .

Накладення арешту на вищезазначений транспортний засіб є співмірним засобом забезпечення у даному кримінальному провадженні, а заборона відчуження сприятиме запобіганню ризику його відчуження і не стане тягарем у реалізації прав підозрюваного як власника на даний час, а тому слідчий, за погодженням із прокурором, звернувся до слідчого судді з даним клопотанням.

У судове засідання слідчий не прибув, у клопотання просив проводити розгляд справи за відсутності слідчого та прокурора.

Володілець ОСОБА_5 у судове засідання не прибув, перебуває в умовах Черкаського слідчого ізолятора.

Так як неявка учасників справи не перешкоджає розгляду клопотання, слідчий суддя проводить судове засідання без їх участі.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що СВ Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001115, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.10.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України.

03.10.2025 року о 00 год 41 хв. в порядку ст. 208 КПК України був затриманий гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_2 .

03.10.2025 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України носіння, зберігання, придбання вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, та кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України хуліганство, тобто порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом якщо вчинене із застосуванням вогнепальної зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

Як вбачається з матеріалів клопотання жодних експертиз чи інших слідчих дій з вилученим мотоциклом не призначено.

Санкціями ч. 1 ст.263 КК України та ч. 4 ст. 296 КК України конфіскація майна обвинуваченого не передбачена.

Цивільний позов не заявлений.

Проте з метою забезпечення збереження речового доказу орган досудового розслідування вважає за доцільне накласти арешт на майно, яке перебуває у користування підозрюваного ОСОБА_5 , та заборонити користування та розпорядження майном.

Однак з такими доводами суд не погоджується виходячи із наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 6 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону

Однак, зазначених вимог закону слідчий у клопотанні про арешт майна, не дотримується.

Так, слідчий суддя, вивчивши клопотання слідчого, встановив, що клопотання про накладення арешту на майно за змістом мотивування підстав накладення арешту на майно жодним чином не відповідають вимогам КПК України, тобто в клопотанні лише зазначено мету накладення арешту на майно збереження речових доказів.

За змістом положень ст. 2 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Крім того, право власності підлягає захисту, що закріплено міжнародними стандартами та усталеною практикою, яка закріплена в численних Рішеннях Європейського суду з прав людини з цих підстав.

Положеннями ч. 2 ст. 8 КПК України визначено, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Як вбачається зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини.

Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, зазначене гарантується ст.41 Конституцією України.

Достатніх правових і фактичних підстав для втручання у права власника саме в межах і для потреб цього кримінального провадження не вбачається.

Окрім вказаних підстав суд зауважує, що матеріали клопотання не містять жодних доказів існування ризиків передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, тобто можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження вказаного майна.

При цьому ч. 1 ст. 173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження и сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Таким чином органами досудового розслідування не було доведено достатності підстав для накладення арешту як заходу забезпечення кримінального провадження.

За вказаних обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що слідчим не доведено правової підстави у задоволенні клопотання про накладення арешту. На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що в задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 7, 110, 131, 132, 170-173, 369-372, 376 КПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР №70001115 від 02.10.2025 р., за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України,- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду області протягом п`яти діб.

Слідчий суддя ОСОБА_1