УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 750/16875/24

провадження № 51-3653 cк 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 лютого 2025 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 17 червня 2025 року,

встановив:

Завироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 лютого 2025 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 307Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років із конфіскацією всього належного їй майна за виключенням житла.

Вирішено питання щодо речових доказів та арешту майна у провадженні.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 17 червня 2025 року вказаний вирок залишено без змін.

Відповідно до обставин, встановлених у вироку суду, ОСОБА_5 діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з корисливих мотивів незаконно придбала та зберігала психотропні речовини з метою їх подальшого збуту.

Зокрема, не пізніше 18:50 09 серпня 2024 року, у невстановленому досудовим слідством місці, ОСОБА_5 незаконно придбала речовину, яка їй була відома як така, що містить у своєму складі психотропну речовину та зберігала її за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому цього ж дня близько 18:55, перебуваючи у приміщенні вказаної квартири, діючи умисно і з метою протиправного збагачення, реалізувала залученому для проведення оперативної закупки ОСОБА_6 особливо небезпечну психотропну речовину, що містить у своєму складі РVР, обіг якої заборонено, масою 0,2333 г, за що отримала 400 гривень.

Крім того, ОСОБА_5 діючи умисно і повторно, усвідомлюючи незаконність своїх дій, з корисливих мотивів, не пізніше 18:05 08 жовтня 2024 року у невстановленому досудовим слідством місці, незаконно придбала та зберігала психотропні речовини за адресою: АДРЕСА_2 .

Далі, близько 18:10, перебуваючи за місцем вказаного проживання, знову умисно, з метою протиправного збагачення, реалізувала психотропну речовину залученому для оперативної закупки ОСОБА_7 , що містить у своєму складі РVР, масою 0,2056 г, отримавши за це 400 гривень.

Також, ОСОБА_5 , умисно, повторно, діючи з метою збуту, незаконно придбала та зберігала психотропну речовину за адресою: АДРЕСА_2 . Маючи умисел на її пересилання, в невстановлений досудовим слідством день і час, але не пізніше 18:10 08 жовтня 2024 року, помістила 100 зіп-пакетів із психотропною речовиною у 99 конвертів, після чого о 18:51 прибула до відділення №19 ТОВ «Нова пошта» у м. Чернігові (вул. Всіхсвятська, 5, ) де оформила відправлення цих конвертів.

Загальна маса психотропної речовини РVР у зіп-пакетах становила 2,1318 г, що відповідає великому розміру відповідно до Таблиці 2 наказу МОЗ України №188 від 01 серпня 2000 року.

Проте пересилання не було здійснено у зв`язку із затриманням ОСОБА_5 08 жовтня 2024 о 18:52 у приміщенні відділення «Нова пошта». Таким чином, злочин в частині пересилання психотропних речовин не було закінчено з причин, що не залежали від волі ОСОБА_5 .

Крім того, ОСОБА_5 , діючи умисно та повторно, незаконно придбала та зберігала психотропну речовину РVР загальною масою 4,2437 г, за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 , до моменту її вилучення під час обшуку житла у період з 23:26 08 жовтня 2024 року до 02:02 09 жовтня 2024 року.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженої через суворість, просить пом`якшити призначене покарання ОСОБА_5 , застосувавши до неї положення ст. 75 КК.

В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що суди не врахували усіх даних про особу засудженої, які наявні в матеріалах справи, а саме те, що його підзахисна вчинила кримінальні правопорушення внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, а саме: на її утриманні перебувала тяжко хвора мати, неповнолітня донька та брат інвалід І групи, які потребували матеріальної допомоги.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи та дослідивши долучені до скарги копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації її дій за ч. 2 ст. 307 КК у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи захисника ОСОБА_4 про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженої через суворість та незастосування до неї положень ст.75 КК є необґрунтованими.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Згідно вимог ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання, зокрема, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість його виправлення без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Призначаючи ОСОБА_5 покарання суд, дотримуючись наведених вимог кримінального закону, урахував усі обставини кримінального провадження, в тому числі й тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК є тяжкими злочинами, кількість епізодів злочинної діяльності; особу обвинуваченої, яка раніше не судима, до адміністративної відповідальності не притягувалась, її вік, стан здоров`я, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, офіційно не працює, незаміжня, має на утриманні неповнолітню дитину, задовільну характеристику за місцем мешкання, те, що вчинення вказаних злочинів відбувалося під контролем правоохоронних органів, тяжких наслідків від їх вчинення не настало, а також наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відсутність обставин, які обтяжують покарання винної.

У зв`язку з вищенаведеним, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для призначення ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 307 КК більш м`якого покарання із застосуванням ст. 69 КК, а саме у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна за виключенням житла. На переконання суду виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства, а тому підстав для застосування ст. 75 КК до обвинуваченої суд не знайшов.

Суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення в межах своєї компетенції, ретельно перевірив доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 , які є аналогічними доводам, наведеним в його касаційній скарзі, та дійшов висновку про те, що таке покарання є справедливим, достатнім та необхідним для виправлення ОСОБА_9 та запобігання вчинення нею нових злочинів, відповідає загальним засадам, що передбачені статтями 50, 65 КК.

Крім того, як вбачається з ухвали апеляційного суду, питання щодо можливості застосування положень ст. 75 КК до ОСОБА_5 було предметом оцінки апеляційного суду і цей суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для звільнення засудженої від відбування покарання з випробуванням.

З вказаними висновками погоджується і колегія суддів Верховного Суду.

Призначаючи засудженій ОСОБА_5 покарання за вчинене кримінальне правопорушення, суди попередніх інстанції вимог закону України про кримінальну відповідальність не порушили.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі захисника мотиви щодо незгоди з судовими рішеннями в частині призначеного ОСОБА_5 покарання, не спростовують висновків судів та не містять переконливих доводів, які би дозволили Верховному Суду поставити під сумнів законність та обґрунтованість цих судових рішень.

Суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 лютого 2025 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 17 червня 2025 року стосовно ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_3