Номер провадження: 11-кп/813/2462/25
Справа № 946/3483/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000396 від 11.03.2025 року за апеляційною скаргою прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25.07.2025 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Кам`янка Ізмаїльського району Одеської області, громадянина України, одруженого, маючого неповнолітню дитину, з вищою освітою, працюючого лікарем в КНП ІМР «Ізмаїльська міська центральна лікарня», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,

встановив:

Оскарженим вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік, з покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межи України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід обвинуваченому вироком суду не обирався.

Вироком суду скасований арешт на речові докази по справі, накладений ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду від 03 лютого 2025 року.

Речові докази: гвинтівку зовні схожу на «АК-74», калібр 5,45мм № 873; гвинтівку зовні схожу на гвинтівку «Мосіна», калібр 7,62 мм № КМ48652; 4 предмети зовні схожі на магазини до «АК»; набої зовні схожі до «АК» калібром 5,45 у кількості 113од.; набої зовні схожі до «АК» калібром 7,62 у кількості 2од.; пістолет зовні схожий на пістолет «Макарова» калібр 9 мм, з написом B-WEST IJ70-17A; предмет зовні схожий на затвор до пістолета «Макарова» НОМЕР_1 та предмет зовні схожий на затвор до «ПМ» без номеру суд постановив конфіскувати, як знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

Також вироком суду вирішено питання щодо процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Оскарженим вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим в тому, що він, знаходячись в неустановленому місці, всупереч передбаченому законом порядку, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків у результаті таких своїх дій, без передбаченого законом дозволу, порушуючи Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12 жовтня 1992 року, постанову Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» № 2471-ХІІ від 17 червня 1992 року, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи, аналогічними за властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї, або вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 662 від 21 серпня 1998 року, у невстановлений час, придбав нарізний автомат конструкції Калашникова АК-74 калібром 5,45 мм та патрони до нього калібром 5,45мм в кількості 113 одиниць, нарізну довгоствольну гвинтівку Мосіна калібром 7,62мм та два патрони калібром 7,62мм до неї, нарізний короткоствольний пістолет 9-мм ИЖ70-17А № НОМЕР_2 та без передбаченого законом дозволу, зберігав за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Працівниками Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області 31 січня 2025 року в період часу з 07 години 52 хвилини до 09 години 45 хвилини в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено нарізний автомат конструкції Калашникова АК-74 калібром 5,45мм та патрони до нього калібром 5,45мм в кількості 113 одиниць, нарізну довгоствольну гвинтівку Мосіна калібром 7,62мм та два патрони калібром 7,62мм до неї, нарізний короткоствольний пістолет 9-мм ИЖ70-17А № НОМЕР_2 . Таким чином, ОСОБА_8 , незаконно придбав та зберігав, вогнепальну зброю, бойові припаси без передбаченого законом дозволу.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, яку в подальшому змінив у порядку ст.403 КПК України. Прокурор просить змінити вирок в частині вирішення долі речових доказів та на підставі ст.ст.96-1, 96-2 КК України застосувати спеціальну конфіскацію та конфіскувати у власність держави речові докази, а саме: автомат конструкції Калашнікова АК-74 калібром 5,45 мм; патрони до нього калібром 5,45 мм в кількості 77 одиниць; нарізну довгоствольну гвинтівку Мосіна калібром 7,62 мм; нарізний короткоствольний пістолет 9-мм ИЖ70-17А № НОМЕР_2 передати на потреби Збройним Силам України.

Інші речові докази, а саме: 33 відстріляні гільзи калібром 5,45 мм, 4 предмети зовні схожих на магазини до «АК», предмет зовні схожий на затвор до пістолета «Макарова» НОМЕР_1 та предмет зовні схожий на затвор до «ПМ» без номеру знищити.

В іншій частині вирок суду просить залишити без змін.

Прокурор вказує, що ухваленим вироком місцевий суд безпідставно застосував до речових доказів конфіскацію майна, яка відповідно до ст.ст.51, 52, 96-6 КК України є видом додаткового покарання до осіб, визнаний винуватими у вчиненні кримінального правопорушення. Однак, відповідно до ч.2 ст.59 КК України конфіскація майна може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу. Статтею 263 КК України конфіскація майна не передбачена.

Прокурор вважає, що суд першої інстанції безпідставно не застосував закон, який підлягав застосуванню, а саме положення ст.ст.96-1, 96-2 КК України, що свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 у судове засідання апеляційного суду не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно з ч.4 ст.401 КПК України (далі КПК) обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою, - також у разі, якщо про це надійшло його клопотання.

Відповідно до ч.4 ст.405 КПК неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.

Оскільки в апеляційній скарзі прокурора не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого ОСОБА_8 , з огляду на положення ч.4 ст.401 та ч.4 ст.405 КПК, колегія суддів дійшла висновку про можливість провести апеляційний розгляд без його участі та без участі захисника.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення прокурора, який підтримав змінену апеляційну скаргу, просив змінити вирок та застосувати спеціальну конфіскацію вогнепальної зброї; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 , в суді першої інстанції, не заперечував фактичні обставини справи, повністю визнав свою провину в пред`явленому обвинуваченні, не заперечував проти розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорює встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинення злочину, доведеність вини ОСОБА_8 у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Апеляційний суд визнає обґрунтованими висновки місцевого суду про доведеність винуватості обвинуваченого за встановлених судом першої інстанції та викладених у вироку обставин.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються, апеляційним судом не встановлено, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація скоєного ОСОБА_8 злочину не є предметом апеляційного розгляду.

Щодо доводів прокурора про необхідність застосування спеціальної конфіскації речових доказів у даному кримінальному провадженні, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які зокрема передбачено основне покарання у виді позбавлення волі, а згідно п.1 ч.2 цієї норми закону спеціальна конфіскація застосовується на підставі обвинувального вироку суду. Спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання (п.4 ч.1 ст.96-2 КК).

Згідно ч.ч.9-10 ст.100 КПК питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. Під час вирішення питання щодо спеціальної конфіскації насамперед має бути вирішене питання про повернення грошей, цінностей та іншого майна власнику (законному володільцю) та/або про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. У разі відсутності у винної особи майна, на яке може бути звернене стягнення, крім майна, яке підлягає спеціальній конфіскації, збитки, завдані потерпілому, цивільному позивачу, відшкодовуються за рахунок коштів від реалізації конфіскованого майна, а частина, що залишилася, переходить у власність держави.

Згідно п.3 ч.9 ст.100 КПК майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується.

Суд першої інстанції, при вирішенні питання долі речових доказів у кримінальному провадженні не врахував вимоги ч.9 ст.100 КПК, ст.ст.96-1, 96-2 КК України щодо існування підстав для застосування спеціальної конфіскації майна.

При цьому, суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо долі речових доказів, безпідставно застосував конфіскацію майна, яка відповідно до ст.ст.51, 52, 96-6 КК України є видом додаткового покарання до осіб, визнаний винуватими у вчиненні кримінального правопорушення.

У свою чергу, частиною 2 ст.59 КК України встановлено, що конфіскація майна може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу. Водночас санкцією ст.263 КК України конфіскація майна не передбачена.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з доводами прокурора про те, що ухвалюючи обвинувальний вирок відносно ОСОБА_8 , суд першої інстанції безпідставно не застосував закон, що підлягав застосуванню, а саме положення ст.ст.96-1, 96-2 КК України.

Таке рішення суду першої інстанції, з огляду на обставини кримінального провадження та положення ч.9 ст.100 КПК, ст.ст.96-1, 96-2 КК, визнається апеляційним судом незаконним у зв`язку з порушеннями місцевим судом положень кримінального процесуального закону, що тягне за собою зміну рішення суду першої інстанції.

Слід зазначити, що за своєю правовою природою спеціальна конфіскація належить до інших заходів кримінально-правового характеру (розділ XIV «Інші заходи кримінально-правового характеру» Загальної частини КК).

У рішенні № 1-р/2022 від 30 червня 2022 року у справі за конституційним поданням 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) статей 96-1, 96-2 Кримінального кодексу України (щодо спеціальної конфіскації) Конституційний Суд України визнав такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), статті 96-1, 96-2 КК, при цьому, серед іншого вказав, що спеціальна конфіскація не є видом кримінального покарання, тому її застосування, зокрема, примусове безоплатне вилучення майна у недобросовісної третьої особи, на підставі судового рішення (вирок, ухвала), не є притягненням до кримінальної відповідальності.

Спеціальна конфіскація в розумінні закону про кримінальну відповідальність є іншим заходом кримінально-правового характеру, що застосовується до винної особи в порядку ч.9 ст.100 КПК, та не є покаранням в розумінні ст.50 КК України.

Таким чином, спеціальна конфіскація не є кримінальним покаранням, її застосування не тягне за собою збільшення обсягу обвинувачення та не свідчить про неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, тому рішення про застосування спеціальної конфіскації судом апеляційної інстанції приймається у формі ухвали згідно приписів ч.1 ст.418 КПК.

Така позиція апеляційного суду відповідає правовому висновку Об`єднаної палати ККС у складі ВС, викладеному в постанові від 16.09.2024 року ( справа № 183/4229/23).

З огляду на зазначені обставини, змінена апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції підлягає зміні.

У зв`язку з тим, що експертизами в даному кримінальному провадженні не підтверджено придатність до використання: 33-ох відстріляних гільз калібром 5,45 мм; 4-ох предметів зовні схожих на магазини до «АК», предмету зовні схожого на затвор до пістолета «Макарова» НОМЕР_1 та предмету зовні схожого на затвор до «ПМ» без номеру, то вказані речові докази підлягають знищенню.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити його.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Змінену апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25.07.2025 року в кримінальному провадженні №0000396 від 11.03.2025 року, яким ОСОБА_8 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України змінити в частині вирішення долі речових доказів.

В порядку ч.9 ст.100 КПК, ст.ст.96-1, 96-2 КК України застосувати спеціальну конфіскацію та конфіскувати у власність держави з переданням на потребу Збройних Сил України автомат конструкції Калашнікова АК-74 калібром 5,45 мм; патрони до нього калібром 5,45 мм в кількості 77 одиниць; нарізну довгоствольну гвинтівку Мосіна калібром 7,62 мм; нарізний короткоствольний пістолет 9-мм НОМЕР_3 .

Речові докази: 33 відстріляні гільзи калібром 5,45 мм, 4 предмети зовні схожих на магазини до «АК», предмет зовні схожий на затвор до пістолета «Макарова» НОМЕР_1 та предмет зовні схожий на затвор до «ПМ» без номеру знищити.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4