Номер провадження: 11-кп/819/245/26 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Справа № 766/9837/23 Доповідач ОСОБА_2
ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/9837/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2026 м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 28.11.2025, якою щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-2 КК України,

продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 26.01.2026 включно.

в с т а н о в и в:

В провадженні Великоолександрівського районного суду Херсонської області на розгляді перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000673, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-2 КК України.

Ухвалою Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 28.11.2025 задоволено клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_7 до 26.01.2026 включно.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, обвинувачена ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 28.11.2025 скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосувати щодо неї запобіжний захід у виді домашнього арешту.

В обґрунтування своїх доводів указує, що клопотання прокурора містить формальне посилання на ризики, не базується на доказах, а мають характер припущень, що порушує зміст п.1,2 ст.84 КПК України.

Стороною обвинувачення не наведено жодної обставини, яка б свідчила про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові, які б виправдовували її тримання під вартою.

Крім того, зазначає, що судом не взято до уваги вимоги ст.178 КПК України, так як вона має неповнолітню дитину, власне житло, працевлаштована, сталі соціальні зв`язки, а також те, що вона тривалий час, а саме з 29.09.2023 перебуває під вартою.

Прокурора було належним чином повідомлено про дату, час та місце апеляційного розгляду. Клопотання про його обов`язкову участь в апеляційному розгляді від нього не надходило, що не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_6 на підтримання апеляційних вимог, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Положеннями ст.331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

До закінчення строку дії попередньої ухвали, судовий розгляд кримінального провадження щодо обвинуваченої ОСОБА_7 не завершений, а тому суд зобов`язаний був вирішити питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу.

У клопотанні про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_7 прокурор зазначає, що ризики, які існували на момент обрання найбільш суворого запобіжного заходу не зменшились, зокрема, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 12 років, з конфіскацією майна, що може стати причиною для переховування від суду з метою уникнення покарання.

Крім того, ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків, а також продовжити вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення.

Ухвалюючи рішення про продовження строку тримання під вартою

щодо обвинуваченої ОСОБА_7 , суд виходив з того, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для застосування щодо неї більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Судовий розгляд кримінального провадження продовжується, ризики, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_7 на сьогодні не зменшилися та не припинили існувати.

Врахувавши тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, суд не знайшов підстав для зміни їй раніше обраного запобіжного заходу на більш м`який, а тому при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою щодо неї суд виходив з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України, а саме: запобігання спробам її боку переховуватися від суду, впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно матеріалів провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за який законом передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від 10 до 15 років та з конфіскацією майна.

Ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу, що виправдовують тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_7 , не зменшились.

Оцінюючи наявність ризиків, які можуть стати підставою для продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_7 , визначених ч.1 ст.177 КПК України, суд врахував можливість у неї переховуватись від суду, оскільки вона обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, а тому, усвідомлюючи невідворотність покарання, може вживати заходів до його уникнення.

Також ОСОБА_7 може продовжити вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, оскільки вона під час військового стану співпрацювала з окупаційною владою на окупованій території Херсонської області, її дії були спрямовані на повалення конституційного ладу та територіальної цілісності держави. Перебуваючи не в умовах ізоляції, ОСОБА_7 матиме реальну можливість продовжити співпрацю з іншими колаборантами, представниками окупаційної влади шляхом збирання та передання інформації про об`єкти критичної інфраструктури, розташування підрозділів ЗСУ, наслідків реактивних ударів тощо.

Крім того, вона може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадження, враховуючи ту обставину, що допит цих осіб на даній стадії судового розгляду справи не розпочато.

Свідки у кримінальному провадженні проживають в одному населеному пункті із обвинуваченою, їй відоме їх місце проживання, а тому матиме реальну можливість здійснити вплив на свідків з метою спотворення відомостей, які останні надали у своїх свідченнях органу досудового розслідування.

Станом на день розгляду клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу зазначені ризики не зменшились.

При вирішенні зазначеного клопотання суд взяв до уваги в сукупності обставини, передбачені ст.178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 , у разі доведення обсягу обвинувачення за вчинене кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України під час судового розгляду; репутацію обвинуваченої; наявність міцних соціальних зв`язків, як то перебування на утриманні неповнолітньої дитини, наявність офіційного місця роботи.

Наявність у обвинуваченої ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків, не може бути визнано достатнім чинником, який нівелює встановлені у кримінальному провадженні ризики.

Судом також враховано вік та стан здоров`я обвинуваченої ОСОБА_7 , які не перешкоджають подальшому утриманню в умовах ізоляції від суспільства, оскільки даних на підтвердження неможливості її утримання під вартою до суду не надходило, що дало можливість зробити висновок про те, що стан її здоров`я не перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення.

Крім того, апеляційним судом враховано той факт, що за правилами ч.6 ст.176 КПК України щодо обвинуваченої ОСОБА_7 можливе застосування запобіжного заходу виключно у виді тримання під вартою.

При цьому колегія суддів зазначає, що сама тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій, не є основною чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст.177 КПК України.

Оцінюючи наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій ОСОБА_7 у разі визнання її винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, у якому вона обвинувачується, суд врахував реальну наявність ризиків, а також суспільну небезпечність інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Ці обставини встановлені ухвалою суду при обранні заходів забезпечення кримінального провадження у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , однак дані ризики на сьогодні не зменшилися та не припинили існувати.

Продовження існування вказаних ризиків, виключає підстави для скасування чи зміни обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для застосування щодо обвинуваченої ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

На переконання колегії суддів, зазначені обставини свідчать про необхідність продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_7 та неможливість застосування щодо неї іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав і інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

В межах вирішення питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження не вирішується питання про доведеність або недоведеність вини особи в обсязі висунутого обвинувачення, не перевіряються докази, що підтверджують або спростовують винуватість особи, не надається оцінка доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, що є предметом перевірки під час судового розгляду справи у суді першої інстанції та вирішується судом при ухваленні відповідного судового рішення за результатами розгляду кримінального провадження по суті. Тому доводи апелянта з цього приводу є неприйнятними.

Відповідно до оскаржуваної ухвали суду, в ній зазначені ризики, які існують на час розгляду відповідного клопотання прокурора, які не зменшилися та не припинили існувати.

Згідно з положеннями ч.3 ст.199 КПК України, вирішуючи вказане клопотання, суд першої інстанції врахував обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема, можливість у обвинуваченої ОСОБА_7 переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення, а також з метою забезпечення виконання нею процесуальних обов`язків.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного /обвинуваченого/, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний /обвинувачений/ обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

При цьому, суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки це свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачена ОСОБА_7 може ухилитись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, адже тяжкість імовірного покарання може спонукати обвинувачену до здійснення відповідних дій.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Отже, подальше існування наведених ризиків виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_7 з метою забезпечення виконання нею процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні.

Також при вирішенні питання суд першої інстанції взяв до уваги обставини, які передбачені ст.178 КПК України, в їх сукупності, а саме: тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі доведення обсягу обвинувачення під час судового розгляду.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до положеньч.6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст. 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання обвинуваченою ОСОБА_7 процесуальних обов`язків та не зможе запобігти вказаним ризикам.

Під час вивчення матеріалів провадження будь-яких фактів порушення конституційних прав обвинуваченої ОСОБА_7 на свободу та особисту недоторканість, колегією суддів не встановлено.

А тому доводи обвинуваченої ОСОБА_7 про відсутність підстав для задоволення клопотання прокурора є неспроможними та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_7 , апеляційним судом не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 , апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд.

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 28.11.2025 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_7 до 26.01.2026 включно залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4