Харківський районний суд Харківської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року

селище Покотилівка Харківської області

Справа №635/7541/25

Провадження №1-в/635/758/2025

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

предстаника установи виконання покарань ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання засудженого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого та зареєстрованого: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 08.12.2023 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 111-1 КК України до позбавлення права обіймати посади, пов`язані із виконанням функцій держави та місцевого самоврядування на 10 років; асудженого 21.02.2024 Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.436-2 КК України до 3 років позбавлення волі із виконанням самостійно вироку Жовтневого суду м. Харкова від 08.12.2023. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 15.05.2024 вважати засудженим до 3 років обмеження волі. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19.12.2024 зараховано строк тримання під вартою з 03.11.2023 до 15.05.2024 та строк слідування під вартою з 16.05.2024 по 04.06.2024 із розрахунку 1 день тримання під вартою відповідає 2 дням обмеження волі про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

УСТАНОВИВ:

12 вересня 2025 року до Харківського районного суду Харківської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обгрунтування клопотання зазначив, що він став на шлях виправлення, у нього зразкова поведінка, він покаявся у скоєному злочині, співпрацював з органом досудового розслідування. Зазначає, що він постійно працює, займається волонтерською діяльністю, також працював в майстерні установи по виготовленню колючого дроту, багато часу працював на благоустрій виправного центру, відсутні стягнення та має одне заохочення.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 вересня 2025 року вищевказане подання передано в провадження судді ОСОБА_1 .

Згідно частини 1 статті 539 Кримінального процесуального Кодексу України (далі- КПК України), питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до положень частини 4 статті 539 КПК України при вирішенні судом питань, пов`язаних із виконанням вироку у судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор. Про час місця розгляду клопотання (подання) повідомляються орган або установа виконання покарань, інші особи у разі необхідності.

Засудежний ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримали клопотання засудженого та просили його задовольнити. ОСОБА_4 зазначив, що розкаявся у вчиненому злочині, переглянув свою позицію та засуджує свої дії, що стали підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності. Просив врахувати, що він займався волонтерською діяльністю, безоплатно працював понаднормово на території установи, виконуючи роботи з благоустрою, сплатив всі судові витрати, має заохочення.

Прокурор ОСОБА_6 та представник колонії ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання, вважаючи, що засуджений не довів своє виправлення. Також представник виправного центру зазначив, що хоча засуджений і стримувався від порушень встановленого порядку відбування покарання, в матеріалах справи відсутні докази, що він став на шлях виправлення. Також зазначив, що засуджений за час відбування покарання працював лише чотири місяці, а виконання робіт з благоустрою є обов`язком засудженого.

Встановлені обставини, застосовані норми права та мотиви суду

Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.02.2024 ОСОБА_4 засуджений за ч.2 ст. 436-2 КК України до 3 років позбавлення волі.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 15.05.2024 вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.02.2024 в частині призначення ОСОБА_4 покарання змінено шляхом пом`якшення. Призначено покарання у виді обмеження волі замість позбавлення волі. Вважати ОСОБА_4 засудженим до 3 років обмеження волі без конфіскації майна, в решті вирок залишено без змін.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19.12.2024 у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 03.11.2023 по 15.05.2024 включно та час слідування під вартою до виправного центру з 16.05.2024 до 04.06.2024 включно.

Початком строк покарання є 03.11.2023, кінцем строку 01.04.2026.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 31.10.2025, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного суду від 06.02.2025, ОСОБА_4 та його захиснику адвокату ОСОБА_7 відмовлено у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13.02.2025 , залишеним без змін ухвалою Харківського апеляційного суду від 23.04.2025, адвокату ОСОБА_7 відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_4 .

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01 липня 2025 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким було відмовлено.

Станом на день звернення до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_4 відбув третину строку покарання, призначеного судом.

Відповідно до частини 1 статті 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Відповідно до частини 2 статті 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув встановлений частиною 3 статті 81 КК України термін покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: 1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, а також за необережний тяжкий злочин; 2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі; 3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання (частина 3 статті 81 КК України).

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі статті 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і довела це своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення.

Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого протягом всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

У відповідності до положень пункту 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

Так, з матеріалів справи стосовно умовно-дострокового звільнення та особової справи на засудженого вбачається, що засуджений ОСОБА_4 прибув до державної установи ДУ «Хролівський виправний центр (№140)» 04 червня 2024 року.

Згідно наданих суду ДУ «Хролівський виправний центр(№140)» особової справи та характеристики станом на 29 вересня 2025 року, ОСОБА_4 з 03.11.2023 по 04.06.2024 знаходився в ДУ «Харківський слідчий ізолятор», де мав одне стягнення, заохочень не мав, характеризувався негативно.

З 04.06.2024 по теперішній час відбуває покарання у ДУ «Хролівський виправний центр (№140)». За час відбування покарання характеризується посередньо. Стягнень не має. Один раз, 10.10.2024 заохочувався за сумлінну поведінку і ставлення до праці з метою стимулювання правослухняної поведінки. На профілактичних обліках не перебуває. ОСОБА_4 приймає активну участь у програмах / заходах, не допускає порушень, має бажання змінити своє життя на краще та підтверджує це активними вчинками, приймає активну участь у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених «Духовне відродження» та «Підготовка до звільнення», усвідомлює, що саме треба змінити, приймає участь у реалізації плану індивідуальної роботи, має позитивні плани на майбутнє, активно їх впроваджує в своєму житті, має позитивні результати реалізації планів.

Ризик повторного вчинення кримінального правопорушення та рівень небезпеки для суспільства оцінено як середній.

Згідно довідки про працевлаштування від 22.09.2025 за підписом начальника майстерні, засуджений ОСОБА_4 з 04.06.2024 був працевлаштований: у червні 2024 року не працював у зв`язку з перебуванням у відділенні карантину, діагностики та розподілу, у липні та серпні 2024 року працював у виробничій майстерні установи, у вересні та жовтні 2024 року працював робітником по прибиранню приміщень, з листопада 2024 року по вересень 2025 року до оплачуваної праці не залучався.

Як вбачається зі змісту вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2024 року, маються судові витрати на користь держави у сумі 21 508,20грн які, згідно інформації, наданої державною установою «Хрольвський виправний центр(№140)» засуджений відшкодував у повному обсязі.

Суд враховує також, що засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання згідно вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.02.2024 за ч.2 ст.436-2 КК України, а також протягом 2023 - 2024 років був два рази засуджений за злочини, зокрема за ч. 1 ст. 111-1 та ч. 2 ст. 436-2 КК України.

Як вбачається із вироку Дзержинського районного суду м. Харкові від 21 лютого 2024 року, засуджений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України визнав частково. Після чого засудженим ОСОБА_4 зазначений вирок було оскаржено до Харківського апеляційного суду, а згодом до Касаційного кримінального суду, оскільки вважає, що призначене покарання є надмірно суворим для нього.

Також, з матеріалів особової справи на засудженого ОСОБА_4 вбачається, що ОСОБА_4 неодноразово звертався до Міністерства юстиції України стосовно сприяння у здійсненні його обміну на військовополонених громадян України. З тексту звернення вбачається, що він неодноразово повідомляв, що не має бажання проживати в Україні та має намір виїхати до Російської Федерації на постійне місце проживання, тому подав заяву по програмі «Хочу до своїх» але безрезультатно. Просить сприяти його обміну.

Виходячи з приведених вище даних, суд не приймає до уваги доводи засудженого стосовно того, що він став на шлях виправлення та те, що він покаявся у скоєному злочині, оскільки злочин, за який він відбуває покарання стосується виготовлення, поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною збройної агресії РФ проти України, виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснюють збройну агресію з боку Російської Федерації проти України.

У відповідності до частини другої статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до рішення комісії установи від 23 січня 2025 року (протокол №4) засудженому було відмовлено у направленні матеріалів до суду для вирішення питання про застосування статті 81 КК України як особі, яка не довела своє виправлення.

Вирішальне значення має активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Проте, такої поведінки засудженого ОСОБА_4 протягом строку відбування покарання судом не встановлено, оскільки факт, того, що засуджений виконує свої прямі обов`язки та претензій з боку працівників установи до нього немає, свідчить лише про те, що останній виконує їх на підставі закону, оскільки це є прямим обов`язком всіх засуджених, а умовно дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині, а в конкретному випадку наявні лише формально-юридичні підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Враховуючи викладене, дані про особу засудженого ОСОБА_4 , його ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, поведінку за весь час відбуття покарання, відношення до праці, суд констатує відсутність достатніх та переконливих даних, які б свідчили про виправлення засудженого та досягнення цілей покарання в більш короткий термін, тому дійшов висновку про неможливість застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, як таке, що є передчасним.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтею 81 КК України, статтями 537, 539 КПК України, статтею 154 КВК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_8