ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 636/2995/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/107/26 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.185 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова апеляційну скаргу першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 12 січня 2024 року стосовно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000161 від 06.02.2023, -

в с т а н о в и л а:

Вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 12 січня 2024 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Корюківка Корюківського району Чернігівської області, громадянина України, який має середню освіту, офіційно непрацюючого, неодруженого, на утриманні неповнолітніх (малолітніх) дітей немає, хворіє на туберкульоз, не є особою з інвалідністю, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який раніше неодноразово був судимим, останній раз: вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 26 березня 2019 року за частиною 2 статті 186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнився з місць позбавлення волі 19 жовтня 2022 року за відбуттям строку покарання, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі статті 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 3 (три) роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього відповідно до статті 76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Чугуєва Харківської області, громадянина України, який має середню світу, є учнем 3 курсу ПТУ № 3 м. Чугуєва, неодруженого, неповнолітніх (малолітніх) дітей на утриманні не має, не є особою з інвалідністю, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який раніше був судимим вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 22 червня 2023 року за частиною 1, 2 статті 185, частиною 2 статті 186, частиною 2 статті 289, частиною 1 статті 70 КК України до 5 років позбавлення волі, вирок не набрав законної сили, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі частини 4 статті 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 22 червня 2023 року, остаточно до відбуття призначено ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Згідно вироку, ОСОБА_7 маючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 запропонував своєму знайомому ОСОБА_10 , скоїти крадіжку на що останній погодився.

З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 , з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме так, переконавшись, що за їхніми діями ніхто не спостерігає близько 23:30 години 05 лютого 2023 року, у період дії воєнного стану, який введено Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, прийшли до домоволодіння, що належить потерпілому ОСОБА_11 , розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , де шляхом відчинення навісного замка на дверях гаража ключем, який знаходився поруч з дверима, ОСОБА_7 проник всередину гаража, а ОСОБА_10 залишився на вулиці, спостерігати за навколишньою обстановкою, аби їх злочинні дії ніким не були помічені, та у випадку небезпеки для них, мав попередити ОСОБА_7 про це.

Далі, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , переконавшись, що за їхніми діями ніхто не спостерігає, здійснили крадіжку з гаража наступного майна: електричної цепної пили ТМ «Элпром ЭПЦ-2250», вартість якої згідно висновку судово-товарознавчої експертизи становить 1 011,00 гривень; верстату для заточування ланцюгів ТМ «Intertool» моделі «DT-0850», вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи становить 270,00 гривень; кутової шліфувальної машинки ТМ «Монолит» моделі «МИТУ 2-960», вартість якої згідно висновку судово-товарознавчої експертизи становить 546,00 гривень; шуруповерту ТМ «LITHIUM-ION» моделі «SD1188» вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи становить 450,33 гривень; ударної дрилі ТМ «Intertool» моделі «DT-0107», вартість якої згідно висновку судово-товарознавчої експертизи становить 346,17 гривень; ударної дрилі ТМ «Forte» моделі «ID 850 VR» вартість якої, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи становить 1 314,00 гривень; шуруповерту ТМ «Сталь» моделі «ШЛ 1815-2 Б2», вартість якого, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № СЕ-19/121-23/7461-ТВ від 14.04.2023 становить 1 651,33 гривень.

Викрадене майно ОСОБА_7 та ОСОБА_10 склали у рюкзаки, які знайшли в гаражі, та з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, обернули викрадене майно на свою користь, чим заподіяли потерпілому ОСОБА_11 шкоду на загальну суму 5 588 гривень 83 копійок.

Таким чином ОСОБА_7 та ОСОБА_10 своїми умисними діями, що виразились у таємному викраденні чужого майна, завдали матеріальних збитків потерпілому ОСОБА_11 на загальну суму 5 588 гривень 83 копійок.

Не погодившись з оскаржуваним вироком, прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 12.01.2024 стосовно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню статті 75 КК України, що потягло неправильне та безпідставне звільнення від відбування покарання та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Постановити свій вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за частиною 4 статті 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. Виключити посилання суду першої інстанції врахування в якості пом`якшуючої обставини обвинуваченому - щире каяття.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор посилається на те, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 та характер вчинених ним дій, а саме те, що останній будучи неодноразово судимим за вчинення умисних тяжких злочинів проти власності, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення та перевиховання не став та, в черговий раз звільнившись з місць позбавлення волі, через нетривалий час, за попередньою змовою скоїв новий тяжкий умисний злочин проти власності в період воєнного стану та в регіоні, де наразі проводяться активні бойові дії, вказане на думку прокурора характеризує ОСОБА_7 , як суспільно-небезпечну особу, а його каяття у вчиненому не є щирим, а лише свідчить про бажання уникнути реальної міри покарання.

Також прокурор звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_7 не працює, фактично не пов`язаний з соціальними інститутами, які б могли сприяти його перевихованню без ізоляції від суспільства.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, не заперечував наявність щирого каяття у обвинуваченого, думку обвинуваченого та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог частини 3 статті 349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі частини 2 статті 394 та частини 1 статті 404 КПК України, не перевіряє.

Перевіряючи вирок в межах апеляційної скарги прокурора щодо правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та особу винного, а також наявність обставин, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Відповідно частини 2 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно статті 65 КК України та роз`яснень, наведених в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Суд апеляційної інстанції вважає, що при призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції діяв з дотриманням вимог статтей 50,65 КК України та врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується задовільно, не працює, не є особою з інвалідністю, має захворювання на туберкульоз, неодружений, неповнолітніх (малолітніх) дітей на утриманні не має, на спеціалізованих обліках не перебуває, раніше неодноразово був судимим.

Відповідно до статті 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції визнав щире каяття, яке полягало у повному визнанні своєї вини обвинуваченим, осуд власних дій, наявність відчуття жалю за вчинене, розуміння наслідків своїх дій.

Обставин, які відповідно до статті 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_7 , судом першої інстанції не встановлено.

Суд апеляційної інстанції вважає, що вищевстановленні обставини судом чітко, логічно та мотивовано викладені у мотивувальній частині вироку при призначенні покарання обвинуваченому.

Призначення винній особі певного виду та розміру покарання є виключно дискреційним повноваженням суду.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що проживає в районні де ведуться активні бойові дії, разом з матір`ю, вітчимом, сестрою та її двома дітьми однією сім`єю, веде спільний з ними побут, сестра з чоловіком не проживає, його молодшого брата 31.12.2025 мобілізували для проходження військової служби, його допомога родині є важливою. Офіційно працевлаштуватись він не може, тому що ніде не має місця роботи, однак заробляє на життя виконуючи роботи на городах та допомагаючи по господарству. Все викрадене майно було повернуто потерпілому.

Також обвинувачений вказав, що протягом двох років він два рази на місяць прибуває до органу пробації, без порушень виконує покладені на нього вироком суду першої інстанції обов`язки, до кримінальної відповідальності більш не притягався, шкодує про скоєне, запевнив суд апеляційної інстанції, що він і в майбутньому не буде порушувати закон, усвідомлює як тяжко буде його родині без нього.

Прокурор не заперечував проти вищевказаної інформації, щодо не притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, вказав, що у нього відсутні підстави не довіряти словам обвинуваченого, та будь-які відомості про спростування слів обвинуваченого.

Щодо наявного щирого каяття обвинуваченого, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризується ставленням винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Розкаяння передбачає, крім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину (викриває співучасників, видає знаряддя та засоби вчинення злочину, видає або допомагає у розшуку майна здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

Крім того, системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як до внесення відомостей до ЄРДР (наприклад, при з`явленні із зізнанням), так і після їх внесення, на досудовому розслідуванні або під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

Тож можна зробити висновок, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Відповідно до матеріалів судового провадження обвинувачений ОСОБА_7 під час досудового розслідування визнав свою вину у скоєному злочині, така пом`якшуюча обставина була встановлена та зазначена стороною обвинувачення в обвинувальному акті, під час судового розгляду в суді першої інстанції ОСОБА_7 повністю визнав вину у скоєному, не оспорював обставин злочину та щиро розкаявся у вчиненому, у зв`язку з чим, судовий розгляд було здійснено в порядку частини 3 статті 349 КПК України, проти чого не заперечував потерпілий.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 також визнав свою вину у скоєному, та наголошував на щире каяття у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, осуд своїх дій, та запевнив суд апеляційної інстанції, що і в майбутньому не буде порушувати закон.

Враховуючи, дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який після подій, за які він засуджений оскаржуваним вироком, до кримінальної відповідальності не притягався, без порушення виконує покладенні судом у вироку на нього обов`язки, його соціальні зв`язки, місце його проживання: Харківська область, Чугуївський район, с. Малинівка, яке перебуває в регіоні ведення активних бойових дій, що ускладнює працевлаштування, повне визнання ним вини, не заперечення фактичних обставин справи, як в суді першої інстанції так і під час апеляційного розгляду, та те, що викрадені речі в повному обсязі повернуті потерпілому, цивільний позов не заявлено, суд апеляційної інстанції вважає, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі зі звільненням його від відбування покарання з іспитовим строком є ефективним, яке буде сприяти його виправленню та застережить обвинуваченого від порушення покладених на нього судом першої інстанції обов`язків та вчинення нових правопорушень.

Доводи апеляційної скарги прокурора про відсутність достатніх підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, на думку суду апеляційної інстанції є суб`єктивними, оскільки були враховані судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання і які враховані колегією суддів під час апеляційного перегляду оскаржуваного вироку.

Суд апеляційної інстанції вважає, що призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом, розміром, є справедливим та співмірним.

У зв`язку із наведеним, судом апеляційної інстанції не встановлено правових підстав для зміни чи скасування вироку Чугуївського міського суду Харківської області від 12.01.2024 стосовно ОСОБА_7 , за доводами апеляційної скарги прокурора.

Керуючись статтями 405, 407 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 12 січня 2024 року стосовно ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: