У Х В А Л А

про скасування постанови

23 вересня 2025 року слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 ,

розглянувши в м. Біла Церква, у відкритому судовому засіданні, скаргу потерпілої ОСОБА_3 на постанову дізнавача у кримінальному провадженні № 0000100 від 22 березня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України,

У С Т А Н О В И В:

в провадження слідчого судді надійшла скарга потерпілої ОСОБА_3 на постанову дізнавача у кримінальному провадженні № 0000100 від 22 березня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України.

У поданій скарзі, ОСОБА_3 просила: визнати відмову в проведенні одночасного допиту бездіяльністю, що підлягає оскарженню, згідно з КПК; зобов`язати дізнавача ОСОБА_4 провести одночасний допит її та свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які надали показання, що викликають сумнів у їх достовірності у кримінальному провадженні № 0000100 від 22 березня 2024 року, з метою з`ясування суперечностей у показаннях та встановлення об`єктивної істини у справі, що є предметом досудового розслідування за ознаками кримінального правопорушення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України.

Скарга мотивована тим, що ОСОБА_3 звернулася до дізнавача із клопотанням про одночасний допит її та свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , оскільки це є необхідним для перевірки достовірності свідчень та усунення суперечностей, що мають істотне значення для кримінального провадження.

Однак, її клопотання залишається без задоволення, а процесуальні дії не проводяться.

У судовому засіданні, ОСОБА_3 підтримала свою скаргу за підстав та обставин, які наведені у ній.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України, слідчий суддя провів розгляд за відсутності дізнавача, оскільки його неявка не є перешкодою для розгляду скарги.

Слідчий суддя, заслухавши особу, яка подала скаргу, дослідивши матеріали додані до скарги та матеріали кримінального провадження № 0000100 від 22 березня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, дійшла висновку, що скаргу ОСОБА_3 слід задовольнити частково.

Слідчий суддя установив, що сектором дізнання Білоцекрівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000100 від 22 березня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, за заявою ОСОБА_3 про надання свідками ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 завідомо неправдивих показів у кримінальному провадженні, на підставі яких слідчим суддею було прийняте рішення та в подальшому заявника ОСОБА_3 безпідставно притягнуто до кримінальної відповідальності.

22 липня 2025 року ОСОБА_3 звернулася до Білоцекрівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області із клопотанням про одночасний допит свідків (вх. № К-11622).

Згідно з постановою від 24 липня 2025 року, дізнавач сектору дізнання Білоцекрівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_4 , відмовила в задоволенні вищевказаного клопотання.

Відмова вмотивована тим, що ОСОБА_3 має процесуальний статус свідка та заявника, а тому відповідно до ст. 60, 66, 220 КПК України, вона не має права звертатися з клопотаннями про проведення будь-яких процесуальних дій.

На противагу цим доводам, слідчий суддя зазначає.

Згідно з ч. 1 ст. 60 КПК України, заявником є фізична або юридична особа, яка звернулася із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки» діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Згідно з ч. 2 ст. 55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Отож, права і обов`язки потерпілого виникають в особи за фактом подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого, а не за рішенням слідчого, дізнавача або прокурора.

Відповідно до ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Отже, із системного аналізу ст. 55, 60 КПК України, слідчий суддя дійшла висновку. що заявником є особа, яка звернулася із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення і якій відмовлено у визнанні її потерпілим.

Як установлено слідчим суддею, у матеріалах кримінального провадження № 0000100 від 22 березня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, міститься заява ОСОБА_3 про вчинення щодо неї кримінального правопорушення та у витязі з ЄРДР вказано, що остання є заявником, потерпілим.

Натомість, постанова про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілою не ухвалювалась.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000100 від 22 березня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України має процесуальний статус потерпілого.

Згідно з ч. 3 ст. 93 КПК України, сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Ініціювання стороною захисту, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому статтею 220 цього Кодексу. Постанова слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до ст. 220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Отже, викладені норми свідчать, що ОСОБА_3 , як потерпіла, має право звертатися до дізнавача з клопотанням про проведення слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні № 0000100 від 22 березня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України.

Отож, слідчий суддя констатує, що висновок дізнавача про те, що ОСОБА_3 не має права надсилати клопотання про здійснення процесуальних дій є помилковим.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора.

Отож, оскільки оскаржувана постанова не ґрунтується на вимогах КПК України, слідчий суддя вважає, що вона підлягає скасуванню, як незаконна і порушене право ОСОБА_3 слід поновити шляхом зобов`язання дізнавача повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 , про одночасний допит свідків, від 22 липня 2025 року вх. № К-11622, з урахуванням висновків, що містяться в мотивувальній частині цієї ухвали.

Натомість, слідчий суддя вважає, що на даний час немає підстав для зобов`язання дізнавача провести слідчу (розшукову) дію на яку вказує ОСОБА_3 , оскільки дізнавач її клопотання відхилила з формальних підстав, а не розглянула по суті. Лише після розгляду вказаного клопотання по суті, слідчий суддя зможе оцінити рішення з цього приводу на відповідність вимогам КПК України.

Отже, слідчий суддя скаргу ОСОБА_3 задовольняє частково.

Керуючись ст. 303-310, 532 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

скаргу ОСОБА_3 , на постанову дізнавача у кримінальному провадженні № 0000100 від 22 березня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, - задовольнити частково.

Скасувати постанову від 24 липня 2025 року, яка винесена дізнавачем сектору дізнання Білоцекрівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні № 0000100 від 22 березня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України.

Зобов`язати дізнавача у кримінальному провадженні № 0000100 від 22 березня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 , про одночасний допит свідків, від 22 липня 2025 року вх. № К-11622, з урахуванням висновків, що містяться в мотивувальній частині цієї ухвали.

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_9