Провадження №1-кп/523/1836/25
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

09.12.2025 м. Одеса

Пересипський районний суд міста Одеси у складі головуючої судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001078 від 09 червня 2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Одеса, громадянина України, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

07 травня 2025 року близько 10 год 00 хв ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що в Україні діє воєнний стан, установлений Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, яким затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який в подальшому продовжено, маючи протиправний умисел на таємне викрадення чужого майна, прибув до будинку № 303 по вул. Миколаївська дорога в м. Одеса. Надалі, спустившись на нижній поверх ліфтової шахти лівого крила вказаного будинку, ОСОБА_4 , реалізуючи свій протиправний умисел, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, з корисливого мотиву та метою незаконного збагачення, за допомогою раніше заготовленого ножа, перерізав кінець кабелю (шлейфу) КПВЛ24/0.75, який забезпечує роботу пасажирського ліфту, після чого піднявся на верхній поверх, де перерізав його початок та скрутив, тим самим таємно викрав вказаний кабель (шлейф) довжиною 105 метрів, вартістю 225,00 грн за метр, який належав ТОВ «Керуюча компанія «КЛЕВЕР». У подальшому з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, завдавши ТОВ «Керуюча компанія «КЛЕВЕР» матеріальний збиток на загальну суму 23625,00 гривень без ПДВ.

Продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , 12 травня 2025 року близько 15 год 00 хв прибув до будинку № 303 по вул. Миколаївська дорога в м. Одеса, де спустившись на нижній поверх ліфтової шахти правого крила вказаного будинку, реалізуючи свій протиправний умисел, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, з корисливого мотиву та метою незаконного збагачення, за допомогою раніше заготовленого ножа, перерізав кінець кабелю (шлейфу) КПВЛ24/0.75, який забезпечує роботу пасажирського ліфту, після чого піднявся на верхній поверх, де перерізав його початок та скрутив, тим самим таємно викрав вказаний кабель (шлейф) довжиною 105 метрів, вартістю 225,00 грн за метр, який належав ТОВ «Керуюча компанія «КЛЕВЕР». Потім ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, завдавши ТОВ «Керуюча компанія «КЛЕВЕР» матеріальний збиток на загальну суму 23625,00 гривень без ПДВ.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні винним себе у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 185 КК України визнав повністю і пояснив, що дійсно 07 та 12 травня 2025 року зрізав та викрав кабелі з ліфтових шахт по Миколаївській дорозі в місті Одеса. У вчиненому розкаювався, просив не позбавляти волі.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Представник потерпілого ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надіслав клопотання про розгляд кримінального провадження без його участі. Зазначив, що обвинувачення підтримує повністю, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі.

Прокурор в судовому засіданні вказав на доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Просив призначити обвинуваченому покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням, установивши іспитовий строк 2 роки.

Судом з`ясовано чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст обставин кримінального провадження, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: матеріалів, що характеризують обвинуваченого.

При цьому суд встановив, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст викладених в обвинувальному акті обставин, їх позиція є добровільною, а також роз`яснив учасникам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Отже, допитавши в судовому засіданні обвинуваченого, дослідивши інформацію, що характеризує його особу, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Разом з цим, суд, керуючись приписами ст. 337 КПК України, кваліфікує дії обвинуваченого лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Епізод від 12 травня 2025 року має ознаки крадіжки, вчиненої повторно в умовах воєнного стану. Проте, враховуючи те, що прокурор в обвинувальному акті не інкримінує обвинуваченому повторність, у судовому засіданні не висловив бажання щодо зміни обвинувачення, а суд, згідно з вимогами ч. 3 ст. 337 КПК України, має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, суд погоджується з кваліфікацією дій ОСОБА_4 на досудовому розслідуванні, а саме за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому виду та міри покарання, бере до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого (вину визнав повністю), особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, як вбачається з характеристики за місцем проживання, характеризується задовільно.

Згідно зі ст. 66, КК України обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, наслідків, що настали, враховуючи позицію прокурора, висловлену в дебатах, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 75, 76 КК України.

Потерпілим ТОВ «Керуюча компанія «КЛЕВЕР» в особі представника ОСОБА_6 у межах кримінального провадження пред`явлено цивільний позов до обвинуваченого, в якому позивач просить суд стягнути з обвинуваченого на користь ТОВ «Керуюча компанія «КЛЕВЕР» заподіяну кримінальним правопорушенням матеріальну шкоду в розмірі 47 250 грн та моральну шкоду в сумі 17 000 грн.

Обвинувачений позовні вимоги потерпілого визнав в повному обсязі.

Прокурор залишив вирішення позовної заяви на розсуд суду.

Вирішуючи питання щодо цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Згідно зі ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням, або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою яка її завдала.

Згідно з ч. 1-3 ст. 23 ЦК України: особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з приписами ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Під час судового розгляду підтверджено наявність безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями обвинуваченого і матеріальною шкодою, заподіяною потерпілому, в розмірі 47250 грн, яка підтверджується матеріалами провадження та не оспорюється обвинуваченим, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Обґрунтовуючи суму моральної шкоди в розмірі 17 000 грн, позивач вказує на вартість робіт із заміни кабелів, підключення та запуску ліфта в роботу, що в силу приписів ст. 23 ЦК України не може бути моральною шкодою, завданою юридичній особі. Жодних доказів чи пояснень на підтвердження розміру моральної шкоди позивачем не надано.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вказані витрати не є моральною шкодою, спричиненою юридичній особі, оскільки не завдали і не могли завдати шкоди діловій репутації позивача, а тому визначена позивачем моральна шкода в розмірі 17 000 грн не підлягає стягненню з обвинуваченого.

Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого на досудовому розслідуванні не обирався. Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись ч. 3 ст. 349, статтями 100, 127, 128, 368-371, 373, 374 КПК України, ст. 12, 13, 23, 1166, 1167

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч.3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Цивільний позов ТОВ «Керуюча компанія «КЛЕВЕР» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «КЛЕВЕР» () майнову шкоду, завдану внаслідок злочинних дій цивільного відповідача у розмірі 47 250, 00 (сорок сім тисяч двісті п`ятдесят) гривень. В частині стягнення моральної шкоди в розмірі 17000,00 грн відмовити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок суду, окрім з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, може бути подана до Одеського апеляційного суду через Пересипський районний суд міста Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1