Справа №750/9046/25
Провадження №1-кп/750/726/25
У Х В А Л А

06 листопада 2025 року Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 (дистанційно),

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

ОСОБА_13 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжних заходів обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000730 від 11.04.2024

В С Т А Н О В И В:

Прокурор подав письмові клопотання, які підтримав в судовому засіданні, про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_9 на 60 днів, який спливає 14.11.2025, обвинуваченому ОСОБА_10 , на 60 днів, який спливає 14.11.2025, обвинуваченому ОСОБА_11 , на 60 днів, який спливає 14.11.2025, обвинуваченому ОСОБА_12 , на 60 днів, який спливає 14.11.2025 та продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_13 ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17.04.2025, який спливає 14.11.2025, обґрунтовуючи клопотання тим, що ризики, які були підставами до застосування щодо обвинувачених запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, на даний час не змінилися і продовжують існувати, підстави для зміни запобіжних заходів відсутні.

В судовому засіданні захисник обвинуваченої ОСОБА_9 ОСОБА_4 частково погодився з клопотанням прокурора, вказав, що таке може бути задоволено, але без тримання під вартою його підзахисної, зазначивши, що ризики не обґрунтовані, докази на їх підтвердження не долучені, а тому вважав, що необхідно обрати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою ОСОБА_9 , або визначити розмір застави.

Обвинувачена ОСОБА_9 підтримала думку свого захисника, вказала, що відносно неї необхідно обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, або визначити розмірі застави, оскільки у неї є проблеми зі здоров`ям, вона потребує лікування.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_6 вказав, що ризики у клопотанні не обґрунтовані, а тому клопотання підлягає частковому задоволенню з визначенням розміру застави.

Обвинувачений ОСОБА_10 просив визначити йому розмір застави, оскільки він кається у вчиненому, вину свою визнає.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_7 з клопотанням про продовження строку тримання під вартою відносно її підзахисного не погодилась, заперечила щодо задоволення того, вказавши, що ризики не підтверджені, в зв`язку з чим просила змінити запобіжний захід на більш м`який домашній арешт, або зменшити розмір застави до 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обвинувачений ОСОБА_11 підтримав думку свого захисника.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_5 при вирішенні клопотання прокурора вказав, що ризики формальні, не доведені, його підзахисний своєю процесуальною поведінкою довів, що обраний запобіжний захід не потрібен, а тому у клопотання прокурора просив відмовити, а в разі обрання запобіжного заходу - обрати такий у виді особистого зобов`язання.

Обвинувачений ОСОБА_13 підтримав думку свого захисника.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_8 заперечив щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою його підзахисному, вказав, що ризики на даний час зменшились, його підзахисний вину визнає, бажає проходити військову службу, а тому просив пом`якшити запобіжний захід ОСОБА_12 , обрати домашній арешт або зменшити розмір застави.

Обвинувачений ОСОБА_12 підтримав думку свого захисника.

Прокурор заперечував щодо зміни обвинуваченим запобіжних заходів та визначення і зменшення розмірів застави, вказавши, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні 27 епізодів умисних особливо тяжких кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, а обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 розмір застави і так визначений в мінімально можливих межах, передбачених п.3 ч.5 ст. 182 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд прийшов до наступного висновку.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі доведення того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Ризиками, які суд оцінює у сукупності із тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими, являються об`єктивні дані можливого переховування обвинувачених, впливу на свідків чи інших обвинувачених у кримінальному провадженні, а також вчинення інших кримінальних правопорушень чи продовження вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, оскільки останні обвинувачуються у скоєнні особливо тяжких кримінальних правопорушень.

Ризик це ймовірність того, що обвинувачений може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків чи інших обвинувачених, вчиняти інші кримінальні правопорушення чи продовжити вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, у яких обвинувачується.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Вирішуючи клопотання прокурора стосовно обвинуваченої ОСОБА_9 суд виходить з того, що з матеріалів провадження вбачається, що остання обвинувачується у вчиненні умисних особливо тяжких кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, за які передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, отже, розуміючи невідворотність та тяжкість можливого покарання остання може переховуватись від суду.

Дані відносно особи обвинуваченої враховуються судом, як то соціальні зв`язки, молодий вік, стан здоров`я, які при цьому не виключають можливість тримання під вартою ОСОБА_9 , а також період її тримання під вартою, однак, вони не зменшують на даний час заявлені у кримінальному провадженні ризики, оскільки ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, що може викликати її втечу, в суді на даний час розпочався судовий розгляд справи і свідки та обвинувачені ще не були безпосередньо допитані судом, може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки остання офіційно не працює, та не має постійного джерела прибутку, а отже перебуваючи на волі, може продовжити вчиняти дистанційний безконтактний збут психотропних речовин, з використанням служб кур`єрської доставки, а тому викладене у своїй сукупності є мотивом для обмеження свободи обвинуваченої у встановленому законом порядку.

Застосування до обвинуваченої більш м`яких запобіжних заходів, передбачених КПК України, на даний час буде недостатньою мірою, оскільки не будуть слугувати забезпеченню виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків, а також не зможуть запобігти спробам обвинуваченої переховуватися від суду, впливати на свідків та інших обвинувачених у цьому кримінальному провадженні, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Крім того, вирішуючи подане клопотання суд, також враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, Рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину та можливість ухилення від явки до суду.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з тим, суд наголошує на тому, що обвинувачена та її захисники не позбавлені можливості в подальшому ставити питання перед судом про зміну їй запобіжного заходу під час судового розгляду, коли зменшаться або перестануть існувати ризики, зазначені вище судом.

Окрім того, практика Європейського суду з прав людини, свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Суд не може на даний час прийняти до уваги доводи захисника ОСОБА_4 про те, що застосовування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є недоцільним.

Крім того, суду не надано доказів того, що ОСОБА_9 за станом здоров`я не може перебувати в умовах слідчого ізолятору. За наявності скарг на стан здоров`я, обвинувачена та її захисники не позбавлені права на звернення до медичної частини установи утримання під вартою або до прокурора у разі порушення своїх прав. У разі погіршення стану здоров`я та відсутності можливості проведення лікування в умовах медичної частини слідчого ізолятору, обвинувачена може бути направлена до лікувальних закладів міста.

Таке не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

При цьому, питання надання медичної допомоги в місцях попереднього ув`язнення регулюються, зокрема, Законом України «Про попереднє ув`язнення» та Порядком взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, що затверджений спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України №239/5/104 від 10.02.2012.

Пунктом 3 глави 2 розділу X зазначеного наказу, у СІЗО здійснюється медичний контроль за станом здоров`я ув`язнених і засуджених шляхом проведення медичних оглядів та обстежень, виявлення осіб, які потребують лікування та постійного медичного нагляду, проведення щодо них лікувально-оздоровчих заходів з метою збереження здоров`я і працездатності, амбулаторне і стаціонарне лікування відповідно до системи стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів надання медичної допомоги в порядку, передбаченому законодавством.

Пунктом 2.6 Порядку № 239/5/104 передбачено, що у разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Отже, законодавством чітко визначений порядок обстеження та надання медичної допомоги особам, узятим під варту і забезпечення виконання зазначеного порядку покладено саме на керівництво слідчих ізоляторів або установ виконання покарань.

Таким чином, ОСОБА_9 не буде позбавлена медичної допомоги, і в разі виникнення такої необхідності, матиме можливість пройти необхідні обстеження, які не можуть бути проведені в медичній частині слідчого ізолятору. Доказів щодо неможливості тримання обвинуваченої під вартою в умовах СІЗО за станом здоров`я суду не надано.

Отже, враховуючи вищевикладені ризики, які виправдовують тримання обвинуваченої під вартою, та дані про її особу, з метою недопущення перешкоджання кримінальному провадженню та виконанню рішення суду, з урахуванням вимог ст. 183 КПК України, суд вважає за необхідне продовжити запобіжний захід ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою на строк до шістдесяти днів, тобто до 04.01.2026 року, оскільки вважає, що саме такий запобіжний захід буде достатнім засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченої та дієво запобігти ризикам, наведеним прокурором, що виключає собою можливість на даний час застосування відносно обвинуваченої більш м`яких запобіжних заходів, про які клопотала сторона захисту та обвинувачена.

Крім того, суд вважає за недоцільне на даний час визначення розміру застави, оскільки відповідно до п.5 ч.4 ст. 183 КПК встановлено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні: щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Суд, враховуючи відомості про чисельну кількість епізодів, інкримінованих обвинуваченій ОСОБА_9 , у кількості 27 епізодів кримінальних правопорушень у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів, підстав для визначення розміру застави на даний час, враховуючи існування ризиків, які не зменшилися, не вбачає.

Доводи сторони захисту та обвинуваченої ОСОБА_9 були враховані, однак суд вважає, що в даному випадку вони не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також запобіганню процесуальних ризиків, а тому підстави, за яких судом було застосовано до обвинуваченої запобіжний захід у виді тримання під вартою та продовжено дію такого, не відпали, підстав для зміни такого запобіжного заходу суд на даний час не вбачає.

З огляду на викладене вище, з урахуванням тяжкості обвинувачення, обставин вчинення кримінальних правопорушень, стадії розгляду кримінального провадження, та даних щодо особи обвинуваченої, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177, 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання прокурора. При цьому, зміна або застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не зможе на даний час забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої ОСОБА_9 .

Вирішуючи клопотання прокурора стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 суд виходить з того, що з матеріалів провадження вбачається, що останній обвинувачується у вчиненні умисних особливо тяжких кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, за які передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, отже, розуміючи невідворотність та тяжкість можливого покарання останній може переховуватись від суду.

Дані відносно особи обвинуваченого враховуються судом, як то соціальні зв`язки, молодий вік, стан здоров`я, позитивні характеристики з місць навчання та проживання, які при цьому не виключають можливість тримання під вартою ОСОБА_10 , а також період його тримання під вартою, однак, вони не зменшують на даний час заявлені у кримінальному провадженні ризики, оскільки ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, що може викликати його втечу, в суді на даний час розпочався судовий розгляд справи і свідки та обвинувачені ще не були безпосередньо допитані судом, може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки останній офіційно не працевлаштований та не має постійного джерела прибутку, а отже перебуваючи на волі може продовжити вчиняти дистанційний безконтактний збут психотропних речовин, з використанням служб кур`єрської доставки, а тому викладене у своїй сукупності є мотивом для обмеження свободи обвинуваченого у встановленому законом порядку.

Застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, передбачених КПК України, на даний час буде недостатньою мірою, оскільки не будуть слугувати забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також не зможуть запобігти спробам обвинуваченого ОСОБА_10 переховуватися від суду, впливати на свідків та інших обвинувачених у цьому кримінальному провадженні, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Крім того, вирішуючи подане клопотання суд, також враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, Рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину та можливість ухилення від явки до суду.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з тим, суд наголошує на тому, що обвинувачений та його захисник не позбавлені можливості в подальшому ставити питання перед судом про зміну йому запобіжного заходу під час судового розгляду, коли зменшаться або перестануть існувати ризики, зазначені вище судом.

Окрім того, практика Європейського суду з прав людини, свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Отже, враховуючи вищевикладені ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, та дані про його особу, з метою недопущення перешкоджання кримінальному провадженню та виконанню рішення суду, з урахуванням вимог ст. 183 КПК України, суд вважає за необхідне продовжити запобіжний захід ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою на строк до шістдесяти днів, тобто до 04.01.2026 року, оскільки вважає, що саме такий запобіжний захід буде достатнім засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та дієво запобігти ризикам, наведеним прокурором, що виключає собою можливість на даний час застосування відносно обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів.

Крім того, суд вважає за недоцільне на даний час визначення розміру застави, оскільки відповідно до п. 5 ч.4 ст. 183 КПК встановлено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні: щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Суд, враховуючи відомості про чисельну кількість епізодів, інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_10 у кількості 27 епізодів кримінальних правопорушень у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів, підстав для визначення розміру застави на даний час, враховуючи існування ризиків, які не зменшилися, не вбачає.

Доводи сторони захисту та обвинуваченого ОСОБА_10 були враховані, однак суд вважає, що в даному випадку вони не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також запобіганню процесуальних ризиків, а тому підстави, за яких судом було застосовано до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою та продовжено дію такого, не відпали, підстав для зміни такого запобіжного заходу суд на даний час не вбачає.

З огляду на викладене вище, з урахуванням тяжкості обвинувачення, обставин вчинення кримінальних правопорушень, стадії розгляду кримінального провадження, та даних щодо особи обвинуваченого, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177, 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання прокурора. При цьому, зміна або застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не зможе на даний час забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_10 .

Вирішуючи клопотання прокурора стосовно обвинуваченого ОСОБА_11 суд виходить з того, що з матеріалів провадження вбачається, що останній обвинувачується у вчиненні умисних особливо тяжких кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, за які передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, отже, розуміючи невідворотність та тяжкість можливого покарання останній може переховуватись від суду.

Дані відносно особи обвинуваченого враховуються судом, як то соціальні зв`язки, молодий вік, стан здоров`я, які при цьому не виключають можливість тримання під вартою ОСОБА_11 , а також період його тримання під вартою, однак, вони не зменшують на даний час заявлені у кримінальному провадженні ризики, оскільки ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, що може викликати його втечу, в суді на даний час розпочався судовий розгляд справи і свідки та обвинувачені ще не були безпосередньо допитані судом, може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки останній офіційно не працевлаштований та не має постійного джерела прибутку, а отже перебуваючи на волі може продовжити вчиняти дистанційний безконтактний збут психотропних речовин, з використанням служб кур`єрської доставки, а тому викладене у своїй сукупності є мотивом для обмеження свободи обвинуваченого у встановленому законом порядку.

Застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, передбачених КПК України, на даний час буде недостатньою мірою, оскільки не будуть слугувати забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також не зможуть запобігти спробам обвинуваченого ОСОБА_11 переховуватися від суду, впливати на свідків та інших обвинувачених у цьому кримінальному провадженні, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Крім того, вирішуючи подане клопотання суд, також враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, Рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину та можливість ухилення від явки до суду.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з тим, суд наголошує на тому, що обвинувачений та його захисник не позбавлені можливості в подальшому ставити питання перед судом про зміну йому запобіжного заходу під час судового розгляду, коли зменшаться або перестануть існувати ризики, зазначені вище судом.

Окрім того, практика Європейського суду з прав людини, свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Суд не може на даний час прийняти до уваги доводи захисника ОСОБА_7 про те, що застосовування до ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є недоцільним.

Отже, враховуючи вищевикладені ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, та дані про його особу, з метою недопущення перешкоджання кримінальному провадженню та виконанню рішення суду, з урахуванням вимог ст. 183 КПК України, суд вважає за необхідне продовжити запобіжний захід ОСОБА_11 у вигляді тримання під вартою на строк до шістдесяти днів, тобто до 04.01.2026 року, оскільки вважає, що саме такий запобіжний захід буде достатнім засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та дієво запобігти ризикам, наведеним прокурором, що виключає собою можливість на даний час застосування відносно обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, про які клопотала сторона захисту та обвинувачений.

Розмір застави 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн., визначений ухвалою слідчого судді від 10.06.2025 року, залишається незмінним, обґрунтованих підстав для зменшення розміру застави, як про це зазначалось захисником та обвинуваченим, в судовому засіданні не було доведено. Крім того, слідчим суддею розмір застави вже було зменшено з 302800 (трьохсот двох тисяч вісімсот) гривень, визначеного ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17.04.2025, з врахуванням майнового стану ОСОБА_11 та встановлено, що саме такий розмір застави - 242240 грн. не є завідомо непомірним для нього та здатен забезпечити виконання ОСОБА_11 покладених на нього обов`язків і запобіганню встановленим ризикам, з чим погоджується і суд, саме такий розмір застави, визначений ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10.06.2025 дієво невілює наявні у кримінальному провадженні ризики, встановлені судом, і відповідає таким вимогам. До того ж, зазначений розмір застави обвинуваченому ОСОБА_11 судом був визначений відповідно до приписів ч.4 ст. 182 КПК України із врахуванням тяжкості, характеру та обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується останній, його матеріального та сімейного стану, наявних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Більш того, такий розмір судом було визначено в мінімально можливих межах, передбачених п.3 ч.5 ст. 182 КПК України (від 80 до 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб), щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину. При цьому, нових обставин, які не були враховані судом при визначенні зазначеного розміру застави 10.06.2025, чи які виникли після цього та які дають підстави для зменшення розміру застави, даних, що визначений розмір застави є завідомо непомірним для обвинуваченого, ані захисник, ані обвинувачений не зазначили та не повідомили про такі в судовому засіданні.

Доводи сторони захисту та обвинуваченого ОСОБА_11 були враховані, однак суд вважає, що в даному випадку вони не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також запобіганню процесуальних ризиків, а тому підстави, за яких судом було застосовано до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою та продовжено дію такого, не відпали, підстав для зміни такого запобіжного заходу суд на даний час не вбачає.

З огляду на викладене вище, з урахуванням тяжкості обвинувачення, обставин вчинення кримінальних правопорушень, стадії розгляду кримінального провадження, та даних щодо особи обвинуваченого, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177, 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання прокурора. При цьому, зміна або застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не зможе на даний час забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_11 .

Вирішуючи клопотання прокурора стосовно обвинуваченого ОСОБА_12 суд виходить з того, що з матеріалів провадження вбачається, що останній обвинувачується у вчиненні умисних особливо тяжких кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, за які передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, отже, розуміючи невідворотність та тяжкість можливого покарання останній може переховуватись від суду.

Дані відносно особи обвинуваченого враховуються судом, як то соціальні зв`язки, молодий вік, стан здоров`я, які при цьому не виключають можливість тримання під вартою ОСОБА_12 , а також період його тримання під вартою, однак, вони не зменшують на даний час заявлені у кримінальному провадженні ризики, оскільки ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, що може викликати його втечу, в суді на даний час розпочався судовий розгляд справи і свідки та обвинувачені ще не були безпосередньо допитані судом, може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки останній офіційно не працевлаштований та не має постійного джерела прибутку, а отже перебуваючи на волі може продовжити вчиняти дистанційний безконтактний збут психотропних речовин, з використанням служб кур`єрської доставки, а тому викладене у своїй сукупності є мотивом для обмеження свободи обвинуваченого у встановленому законом порядку.

Застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, передбачених КПК України, на даний час буде недостатньою мірою, оскільки не будуть слугувати забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також не зможуть запобігти спробам обвинуваченого ОСОБА_12 переховуватися від суду, впливати на свідків та інших обвинувачених у цьому кримінальному провадженні, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Крім того, вирішуючи подане клопотання суд, також враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, Рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину та можливість ухилення від явки до суду.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з тим, суд наголошує на тому, що обвинувачений та його захисник не позбавлені можливості в подальшому ставити питання перед судом про зміну йому запобіжного заходу під час судового розгляду, коли зменшаться або перестануть існувати ризики, зазначені вище судом.

Окрім того, практика Європейського суду з прав людини, свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Суд не може на даний час прийняти до уваги доводи захисника ОСОБА_8 про те, що застосовування до ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є недоцільним.

Отже, враховуючи вищевикладені ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, та дані про його особу, з метою недопущення перешкоджання кримінальному провадженню та виконанню рішення суду, з урахуванням вимог ст. 183 КПК України, суд вважає за необхідне продовжити запобіжний захід ОСОБА_12 у вигляді тримання під вартою на строк до шістдесяти днів, тобто до 04.01.2026 року, оскільки вважає, що саме такий запобіжний захід буде достатнім засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та дієво запобігти ризикам, наведеним прокурором, що виключає собою можливість на даний час застосування відносно обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, про які клопотала сторона захисту та обвинувачений.

Розмір застави 121120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) грн., визначений ухвалою слідчого судді від 17.04.2025 та від 14.05.2025 року, залишається незмінним, оскільки обґрунтованих підстав для зменшення розміру застави, які не були враховані судом при визначені зазначеного розміру застави 17.04.2025 та 14.05.2025, чи які виникли після цього та які дають підстави для зменшення розміру застави, даних, що визначений розмір застави є завідомо непомірним для обвинуваченого, ані захисник, ані обвинувачений не зазначили та не повідомили про такі в судовому засіданні.

Доводи сторони захисту та обвинуваченого ОСОБА_12 були враховані, однак суд вважає, що в даному випадку вони не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також запобіганню процесуальних ризиків, а тому підстави, за яких судом було застосовано до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою та продовжено дію такого, не відпали, підстав для зміни такого запобіжного заходу суд на даний час не вбачає.

З огляду на викладене вище, з урахуванням тяжкості обвинувачення, обставин вчинення кримінальних правопорушень, стадії розгляду кримінального провадження, та даних щодо особи обвинуваченого, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177, 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання прокурора. При цьому, зміна або застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не зможе на даний час забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_12 .

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ, суд приходить до висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 під вартою.

Вирішуючи клопотання прокурора стосовно обвинуваченого ОСОБА_13 суд виходить з того, що 17.04.2025 року до ОСОБА_13 ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 14.06.2025 та визначено розмір застави в сумі 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн. 23.04.2025 ОСОБА_13 звільнено з-під варти у зв`язку із внесенням застави, яка визначена вищевказаною ухвалою суду, з покладенням на нього обов`язків, визначених цією ухвалою від 14.06.2025. Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10.06.2025 продовжено строк дії обов`язків, передбачених ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 17.04.2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_13 , до 10.08.2025 року. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 28.07.2025 продовжено строк дії обов`язків, передбачених ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 17.04.2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_13 , до 25.09.2025 року. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.09.2025 продовжено строк дії обов`язків, передбачених ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 17.04.2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_13 , до 14.11.2025 року.

Однак, з метою продовження дії обов`язків, які були покладені на обвинуваченого, відповідно до ухвали слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17.04.2025 року, необхідно продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді застави, оскільки заявлені ризики, визначені ст. 177 КПК України, які виправдовують застосування такого запобіжного заходу не зменшились позаяк той обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, а тому, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у такому правопорушенні, може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та обвинувачених у цьому кримінальному провадженні, вчиняти інші кримінальні правопорушення, зважаючи що він офіційно не працевлаштований, у останнього відсутні законні джерела до існування, оскільки доказів іншого суду надано не було, також враховані мотив та спосіб вчинення кримінальних правопорушень, серйозний характер загрози для суспільного порядку протиправних діянь, їх тяжкість, враховані його молодий вік, стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан.

Відповідно до ч.1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів в дохід держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави до особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Підстави негайного припинення дії запобіжних заходів встановлюється ст. 203 КПК України. Проте, запобіжний захід безпосередньо у вигляді застави відносно ОСОБА_13 ухвалою суду від 17.04.2025 року не обирався, але, відповідно до ч.4 ст. 202 КПК України, ОСОБА_13 вважається таким, щодо якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

В даному випадку можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою була визначена в ухвалі суду у порядку, передбаченому ч.3 ст. 183 КПК України, яка одночасно передбачає можливість покладення на підозрюваного, обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 194 цього Кодексу в разі внесення застави, при цьому встановлення строку дії застави КПК України не передбачає, як і його продовження.

Відповідно до ч.6 ст. 194 КПК України, обов`язки, передбачені ч.5 цієї статті можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців, проте у разі необхідності, цей строк може бути продовжений в порядку, передбаченому ст. 199 цього Кодексу, яка передбачає порядок продовження строку тримання під вартою.

Враховуючи, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики, які виправдовують раніш обраний запобіжний захід, не зменшилися, розгляд кримінального провадження на даний час лише розпочато, а строк дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_13 спливає 14.11.2025, клопотання є обґрунтованим і підлягає задоволенню в частині продовження строку дії обов`язків, покладених на ОСОБА_13 ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 17.04.2025 року.

Що стосується клопотання сторони захисту про застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_13 у вигляді особистого зобов`язання, з огляду на належну процесуальну поведінку того, то суд вважає за необхідне відмовити, оскільки судом було зазначено, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, не перестали існувати і мають місце та більш м`які запобіжні заходи на даний час не здатні забезпечити нівелювання встановлених ризиків.

Так, застава у кримінальному провадженні вважається процесуальним примусом, який застосовується до підозрюваного, обвинуваченого та накладає відповідні зобов`язання не тільки на підозрюваного, обвинуваченого, а також на іншу особу, яка погодилась внести заставу за підозрюваного, обвинуваченого (заставодавця). Так, застава забезпечує виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, покладених на підозрюваного, обвинуваченого як процесуальним законом, так і обов`язків, покладених слідчим суддею, судом, що передбачені пунктами 1-9 частини 5 статті 194 КПК, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

Суд бере до уваги те, що обов`язки, покладені на обвинуваченого ОСОБА_13 відповідно до ухвали слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17.04.2025 року, після внесення застави, діють на час розгляду даного клопотання прокурора, а ОСОБА_13 у момент дії покладених на нього обов`язків дотримується їх, проте вказане не дає суду підстав для зміни запобіжного заходу на особисте зобов`язання, і в судовому засідання захисник та обвинувачений не змогли довести обставин, які б могли свідчити про відсутність або зменшення ризиків передбачених ст. 177 КПК України, при цьому наявний запобіжний захід у виді застави і законодавча можливість її стягнення у випадку невиконання покладених на обвинуваченого ОСОБА_13 обов`язків без поважних причин і стимулює того належним чином виконувати зазначені обов`язки, тобто дотримуватись належної процесуальної поведінки.

Тобто, доводи сторони захисту та обвинуваченого ОСОБА_13 були враховані, але вони не є обґрунтованими, аби спростували неможливість на даний час продовжити дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_13 під час застосування запропонованого прокурором запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 331, 369-372, ч.2 ст. 376, ч.2 ст. 392 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 04 січня 2026 року включно, з подальшим утриманням в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_9 та її захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт або визначення розміру застави залишити без задоволення.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 04 січня 2026 року включно, з подальшим утриманням в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_6 про визначення розміру застави залишити без задоволення.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 04 січня 2026 року включно, з подальшим утриманням в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор».

Розмір застави в сумі 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн., визначений ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10.06.2025, залишається незмінним.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт чи зменшення розміру застави залишити без задоволення.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 04 січня 2026 року включно, з подальшим утриманням в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор».

Розмір застави в сумі 121120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) грн., визначений ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14.05.2025, залишається незмінним.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт чи зменшення розміру застави залишити без задоволення.

Продовжити строк дії обов`язків, передбачених ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 10.06.2025 року про продовження строку дії обов`язків, покладених на ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17.04.2025, а саме: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває без дозволу суду; утримуватись від спілкування зі свідком у кримінальному провадженні ОСОБА_14 та обвинуваченими у провадженні ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до УДМС України в Чернігівській області паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, до 04 січня 2026 року.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання залишити без задоволення.

Строк дії ухвали встановити до 04.01.2026 року.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченими, що перебувають під вартою, з моменту отримання вказаної ухвали суду в тому самому порядку.

Суддя ОСОБА_1