Провадження № 1-кп/638/1800/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000433 від 18.04.2025, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Ізюм, Ізюмського району Харківської області, українки, громадянки України, з середньою освітою, яка розлучена, безробітна, зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на важкі захворювання не страждає, раніше не судима, на наркологічному та психіатричному обліках не перебуває, не має на утриманні неповнолітніх дітей, не є депутатом,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України,

встановив:

Встановлено, що 24 лютого 2022 року о 05 год 00 хв за наказом президента Російської Федерації - ОСОБА_6 , Російська Федерація незаконно вторглась на територію України та здійснила збройний напад, застосовуючи збройні сили Російської Федерації, федеральну службу військ національної гвардії Російської Федерації та інші підконтрольні військові та збройні формування.

В результаті вчинення вказаних дій військовими формуваннями держави-агресора РФ, відповідно до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22.12.2022 № 309, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за № 1668/39004, в період з 01.04.2022 по 08.09.2022 було тимчасово окуповано м. Ізюм Ізюмської міської територіальної громади Ізюмського району Харківської області.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 у зв?язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, строк дії якого в подальшому продовжено.

В подальшому, представниками держави-агресора з метою зміни меж території та державного кордону України, реалізації власної окупаційної політики, на окупованих територіях було розпочато здійснення незаконного створення підконтрольних окупаційній владі адміністрацій, в тому числі на захопленій частині території Харківської області.

Під час тимчасової окупації представниками рф на тимчасово окупованій території Харківської області було створено т.зв. «Временную гражданскую администрацию Харьковской области» підпорядковану керовану та фінансовану рф, в яку входили органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованою територією Харківської області.

10.06.2022 головою т.зв «временной гражданской администрации Харьковской области» ОСОБА_7 видано наказ №» 9/22 від 10.06.2022, згідно якого затверджено утворення районних окупаційних адміністрацій держави-агресора на тимчасово окупованій території Харківської області, а саме: т.зв. «временной гражданской

администрации Волчанского района Харьковской области» (адміністративний центр у м. Вовчанськ), т.зв. «временной гражданской администрации Изюмского района Харьковской области» (адміністративний центр у м. Ізюм), т.зв. «временной гражданской администрации Купянского района Харьковской области» (адміністративний центр у м. Куп?янськ), т.зв. «временной гражданской администрации Харьковского района Харьковской области» (адміністративний центр у сел. Козача Лопань).

18.07.2022 головою т.зв «временной гражданской администрации Харьковской области» ОСОБА_7 видано наказ № УТ-55/22 від 18.07.2022 щодо перейменування назви вказаного незаконного органу в «воєнно-гражданскую администрацию Харьковской области», згідно з п. 2 якого також перейменовано районні підрозділи вказаної окупаційної адміністрації держави-агресора на т.зв. «военно-гражданские администрации». Зміна назви органів здійснено з врахуванням повного правонаступництва із збереженням прийнятих ними реквізитів та організаційно-штатної структури відповідно до п. 3 вказаного наказу.

У подальшому, відповідно до п. 8 розпорядження виконувача обов?язків голови «временной гражданской администрации Изюмского района Харьковской области» від 29.07.2022 № 21 «О создании коммунальных предприятий Изюмского района Харьковской области», створено т.зв. «Комунальное предприятие Почта Изюма», затверджено устав підприємства, встановлено штатну чисельність працівників в кількості 104 штатних одиниць.

Основною метою діяльності вищевказаного суб?єкта господарювання є забезпечення доставки місцевої газети «Изюмский телеграфъ», газет «Харьков Z» та «Красная звезда», організація доставки повідомлень мешканців підзвітній відділенням поштового зв?язку території шляхом передачі сканованих копій листів та повідомлень через застосунок Телеграм та Вайбер.

До складу комунального підприємства «Почта Изюма» входило шість відділень поштового зв?язку (ВПЗ Ізюм: 2, 3, 4, 5, 6, 9).

Під час тимчасової окупації м. Ізюм Ізюмського району Харківської області, у період часу з 06 червня 2022 року по серпень 2022 року (точну дату не встановлено), громадянка України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючи листоношою у т.зв. «отделении почтовой связи № 3 Коммунального предприятия Почта Изюма», створеного окупаційною владою, отримала від громадянки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на той період займала посаду начальника т.зв. «отделения почтовой связи № 3 Коммунального предприятия ОСОБА_9 », значну кількість пропагандистських газет «Харьков L», серед яких були недатовані випуски «випуск № 20 2022», «випуск № 21 2022» для розповсюдження серед місцевих мешканців м. Ізюм Харківської області.

Так, у червні 2022 року у ОСОБА_10 виник кримінальний протиправний умисел, направлений на розповсюдження газет, в яких містилися матеріали на підтримку держави-агресора, її окупаційної адміністрації, збройних формувань, у тому числі ідей проросійської спрямованості та геополітичних інтересів Російської Федерації, агітаційні матеріали, які мали на меті переконати українців, які є жителями окупованих територій, а також українського народу загалом, у тому, що Російська Федерація і її збройні сили не є їхнім ворогом, з турботою ставляться до жителів окупованих територій, надають їм та готові в подальшому надавати будь-яку допомогу і підтримку, а також нав?язати масовому адресату негативне ставлення до держави України та посіяти в українському суспільстві недовіру до органів державної влади України, її Збройних Сил, заперечуючи при цьому здійснення з боку РФ агресії відносно жителів тимчасово окупованих територій.

В подальшому, ОСОБА_11 , реалізовуючи виниклий злочинний умисел, перебуваючи на території м. Ізюм Ізюмського району Харківської області, у період з 06 червня 2022 року по кінець серпня 2022 року (більш точні дата та час не встановлені), переслідуючи мету підтримки осіб, які здійснюють збройну агресію РФ проти України, поширила серед місцевих мешканців м. Ізюм Ізюмського району Харківської області, шляхом вручення їм особисто в руки та помістивши до відповідних поштових скриньок примірники російської пропагандистської газети «Харьков Z» «випуск № 20 2022», «випуск № 21 2022» з метою ознайомлення місцевих мешканців із публікаціями, в яких містилися матеріали на підтримку держави-агресора, її окупаційної адміністрації, збройних формувань, у тому числі ідей проросійської спрямованості та геополітичних інтересів Російської Федерації, агітаційні матеріали, які мали на меті переконати українців, які є жителями окупованих територій, а також українського народу загалом, у тому, що Російська Федерація і її збройні сили не є їхнім ворогом, з турботою ставляться до жителів окупованих територій, надають їм та готові в подальшому надавати будь-яку допомогу і підтримку, а також нав?язати масовому адресату негативне ставлення до держави України та посіяти в українському суспільстві недовіру до органів державної влади України, її Збройних Сил, заперечуючи при цьому здійснення з боку РФ агресії відносно жителів тимчасово окупованих територій.

Згідно з висновком експерта ННЦ «Інститут судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса» № 4461 від 15.04.2025, у наданих на дослідження матеріалах (газетах «Харьков Z» - випуск № 20 та випуск № 21) міститься інформація щодо виправдовування та заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії Російської Федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, виправдовування тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію РФ проти України, розпочатої у 2014 році, а саме: В. Путіна та військових РФ. Установлена інформація має публічний характер, що передбачає її розповсюдження невизначеному колу осіб.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 2 ст. 436-2 КК України, а саме поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування та заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії Російської Федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, виправдовування тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію РФ проти України, розпочату у 2014 році.

У судовому засіданні обвинувачена вину у вчиненні покарання, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України, визнала повністю, розкаялася. Вказала, що до окупації працювала у відділенні пошти. Після окупації м. Ізюм, у травні 2022 року вийшла на місце роботи, оскільки почали голодувати, окупаційна влада перестала давати сухпайки, треба було працювати, щоб прокормити сім`ю. Зазначила, що прийнятті на роботу писала заяву, працювала два місяці, спочатку давали пайки один раз на тиждень, потім один раз отримали 20000,00 рублів. Керівником відділення була ОСОБА_12 , працювало у відділі пошти п`ять осіб, з яких чотири були листоношами. Газети привозили до поштового відділення, ОСОБА_12 роздавала їх листоношам, потім вони розносили ці газети у поштові скриньки.

Захисник у судовому засіданні просила обвинувачену суворо не карати, а також врахувати те, що остання вину визнала повністю, щиро розкаялася, є раніше не судимою, характеризується позитивно, у зв`язку з чим прохає призначити їй покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 у повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованому їй кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та приймаючи до уваги те, що прокурор та сторона захисту не оспорювали фактичні обставини провадження і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачена, правильно розуміють зміст цих обставин, переконавшись у добровільності позиції останньої, роз`яснивши ОСОБА_5 про позбавлення в подальшому права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

За таких обставин, суд вважає, що винність ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.2 ст.436-2 КК України, доведена в повному обсязі, оскільки обвинуваченою вчинено поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування та заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії Російської Федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, виправдовування тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію РФ проти України, розпочату у 2014 році.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

При призначенні покарання обвинуваченому у даній справі суд суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування тільки тоді, коли у суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема, у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Визначаючи вид та міру покарання, суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує: тяжкість скоєного правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є нетяжким злочином; характер та ступінь тяжкості наслідків, що настали; їх суспільну небезпеку; а також враховує особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, суд встановив, що обвинувачена ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є уродженкою м. Ізюм, Ізюмського району Харківської області, українкою, громадянкою України, з середньою освітою, яка розлучена, безробітна, зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на важкі захворювання не страждає, раніше не судима, на наркологічному та психіатричному обліках не перебуває, не має на утриманні неповнолітніх дітей, не є депутатом. Згідно характеристики від Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, скарг на ОСОБА_5 до поліції не надходило, до адміністративної та кримінальної відповідальності протягом року не притягалася.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, що пом?якшують покарання ОСОБА_5 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Відповідно до ст. 67 КК України, обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_5 , є вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

З урахуванням характеру і ступеня суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченої, визнання нею вини, а також інших обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд вважає за необхідне обрати обвинуваченій ОСОБА_5 покарання в межах санкції ч.2 ст.436-2 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 роки, без конфіскації майна.

Однак, враховуючи обставини, що пом`якшують покарання, ставлення обвинуваченої до скоєного, суд вважає за доцільне надати їй можливість виправлення та перевиховання шляхом звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України із покладенням на неї обов`язків, передбачених ст.76 КК України, оскільки, на думку суду, виправлення ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства, а призначення іншого виду покарання є недоцільним.

Цивільний позов не заявлено.

Витрати за проведення судових експертиз стягуються з обвинуваченої.

Запобіжний захід обвинуваченій не обирався.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.368, 370, 374, 376, 382, 395 КПК України, суд,-

ухвалив:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.2 ст.436-2 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на три роки без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України обвинувачену ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування вказаного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю в 1 рік, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на обвинувачену ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 21204,00 грн. на користь держави за проведення судової лінгвістичної експертизи № 4461 від 15.04.2025.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів: засудженою з дня отримання копії вироку, іншими учасникам судового провадження з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1