ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/500/25 Справа № 699/1496/25 Категорія: ст. 181 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

головуючогоОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі прокурора підозрюваного (відеоконференція) захисника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 03 жовтня 2025 року, якою відмовлено у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бобокваті, Кубелетського району, Аджарія, грузин, війсьвовослужбовець, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України

в с т а н о в и в :

До слідчого судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшло клопотання від слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 .

Клопотання обґрунтовано тим, що у провадженні СВ відділення поліції № 1 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області перебуває кримінальне провадження №0000570, зареєстроване за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Орган досудового розслідування підозрює ОСОБА_7 в тому, що він, будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , проходячи військову службу за призовом під час мобілізації у військовому званні «рядовий», діючи з прямим умислом, з мотивів тимчасово не виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово ухилитися від несення обов`язків військової служби, 10.07.2024, близько 21:00 год, в умовах воєнного стану, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 (місце дислокації не вказується), та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину за наявності реальної можливості до цього.

16.07.2025 він самостійно не прибув до СВ відділення поліції № 1 Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області та заявив про себе.

Отже, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України самовільне залишення військової частини без поважних причин військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану.

12.09.2025 останньому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Ініціатор клопотання як на докази причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого правопорушень посилається на зібрані у кримінальному провадженні докази, а саме:

- службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини 10.07.2024 солдатом ОСОБА_7 ;

- протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 19.08.2025;

- протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 15.08.2025.

Сторона обвинувачення вважає, що наведені в клопотанні слідчого відомості об`єктивно свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого правопорушення та наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України,. У зв`язку з цим, просить обрати підозрюваному запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави.

Ухвалою слідчого судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 03 жовтня 2025 року в задоволенні клопотання відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Сторона обвинувачення вважає, що вказана ухвала підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 411 КПК України.

Вказує, що слідчий суддя не взяв до уваги, що ОСОБА_7 вдруге самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 , і це не є підставою для закриття кримінального провадження та в силу ч. 5 ст. 401 КК України та звільнення його від кримінальної відповідальності.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, заперечення захисника та самого підозрюваного, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, в клопотанні слідчого вказано, що у провадженні СВ відділення поліції № 1 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області перебуває кримінальне провадження №0000570, зареєстроване за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Орган досудового розслідування підозрює ОСОБА_7 в тому, що він, будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, з мотивів тимчасово не виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово ухилитися від несення обов`язків військової служби, 10.07.2024, близько 21:00 год, в умовах воєнного стану, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 (місце дислокації не вказується), та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину за наявності реальної можливості до цього, поки 16.07.2025 самостійно не прибув до СВ відділення поліції № 1 Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області та заявив про себе.

На підставі вказаних обставин та події, яка сталася саме 10.07.2024, ОСОБА_7 було оголошено підозру 12.09.2025 зо ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КПК України.

Разом з тим, слідчим суддею в судовому засіданні, на підставі зібраних доказів, які були надані захисником та підозрюваним, було встановлено, що оголошена ОСОБА_7 підозра, в силу ч. 5 ст. 401 КК України, є необґрунтованою з урахуванням наступного.

В судовому засіданні ОСОБА_7 пояснив, що в липні 2024 року його було мобілізовано до лав ЗСУ до вказаної у клопотанні військової частини. У цій частині він пробув приблизно добу, після чого, через вкрай незадовільні умови, що негативно впливали на його стан здоров`я, зібрав речі та поїхав додому де і перебував до грудня 2024 року.

Потім 22.12.2024 до нього приїхали працівники поліції та повідомили, що він рахується як самовільно залишивший частину. Роз`яснили про необхідність повернення до складу ЗСУ. Він з`явився до слідчого ДБР, після чого його перенаправляли працівники ВСП до інших міст (м. Сміла - м. Черкаси - м. Київ - м. Біла Церква - м. Умань).

Потім його направили до резервного батальйону, що дислокувався у Вінницькій області. У цій частині ОСОБА_7 пройшов ВЛК та був направлений для подальшого проходження військової служби до іншої військової частини (номер частини не пам`ятає). Командир цієї військової частини запевнив його, що, у зв`язку з повернення до військової служби, кримінальне провадження за фактом його СЗЧ у липні 2024 року буде закрито.

Після цього підозрюваний проходив службу у Миколаївській області та на Харківщині. Під час служби кілька разів лікувався у госпіталях та лікарнях, отримував грошову винагороду за службу.

У травні 2025 року він повторно самовільно залишив розташування військової частини у Харківській області, де на той час проходив службу і повернувся до місця свого проживання у м. Корсуні-Шевченківському.

Протягом тривалого часу ОСОБА_7 разом з дружиною проживають в АДРЕСА_1 .

З досліджених матеріалів клопотання, а також наданих учасниками в судовому засіданні пояснень, необхідно дійти висновку, що підозрюваний дійсно вчинив самовільне залишення частини у липні 2024 року, за фактом чого здійснюється досудове розслідування.

20 серпня 2024 року Верховна Рада проголосувала за законопроект №11322, яким фактично передбачено можливість звільнення від кримінальної відповідальності військовослужбовців, які самовільно залишили місце служби або вчинили дезертирство.

Відповідно до цих змін (ч. 5 ст. 401 КК України) особа, яка під час дії воєнного стану вперше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтями 407, 408 цього Кодексу, може бути звільнена від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, якщо вона добровільно звернулася із клопотанням до слідчого, прокурора, суду про намір повернутися до цієї або іншої військової частини або до місця служби для продовження проходження військової служби та за наявності письмової згоди командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження такою особою військової служби".

За визначеним алгоритмом військовослужбовець, який вперше вчинив злочин за ст. 407 КК України, може бути звільнена від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, якщо вона добровільно звернулася із клопотанням до слідчого, прокурора, суду про намір повернутися до цієї або іншої військової частини або до місця служби для продовження проходження військової служби та за наявності письмової згоди командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження такою особою військової служби.

Подані підозрюваним докази, а також додатково надані слідчим докази свідчать про те, що ОСОБА_7 дотримався передбаченого законом алгоритму, оскільки у грудні 2024 року добровільно звернувся до ВСП з метою продовження військової служби.

Так, з витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 23.12.2024 № 366 вбачається, що солдат ОСОБА_7 прибув та обліковується як тимчасово прикомандирований.

У наказі командира військової частини НОМЕР_3 від 24.12.2024 № 367 зазначено, що солдата ОСОБА_7 необхідно вважати таким, що прибув та приступив до виконання службових обов`язків.

Ця інформація також зазначена в листі ВЧ № НОМЕР_3 від 26.09.2025. Крім того, повідомлено, що ОСОБА_7 за наказом від 26.12.2024 направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 .

У наказі командира військової частини НОМЕР_3 від 26.12.2024 № 369 зазначено, що солдата ОСОБА_7 направлено до військової частини НОМЕР_2 для подальшого проходження військової служби.

У наказі командира військової частини НОМЕР_2 від 27.12.2024 № 362 зазначено, що солдата ОСОБА_7 з 27.12.2024 зараховано на всі види забезпечення.

Отже, за фактом самовільного залишення військової частини ОСОБА_7 в липні 2024 року, орган досудового розслідування мав би перевірити вказані обставини, та прийняти відповідне рішення про закриття кримінального провадження.

Слідчий суддя вірно виснувала, що під час підготовки клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ні слідчий, ні прокурор не володіли (не перевіряли) інформацію про добровільне повернення ОСОБА_7 до військової служби після вчинення СЗЧ у липні 2024 року.

Тому, з урахуванням викладеного, слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого правопорушення у липні 2024 року, однак, є підстави для звільнення підозрюваного від кримінальної відповідальності в частини цієї підозри.

Посилання прокурора на те, що ОСОБА_7 вдруге залишив військову частину вже в травні 2025 року має бути доведене відповідними доказами, зокрема витягом з ЄРДР, повідомленням про підозру за самовільне залишення ОСОБА_7 військової частини у травні 2025 року, а також матеріалами службового розслідування відповідною військової частиною та наказами командира. Проте, сторона обвинувачення такі докази суду не надала.

Ураховуючи відсутність ризиків, добровільне повернення підозрюваного до військової служби, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності, слідчий суддя дійшов правильного висновку, що запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 застосований не може бути.

При цьому відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України, до підозрюваних за ст. 407 КК України не може бути застосований інший запобіжний захід.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 03 жовтня 2025 року є обґрунтованою та вмотивованою та підстав для її скасування не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 03 жовтня 2025 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: