Справа № 216/7436/25
провадження 1-кп/216/734/25
УХВАЛА

іменем України

(повний текст)

30 вересня 2025 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області:

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілої - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши в залі судових засідань в приміщенні Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_7 по кримінальному провадженню № 0000692 від 27.03.2024 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 2 ст. 121 КК України, -

встановив :

В провадженні Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження № 0000692 від 27.03.2024 року стосовно ОСОБА_5 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 2 ст. 121 КК України.

29 вересня 2025 року від прокурора Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_7 надійшло клопотання, у якому він просить продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. При цьому просить суд у відповідності до п. п. 1, 2 ч. 4 ст. 183 КПК України не визначати розмір застави, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні злочину, вчиненого із застосуванням насильства до потерпілого та який спричинив загибель людини.

1. Зміст поданого клопотання.

Клопотання обґрунтовано тим, що Криворізькою спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Східного регіону підтримується публічне обвинувачення у кримінальному проваджені № 0000692 від 27.03.2024 року стосовно ОСОБА_5 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 2 ст. 121 КК України, за наступних обставин.

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 на території України введено воєнний стан строком на 30 діб. Даний Указ затверджено Законом України № 2109-IX від 24.02.2022. В подальшому, строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і діє до теперішнього часу.

Водночас, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань 24.02.2022 Президентом України видано Указ № 69/2022 про оголошення на території України загальної мобілізації.

На виконання цього Указу Президента України та визначених завдань, з урахуванням стану здоров`я та інших даних, а також відсутності визначених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21.10.1993 року підстав для відстрочки або звільнення від призову на військову службу під час мобілізації, здійснено призов ОСОБА_5 та направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 з присвоєнням військового звання «матрос», який 07.02.2024 самовільно залишив частину.

Згідно з вимогами ст. ст. 17, 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком для громадян України; ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Будучи військовослужбовцем Збройних сил України за мобілізацією, матрос ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. ст. 6, 9, 11, 16, 49, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарною статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів начальників, беззастережно, неухильно, точно та у встановлений строк виконувати їх накази, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Незважаючи на це, військовослужбовець ОСОБА_5 , усупереч вимог вищенаведеного законодавства, діючи з прямим умислом, та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажав їх настання, став на злочинний шлях та вчинив кримінальне правопорушення при наступних обставинах.

Так, 05.07.2025 у вечірній час військовослужбовець ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходився за місцем свого мешкання, в приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_1 , де разом зі своїм знайомим ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 вживали спиртні напої в кухонній кімнаті квартири, за вказаною адресою.

Під час вживання спиртного між зазначеними особами на ґрунті побутового пияцтва відбулася сварка, в ході якої ОСОБА_8 почав образливо висловлюватися на адресу матері ОСОБА_5 .

Зазначені висловлювання та поведінка ОСОБА_8 образила ОСОБА_5 викликавши у нього почуття гострої неприязні до ОСОБА_8 та умисел направлений на спричинення йому тілесних ушкоджень за вказаних мотивів.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщенні міжкімнатного коридору квартири АДРЕСА_2 , діючи з умислом спрямованим на спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, приблизно о 23:00 годині 05.07.2025 умисно, зі значною силою завдав ОСОБА_8 , який стояв звернутим до нього обличчям, не менше двох ударів в область обличчя та один удар правою взутою ногою в область голови.

Від отриманих ударів потерпілий ОСОБА_8 , не устоявши на ногах впав спиною на підлогу в цьому ж міжкімнатному коридорі квартири, а ОСОБА_5 продовжуючи свої злочинні дії, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, приблизно 23:02 годині 06.07.2025 умисно, завдав останньому не менше двох ударів правою взутою ногою в область голови.

Після цього, ОСОБА_5 припинив свої протиправні дії та намагався надати потерпілому ОСОБА_8 першу медичну допомогу, однак незважаючи на вжиті ним заходи потерпілий ОСОБА_8 цієї ж ночі ІНФОРМАЦІЯ_3 помер на місці злочину, в результаті несумісних для життя тілесних ушкоджень в області обличчя та голови. Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть № 1583 від 07.07.2025 в результаті злочинних дій ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_8 були спричиненні тілесні ушкодження, у вигляді: набряку мозку, перелому кісток носа, закритої черепно-лицьової травми, які за своїм характером відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

Ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 липня 2025 року відносно ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який у подальшому був продовжений ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.09.2025 на строк до 07.10.2025.

Прокурор посилається на збереження на теперішній час ризиків передбачених п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, вчиненого із застосуванням насильства, тому з метою запобігання вищезазначеним ризикам, прокурор просив не визначати розмір застави.

Посилаючись на викладене, тяжкість кримінальних правопорушень у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , а також наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурор просив продовжити щодо останнього дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

2. Позиція учасників у судовому засіданні.

У судовому засіданні прокурор вимоги клопотання підтримав, просив його задовольнити, зауважив про продовження існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Потерпіла не заперечувала проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_5 просив у задоволенні клопотання прокурора відмовити та обрати йому біль м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник проти задоволення клопотання заперечував, просив обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, посилався на те, що існування зазначених прокурором ризиків є необгрунтованим.

3. Мотиви та оцінка суду.

3.1. Підстави для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Розділ ІІ КПК України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення. До них, згідно з п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, віднесені також запобіжні заходи.

Порядок застосування до особи запобіжних заходів визначений главою 18 КПК України.

Разом із цим, положеннями статті 199 КПК України унормований порядок продовження строку тримання під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: (1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; (2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (ч.ч. 1, 3, 5 ст. 199 КПК України).

Дослідивши клопотання, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, суд приходить до таких висновків.

3.2. Набуття статусу обвинуваченого

Запобіжні заходи на стадії судового розгляду можуть застосовуватися лише до обвинуваченого.

За змістом ч. 2 ст. 42 КПК України, обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу .

Як було зазначено вище, в провадженні Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження № 0000692 від 27.03.2024 року відносно ОСОБА_5 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 5 ст. 407, ч. 2 ст. 121 КК України, який згідно штампу був переданий до суду 17 вересня 2025року.

Отже, у відповідності до вимог ст. 42 КПК України, ОСОБА_5 набув статус обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні і щодо нього може вирішуватися питання про продовження дії запобіжного заходу.

Разом з тим, суд зауважує, що на даній стадії провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину, перевіряти наявність складу кримінального правопорушення. Оцінку законності отримання доказів стороною обвинувачення має надати суд першої інстанції за результатами судового провадження, оцінивши всі докази як окремо так і в їх сукупності

3.4. Наявність ризиків.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується (частина 1статті 177 КПК).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, у клопотанні прокурор посилається на наявність ризиків, які свідчать про можливе вчинення ОСОБА_5 дій, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1статті 177 КПК.

3.4.1. Ризик переховування від суду

Ризик переховування від суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

Співставлення можливих негативних наслідків для обвинуваченого у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим безвідносно стадії кримінального провадження та характеру процесуальних дій, які належить провести.

При цьому, суд при встановленні даного ризику враховує існування інших факторів, які можуть свідчити про наявність у ОСОБА_5 можливості переховуватися від суду, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується, особу обвинуваченого, який не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей або інших утриманців, отже не має достатньо стійких соціальних зв`язків.

Враховуючи встановлені обставини у сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження, ступінь соціальних зв`язків, які не є міцними, суд приходить до висновку про існування ризику переховування від суду.

3.4.2. Наявність ризику незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (частина 4статті 95 КПК України).

В свою чергу, частиною 11 ст. 615 КПК України визначено, що показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації. Показання, отримані під час допиту підозрюваного, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо у такому допиті брав участь захисник, а хід і результати проведення допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.

За таких обставин ризик впливу на потерпілу та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України.

Суд вважає, що оскільки обвинуваченому відомі анкетні дані, місце мешкання потерпілої та свідіків, вказане свідчить про реальну можливість вчинення спроб неправомірного впливу на останніх з метою надання необхідних обвинуваченому показів в майбутньому, враховуючи вимоги ст. 23 КПК України.

3.4.3 Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Оцінюючи обґрунтованість ризику, передбаченого у п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється суд вважає його не доведеним, оскільки підозрюваний відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимий.

3.5. Наявність інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України

При вирішенні питання про продовження строку дії відносно обвинуваченого запобіжного заходу, крім встановлених ризиків кримінального провадження, суд, на підставі наданих сторонами матеріалів, оцінює в сукупності існування інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а саме:

- тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому у випадку визнання його винним у вчинені інкримінованих йому кримінальний правопорушень у виді позбавленням волі на строк до 10 років;

- сімейний стан обвинуваченого, який не перебуває у зареєстрованому шлюбі, утриманців не має;

- за станом здоров`я не є особою з інвалідністю;

- репутацію підозрюваного, який в силу ст. 89 КК України не судимий;

- майновий стан підозрюваного, який не має постійного офіційного доходу.

- ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, який на думку суду є помірним.

3.5. Наявність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу

На переконання суду, установлені судом ризики свідчать, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією обвинуваченого, може негативно відобразитися на здійсненні об`єктивного судового розгляду, якого можливо досягнути лише за умов нівелювання ризиків кримінального провадження. За встановлених судом обставин, необхідним є саме тримання під вартою, оскільки з урахуванням індивідуальних обставин обвинуваченого, застосування домашнього арешту та застави, як основного запобіжного заходу, буде недостатнім стримуючим фактором від реалізації встановлених ризиків і створить можливості для вчинення ним позапроцесуальних дій з метою перешкоджання кримінальному провадженню, оскільки останній, володіючи засобами зв`язку зможе впливати на петерпілу, а також переховуватись від суду.

Домашній арешт, у тому числі цілодобовий, пов`язаний з доступом обвинуваченого до технічних засобів комунікації та не може повною мірою виключити ризик переховування обвинуваченого від суду, оскільки не передбачає цілодобового контролю за місцем перебування обвинувачуваного, що враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у кримінальних правопорушеннях в яких він обвинувачується, є досить великим.

Застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання чи особистої поруки для запобігання встановленим ризикам, буде недостатнім, оскільки виконання покладених на обвинуваченого обов`язків буде залежати виключно від волі ОСОБА_5 та їх порушення не матиме для нього очевидних і достатньо суттєвих негативних наслідків, окрім того, жодна особа не звернулась до суду із письмовим зобов`язанням про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Зазначені обставини та ризики підтверджують недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам, а вищевказані обставини виправдовують продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Таким чином, зважаючи на високу інтенсивність встановлених при розгляді клопотання ризиків, з урахуванням особистих характеристик, суд приходить висновку, що відносно обвинуваченого слід застосувати винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При цьому, судом не встановлено законодавчих обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого вказаного запобіжного заходу, оскільки п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При цьому, вирішуючи питання про строк дії такого запобіжного заходу, суд враховує інтенсивність встановлених ризиків, обсяг обставин, що підлягають доказуванню, з огляду на правову кваліфікацію, а тому вважає за доцільне продовжити строк дії тримання під вартою на 60 днів, а саме до 28 листопада 2025 року.

3.6. Застосування альтернативного запобіжного заходу

Відповідно до ч. 3ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

За приписами п. 1 ч.4ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями177 та 178цьогоКодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

При цьому вказана норма не є імперативною, а лише надає право суду не визначати розмір застави та вимагає обґрунтування такого рішення з огляду на фактично встановлені обставини.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, встановлені ризики, особу підозрюваного, суд вважає, недоцільним визначати заставу, оскільки, на думку суду, на даному етапі судового розгляду вона не здатна забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

3.7. Висновки за результатами розгляду клопотання

З урахуванням наведених обставин кримінального правопорушення та наведених прокурором доводів, що свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики вчинення ОСОБА_5 дій, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1ст. 177 КПК України, то суд дійшов до висновку про наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підстав для задоволення клопотання прокурора.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 10, 177, 178, 182-184, 193-197, 211, 309, 372, 395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчинені злочинів передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 2 ст. 121 КК України у Державній установі «Криворізька установа виконання покарань №3» на 60 (шістдесят) днів, тобто до 28 листопада 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали встановити до 28 листопада 2025 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_5 - в той же строк, але з моменту отримання копії ухвали суду.

Оскарження ухвали не зупиняє її дію та не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 02 жовтня 2025 року о 16 год. 49 хв.

Суддя ОСОБА_9