печерський районний суд міста києва
Справа № 757/1536/26-к
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2026 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11.12.2023 у справі № 757/56264/23-к, в рамках кримінального провадження № 0001195 від 06.10.2020 року, -

В С Т А Н О В И В :

15.01.2026 року до провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11.12.2023 у справі № 757/56264/23-к, на земельну ділянку з кадастровим номером :22:002:0450, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 110, належну ОСОБА_3 .

В обґрунтування поданого клопотання зазначає, що заявник є добросовісним набувачем земельної ділянки, на ній знаходиться його житловий будинок. Також вказує, що досудове розслідування триває з 2020 року, за цей час заявника не було допитано як свідка з приводу обставин набуття права власності на земельну ділянку . Наголошує, що ухвалою колегії суддів Київського апеляційного суду від 27.08.2024 року, справа №757/56264/23-к, вже було частково скасовано ухвалу слідчого судді, в частині накладення арешту на майно інших осіб, а також, що ухвалами слідчих суддів Печерського районного суду м. Києва вже скасовано низку арештів з ряду інших земельних ділянок.

В прохальній частині поданого клопотання заявник просив розглядати справу у його відсутність, клопотання підтримав із зазначених у ньому підстав.

Від прокурора групи прокурорів у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_4 через канцелярію суду надійшли письмові заперечення на клопотання про скасування арешту майна, у задоволенні останнього просив відмовити, та розглядати за його відсутності.

За таких обставин, слідчий суддя розглянув клопотання у відсутність учасників судового провадження на підставі ст. 26 КПК України.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду клопотання слідчим суддею не здійснювалась.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що слідчими Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001195 від 06.10.2020 року.

Під час досудового розслідування, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11.12.2023 року накладено арешт у кримінальному провадженні № 0001195 від 06.10.2020 року, із забороною відчуження, розпорядження та користування (у тому числі користування шляхом забудови, вилучення лісових насаджень тощо) на земельну ділянку з кадастровим номером :22:002:0450, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1, належну ОСОБА_3 .

Накладаючи арешт на майно, слідчий суддя виходив з того, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке просить накласти арешт прокурор, відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, а тому є підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів.

Відповідно до наданих прокурором заперечень встановлено, що 07.05.2025 року матеріли досудового розслідування з кримінального провадження № 0001195 виділено в окреме провадження № 0001363 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 197-1, ч. 1 ст. 336 КК України, а досудове розслідування у кримінальному провадженні № № 0001195 закінчено скеруванням обвинувального акту до суду для розгляду.

Однак, на даний час у кримінальному провадженні № 0001363 триває проведення необхідних слідчих (розшукових) дії для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення.

Як визначено ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А №296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A №98).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 Кримінального процесуального кодексу України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Слідчий суддя дослідивши матеріали, вважає, що доводи клопотання про скасування арешту є необґрунтованими, оскільки на час винесення ухвали про накладення арешту на майно, існували підстави для такого арешту, крім того слідчим суддею не встановлено, що в подальшому застосуванні арешту відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї або іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Також, щодо посилання заявника на те, що ухвалою колегії суддів Київського апеляційного суду від 27.08.2024 року, справа №757/56264/23-к, вже було частково скасовано ухвалу слідчого судді, в частині накладення арешту на майно інших осіб, а також, що ухвалами слідчих суддів Печерського районного суду м. Києва вже скасовано низку арештів з ряду інших земельних ділянок, слідчий суддя зазначає, що не оцінює висновки, викладені в інших судових рішеннях, з огляду на те, що в кожному окремому випадку колегія суддів чи слідчий суддя розглядає подане клопотання в межах заявлених у ньому вимог та досліджує надані учасником докази, обсяг і зміст яких може відрізнятись від тих, які містяться у матеріалах інших клопотань та наголошує, що рішення іншого слідчого судді не є обов?язковим з огляду на відсутність його преюдиційного характеру.

Таким чином, слідчий суддя вважає накладений арешт на майно є обґрунтованим, з урахуванням наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, у зв`язку з чим клопотання про скасування арешту не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 174, 303, 305-307 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_5