УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 991/11271/25

провадження № 51 - 4284 ск 25

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду

Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянула касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 04 листопада 2025 року та ухвалу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 07 листопада 2025 року,

встановила:

Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 04 листопада 2025 року відмовлено у задоволенні скарги на бездіяльність Національного антикорупційного бюро України та Спеціалізованої антикорупційної прокуратури щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки: (1) зі змісту скарги не вбачається будь-якої ознаки предметної підсудності Вищому антикорупційному суду, передбачених п. п. 1-3 ч. 5 ст. 216 Кримінального процесуального кодексу України; (2) зі змісту заяви про вчинення кримінального правопорушення та наявних матеріалів не вбачається жодних достатніх вагомих обставин вчинення кримінального правопорушення (т. 1 а. с. 12, 170-172).

Ухвалою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 07 листопада 2025 року ухвалу слідчого судді залишено без зміни.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує питання про перевірку вищезазначених судових рішень у касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 8 січня 2008 року щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо стосовно умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, якої намагаються досягнути.

За таких обставин наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищої інстанції в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже, не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 2 ст. 19, п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначені норми гарантують право на касаційне оскарження судового рішення тільки у випадках, прямо визначених законом.

Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду є судом права і перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі касаційних скарг, поданих у порядку та у строки, які встановлено Кримінальним процесуальним кодексом України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», на судові рішення, що підлягають оскарженню в касаційному порядку.

Частиною 1 ст. 310 КПК визначено, що оскарження ухвал слідчого судді здійснюється в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК ухвала слідчого судді після її перегляду в апеляційному порядку, а також ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на таку ухвалу оскарженню в касаційному порядку не підлягають.

Як убачається з касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень, ОСОБА_4 порушує питання про перегляд касаційним судом ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 04 листопада 2025 року та ухвали Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 07 листопада 2025 року, постановленої за результатами розгляду його апеляційної скарги на зазначену ухвалу слідчого судді.

Таким чином, з огляду на положення ч. 1 ст. 310, ч. 4 ст. 424 КПК, ОСОБА_4 подав касаційну скаргу на судові рішення, які відповідно до положень цього Кодексу не підлягають оскарженню в суді касаційної інстанції.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягають оскарженню у касаційному порядку.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

постановила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 04 листопада 2025 року та ухвалу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 07 листопада 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3