Справа №345/103/26
Провадження № 1-кс/345/46/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.01.2026 м. Калуш

Слідчий суддя Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на постанову дізнавача сектору дізнання Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000036 від 18.03.2025, -

в с т а н о в и в:

До Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області 15.01.2026 надійшла скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі орган Пенсійного фонду, скаржник) на постанову від 22.04.2025 дізнавача сектору дізнання Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками ч.1 ст.190 КК України (провадження № 0000036 від 18.03.2025).

У своїй скарзі орган Пенсійного фонду просить скасувати зазначену вище постанову дізнавача про закриття кримінального провадження. В обґрунтування скарги зазначає, що копію оскарженої постанови отримав поштою лише 07.01.2026; рішення дізнавача, на його думку, прийнято передчасно, без належного дослідження обставин кримінального правопорушення, аналізу та оцінки зібраних доказів у кримінальному провадженні. Стверджує, що постанова належним чином не вмотивована, тому рішення про закриття кримінального провадження є протиправним. Вважає, що всупереч вимогам КПК України, у постанові викладено взаємно суперечливі факти, адже дізнавач спочатку вказав, що за наслідками проведених слідчих дій виявлений факт переплати пенсії померлій особі не містить однак будь-якого кримінального правопорушення, передбаченого норми КК України, а з другого боку виніс постанову про закриття кримінального провадження про відсутність в діянні складу кримінального правопорушення у вигляді шахрайства.

19.01.2026 розгляд скарги не відбувся з незалежних від суду причин.

20.01.2026 орган Пенсійного фонду подав заяву про розгляд скарги за відсутності його представника, у задоволенні скарги на полягає.

В судовому засіданні 22.01.2026 відмовлено у задоволенні клопотання суб`єкта, рішення (постанова) якого виступає предметом оскарження, про визнання обов`язковою присутності уповноваженої особи від органу Пенсійного фонду під час розгляду скарги.

Дізнавач сектору дізнання Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_3 заперечила проти скарги з підстав, викладених у окремому письмовому запереченні. Зміст відповідних заперечень зводиться до того, що винесенню оскарженої постанови передували встановлені в процесі дізнання обставини відсутності протиправних дій зі сторони померлого отримувача пенсії та його родичів.

22.01.2026 в судовому засіданні оголошено перерву для здійснення повторного повідомлення представника органу Пенсійного фонду про участь у розгляді скарги, який незважаючи на це до суду не з`явився.

Вивчивши доводи скарги з додатками та матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР під № 0000036 від 18.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, надані дізнавачем письмові заперечення, слідчий суддя дійшов до таких висновків.

Частина 1 ст.304 КПК України передбачає, що скарги на рішення слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою ст. 303 цього Кодексу, в тому числі про закриття кримінального провадження, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення. Якщо рішення оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Оскаржувана постанова згідно з матеріалами кримінального провадження винесена слідчим 22.04.2025, проте її копія отримана скаржником 07.01.2026 на пошту останнього, тому вважаю, що строк на оскарження постанови не пропущено. Крім того, копія оскарженої постанови надіслана скаржнику за заявою останнього від 29.12.2025 про надання інформації щодо результатів досудового розслідування. У досліджених в судовому засіданні матеріалах вищенаведеного кримінального провадження містить копія письмового повідомлення дізнавача СД Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області від 22.04.2025, адресованого представнику органу Пенсійного фонду ОСОБА_4 як представнику потерпілого, із зазначенням відомостей про нібито вручення копії оскарженої постанови про закриття кримінального провадження «наручно», однак документального підтвердження факту вручення під розписку або іншим безспірним способом самого повідомлення з копією відповідної постанови матеріали провадження не містять.

Стаття 2 КПК України передбачає, що завданням кримінального провадження є захист особи від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до частин 1,2 ст.9 КПК України під час кримінального провадження прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Практика Європейського суду з прав людини щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (рішення у справі «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Бучинська проти України» суд констатував про відсутність у нього можливості дійти до висновку, що органи влади зробили усе від них залежне для забезпечення оперативного та всебічного вжиття заходів для збору доказів, встановлення місцезнаходження та притягнення до відповідальності винних (заява № 35493/10 від 30.04.2015, п. 49), адже за потреби зростаючих високих стандартів у сфері захисту прав людини та основоположних свобод, неминуче вимагається більша рішучість при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства (рішення у справі «Сельмуні проти Франції, заява № 235803/94, параграф 95, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграфи 148, 149), оскільки тягар доведення можна покласти на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення (рішення у справі «Салман проти Туреччини, заява № 21986/93, п. 100, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграф 150).

Слідчий суддя звертає увагу на те, що закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим, прокурором всіх зібраних та перевірених доказів (ст.2,284 КПК України).

Постанова слідчого, дізнавача, прокурора про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть обставин, та відповіді на всі питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст.110 КПК України).

Згідно з п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження у секторі дізнання Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області на досудовому розслідуванні перебувало кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР під №0000036 від 18.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

Відповідно до витягу з ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення внесені на підставі ухвали слідчого судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12.03.2025, що постановлена за скаргою органу Пенсійного фонду відповідно до приписів ст.303 КПК України. У короткому викладі обставин вчинення кримінального правопорушення зазначено, що невстановлена особа заволоділа коштами Пенсійного фонду України у вигляді пенсії за віком, яка продовжувала виплачувати отримувачу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасово окупованій території в м. Дебальцеве Донецької області. Сума протиправно виплаченої пенсії з грудня 2022 року до квітня 2023 року склала 16 096,89 грн., що підтверджується письмовим розрахунком підрозділу з питань виплат скаржника.

Постановою дізнавача від 21.03.2025 у відповідному кримінальному провадженні залучено ОСОБА_4 представником потерпілого юридичної особи за законодавством України, яким виступає орган Пенсійного фонду.

Постановою дізнавача сектору дізнання Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_3 від 22.04.2025 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР під № 0000036 від 18.03.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

На досудовому провадженні може бути оскаржене рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником (п.3 ч.1 ст.303 КПК України).

За змістом ч.5 ст.110 КПК України обґрунтованість рішення (постанови), яке прийняли прокурор, слідчий або дізнавач, повинна знайти відображення в його мотивуванні, зміст цього рішення повинен відповідати фактичним обставинам справи.

У постанові про закриття кримінального провадження необхідно вказати, яку саме з підстав і чому застосовано в цьому випадку. Повнота й чіткість мотивування мають результатом те, що всі рішення, викладені в резолютивній частині постанови про закриття провадження, логічно випливають з її мотивувальної частини. Важливою властивістю постанови про закриття кримінального провадження є логічність, послідовність та відсутність суперечностей.

Відповідно до ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Однак у мотивувальній частині оскаржуваної постанови дізнавач обмежився лише висновком про закриття кримінального провадження у зв`язку з нібито встановленою відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, не зазначивши стосовно якої особи чи осіб ухвалено таке рішення. Проте закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України можливе лише щодо конкретної особи за умови, що в її діях відсутній склад кримінального правопорушення, хоча й наявна подія кримінального правопорушення. У такому випадку дізнавач повинен був продовжувати досудове розслідування кримінального провадження до моменту встановлення осіб, причетних до вчинення кримінального правопорушення.

Із досліджених в судовому засіданні матеріалів кримінального провадження вбачається, що досудове розслідування обмежилося фактично лише допитом як свідка доньки померлого отримувача пенсії, яка повідомила, що покійна мати ОСОБА_5 у 2020 році повернулася з м.Калуша на тимчасово окуповану територію (м. Дебальцеве) та згодом захворіла на онкологічне захворювання. Догляд за матір`ю на непідконтрольній території України здійснювала ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка й повідомила, що мати померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . У той же час, протокол допиту містить суперечливі відомості про те, що ОСОБА_5 проживала самостійно, тому не відомо, хто міг мати доступ до її банківської пенсійної картки. При цьому, інформація про виїзд померлої ОСОБА_5 на тимчасово окуповану територію 15.03.2020 без повернення до дня її смерті дійсно випливає з інформації Державної прикордонної служби України від 25.03.2025, наданої на запит дізнавача у кримінальному провадженні.

Водночас, із матеріалів також вбачається, що кримінальне провадження було закрито дізнавачем за тими ж підставами постановою від 28.03.2025, однак постановою прокурора Калуського окружної прокуратури ОСОБА_7 від 08.04.2025 вищенаведена постанова дізнавача скасована як необґрунтована та незаконна. Мотивом відповідного скасування стали факти не встановлення дізнавачем у кримінальному провадженні будь-яких відомостей про те, хто саме, коли та в який спосіб здійснював зняття грошових коштів з карткового пенсійного рахунка ОСОБА_5 після її смерті. Крім того, у постанові прокурора вказано про необхідність встановлення й особи, яка здійснювала зняття грошових коштів з рахунка померлої, що побічно вказує на неможливість закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Таким чином, досудове розслідування (дізнання) у відповідному кримінальному провадженні проведено поверхово та за своєю суттю обмежилося допитом доньки померлої ОСОБА_5 , яка цілком очевидно заперечила наявність в неї яких-небудь відомостей щодо використання банківської картки своєї покійної матері на непідконтрольній території України.

Водночас, жодних даних, які б доводили належне виконання дізнавачем рішення процесуального керівника у кримінальному провадженні від 08.04.2025 немає, а безперечно значима для всебічного та повного досудового розслідування інформація чомусь не була й надалі встановлена та перевірена.

Слідчий суддя також звертає увагу, що відповідно до чинної на час смерті ОСОБА_5 редакції постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» починаючи з 01.05.2016 виплата пенсій усім внутрішньо переміщеним особам (ВПО) здійснювалася через мережу установ та пристроїв ПАТ «Державний ощадний банк України», для чого було передбачено провести обов`язкову емісію платіжних карток, що стали для цієї категорії пенсіонерів одночасно їх пенсійними посвідченнями. Строк дії карток встановлюється до трьох років за умови проходження ідентифікації клієнта в установах цього банку перші 2 рази кожні шість місяців, у подальшому кожні 12 місяців. За відсутності проходження фізичної ідентифікації ПАТ «Державний ощадний банк України» зупиняє видаткові операції та поточним рахунком, про що інформує не пізніше наступного дня структурний підрозділ з питань соціального захисту населення райдержадміністрації, виконавчих комітетів міських та районних у містах рад, які видавали довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, управління Пенсійного фонду в районах, містах, об`єднані управління цього фонду, а також Міністерство фінансів України (абз.6 п.1 постанови).

Зазначені вище обставини, в тому числі щодо наявності в померлої ОСОБА_5 статусу внутрішньо переміщеної особи та її перебування на обліку в органах соціального захисту населення, можуть мати ключове значення під час дізнання та встановлення винних осіб у цьому кримінальному провадженні.

На переконання слідчого судді, доводи скаржника є обґрунтованими, дізнавачем оскаржувана постанова винесена передчасно, досудове розслідування проведено не в повному обсязі, не вжито всіх вичерпних заходів та не проведено необхідних слідчих дій, які б дали можливість прийняти об`єктивне та законне кінцеве рішення у даному кримінальному провадженні. Отже, процесуальне рішення дізнавача про закриття кримінального провадження є передчасним та необґрунтованим, оскільки прийняте без проведення усіх необхідних слідчих дій та без додержання вимог ст. 92,110,284 КПК України, а, отже, вищенаведене рішення підлягає скасуванню.

Згідно з п.4 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

Відповідно до ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, покладається на слідчого, дізнавача, прокурора та у встановлених цим Кодексом випадках - потерпілого.

Слідчий суддя зауважує, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (рішення у справі «Асьонов та інші проти Болгарії».

За змістом ст.284 КПК України закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки дізнавачем показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

При цьому, слідчий суддя, виходячи з ч.5 ст.40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) дізнавачу щодо проведення конкретних слідчих дій, адже дізнавач є самостійним у своїй процесуальній діяльність, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних дізнавачем доказів на етапі розслідування, однак він не може переймати на себе функції досудового розслідування (п. 18 ч.1 ст.3, ч.3 ст.22 КПК України).

Попри це слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що орган досудового розслідування зобов`язаний провести у кримінальному провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, а зроблені ним висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, а не ґрунтувались на припущеннях.

При здійсненні відновленого досудового розслідування цього провадження необхідно перевірити викладені скаржником обставини, виконати необхідні слідчі дії і в залежності від встановленого прийняти законне та обґрунтоване рішення у цьому провадженні.

Керуючись ст. 369,372 КПК України,-

п о с т а н о в и в :

Скаргу задовольнити.

Скасувати постанову від 22.04.2025 дізнавача сектору дізнання Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000036 від 18.03.2025, на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Матеріали кримінального провадження № 0000036 від 18.03.2025 на 128-ми аркушах повернути Калуському РВП ГУНП в Івано-Франківській області.

Слідчий суддя