Дата документу 25.09.2025 Справа № 331/3761/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/928/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №331/3761/25Доповідач у 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Олександрівського районного суду м.Запоріжжя від 01 вересня 2025 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Красний Луч Луганської області, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.2 ст.310 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою районного суду до 30.10.2025 року включно продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі захисник просив ухвалу суду скасувати, постановити нове судове рішення, яким застосувати до ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. Свої вимоги мотивував тим, що існування передбачених ст.177 КПК ризиків відносно обвинуваченого не доведено, зокрема, ризик переховування від суду та незаконного впливу на свідків. Апелянт не погоджується із твердженням суду про недостатність застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів. Зазначає, що судом не враховано стан здоров`я ОСОБА_8 , міцність соціальних зв`язків, наявність дітей на його утриманні. Вказує, що обвинувачений за станом здоров`я не має змоги працевлаштуватися, але він періодично працює неофіційно. Посилається на відсутність у суду можливості надати оцінку доказам винуватості ОСОБА_8 . На переконання захисника, такі обставини у сукупності вказують на можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; з`ясувавши позицію обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; прокурора, яка заперечила проти апеляційної скарги та просила ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню огляду на наступне.

В провадженні Олександрівського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні передбачених ч.3 ст.307, ч.2 ст.310 КК кримінальних правопорушень.

Прокурор звернулась до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, виходив з того, що у справі існують ризики того, що ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, тому необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим ст.177 цього Кодексу ризикам.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст.177 КПК ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 КПК обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 ґрунтується на зазначених вимогах кримінального процесуального закону.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності передбачених ст.177 КПК ризиків, суд першої інстанції правильно встановив, що заявлені ризики переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення об`єктивно існують, і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_8 .

На підтвердження існування передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК ризику свідчать ті обставини, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, і за їх вчинення передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна.

Наведені обставини, на переконання судової колегії, дають достатні підстави для висновку, що обвинувачений, будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначено, у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані злочини.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований, законного та стабільного джерела доходів він не має.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що відомостей про стримуючі фактори належної процесуальної поведінки обвинуваченого матеріали провадження не містять.

Зазначені обставини, на переконання судової колегії, у сукупності дають достатні підстави для висновку, що обвинувачений, за відсутності джерел доходу та стримуючих факторів його належної процесуальної поведінки, опинившись на волі, потенційно може продовжувати займатись протиправною діяльністю та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на конкретні обставини даного кримінального провадження та відомості про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що прокурором доведено обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_8 перебувати на волі за відсутності підстав для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

При цьому, всупереч протилежним доводам апелянта, гарантувати запобігання встановленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , на переконання колегії суддів, не вбачається можливим.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності доказів існування ризику незаконного впливу на свідків колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки заявлений ризик відносно ОСОБА_8 районним судом встановлено не було. Відповідно до змісту оскаржуваної ухвали суд першої інстанції констатував малоймовірність настання даного ризику.

Наведені апелянтом відомості, що позитивно характеризують особу обвинуваченого в контексті його приналежності до етнічної спільноти, а також за місцем проживання, перебування, не можуть бути єдиними та беззаперечними підставами для зміни запобіжного заходу, оскільки вказані обставини не здатні у повному обсязі нівелювати ймовірність настання встановлених у даному провадженні ризиків.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою відповідає характеру і тяжкості інкримінованих діянь та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Заперечення апелянта, що стосуються оцінки доказів винуватості ОСОБА_8 , на переконання судової колегії, є передчасними, оскільки такі докази підлягають оцінці під час розгляду місцевим судом справи по суті пред`явленого цій особі обвинувачення.

Апеляційний суд під час перевірки ухвали про продовження строку тримання особи під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, аналізує лише наявність передбачених ст.177 КПК ризиків та необхідність продовження застосування щодо неї обмежувального заходу.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо незадовільного стану здоров`я обвинуваченого враховуючи наявні матеріали провадження та безпосередньо під час апеляційного розгляду, на переконання колегії суддів, не знайшли свого підтвердження.

Згідно доданого до апеляційної скарги захисника витягу із медичної карти, виданого уповноваженою особою Запорізької міської медичної частини Філії ДУ «Центр охорони здоров`я» ДКВС України в Запорізькій області, встановлено, що 12.05.2025 року, 15.05.2025 року та 15.07.2025 року ОСОБА_8 було оглянуто лікарями ряду спеціальностей. На момент останнього огляду від 15.07.2025 року стан здоров`я ОСОБА_8 задовільний.

Даних, які би безумовно унеможливлювали подальше утримання ОСОБА_8 під вартою, матеріали провадження не містять. Достовірних відомостей на підтвердження обставин протилежного змісту до апеляційної скарги не додано.

Отже, колегія суддів, виходячи з наведених в апеляційній скарзі мотивів, не вбачає законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Олександрівського районного суду м.Запоріжжя від 01 вересня 2025 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4