Провадження № 1-кп/161/1480/25
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2025 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002551 від 07 жовтня 2025 року про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, жителя та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з базовою загальною середньою освітою, учня 12 класу КЗЗСО "Луцький ліцей № 8" Комунальний заклад "Луцька вечірня (змінна) школа Луцької міської ради", фізичної особи-підприємця, неодруженого, не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 291 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_3 , 07 жовтня 2025 року о 15 год 26 хв, керуючи двоколісним електровелосипедом марки «FADA», який згідно п. 1.9 Правил Дорожнього руху, затверджених постановою КМ України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі Правил) є транспортним засобом, що має потужність двигуна 1000 Вт, і не відноситься до механічних транспортних засобів, та згідно п.6.7 цих Правил, повинен виконувати вимоги інших пунктів Правил, що стосуються водіїв або пішоходів і не суперечать вимогам розділу 6 Правил, в порушення п. 1.5. та п. 2.3. (б) Правил не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, відволікся від керування, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований навпроти будинку №7 пр. Соборності, проігнорував зупинку перед нерегульованим пішохідним переходом транспортного засобу (марка модель, якого не встановлена), який розташовувався попереду в попутному напрямку в лівій смузі руху, не вибрав безпечної швидкості, проявив безпечність та неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, відволікся від її спостереження, продовжував рух прямо зі сталою швидкістю, не переконався у відсутності на пішохідному переході пішоходів, порушивши пункти 18.1, 18.4 Правил, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, таким чином, не надав дорогу пішоходу ОСОБА_5 , яка здійснювала перетин проїзної частини дороги по нерегульованому пішохідному переході з ліва на право відносно руху електровелосипеда, та здійснив наїзд на останню.

Внаслідок вищевказаних грубих порушень чинних на транспорті правил, що убезпечують рух велосипедист ОСОБА_3 , своїми необережними протиправними діями, які знаходяться в прямому причинному зв`язку спричинив потерпілій ОСОБА_5 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 746 від 23 жовтня 2025 року, тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми: лінійного перелому скроневої кістки черепа справа з розповсюдженням на лобну кістку; геморагічних нашарувань під твердою мозковою оболонкою двобічно; травматичного крововиливу під м`яку мозкову оболонку двобічно; забою головного мозку; забійної рани тім`яної ділянки справа, забійного садна правого ліктьового суглоба, забою правого кульшового суглобу, що за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Таким чином, порушення чинних на транспорті правил, що убезпечують рух, виразилися в тому, що велосипедист ОСОБА_3 , керуючи електровелосипедом, не виконав вимоги п.п. 1.5., 2.3. (б), 6.7, 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху: п. 1.5 дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3 (б) для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 6.7 велосипедисти повинні виконувати вимоги цих Правил, що стосуються водіїв або пішоходів і не суперечать вимогам цього розділу; п. 18.1 водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека; п. 18.4 якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

За таких обставин, суд приходить до висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні необережних дій, які виразились у порушенні чинних на транспорті правил, що убезпечують рух, що спричинило тяжкі наслідки, та кваліфікує його дії, як вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 291 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ст. 291 КК України визнав повністю та не оспорюючи фактичних обставин, місця і часу, наслідків події, про які зазначено в обвинувальному акті, з приводу пред`явленого йому обвинувачення показав, що вій дійсно, 07 жовтня 2025 року, в після обідню пору доби, керуючи електровелосипедом марки «FADA», та рухаючись ним по просп.Соборності у м. Луцьку, проявив безпечність та неуважність, не зменшив швидкість руху аж до зупинки транспортного засобу перед пішоходним переходом, та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 . Щиро розкаявся у вчиненому, просив вибачення у потерпілої, зазначаючи, що має намір відшкодувати шкоду, при цьому, повністю визнав позов лікувального закладу, та частково визнав заявлений позов потерпілої, вважаючи розмір морального відшкодування значним.

Суд, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, з`ясувавши правильність розуміння учасниками судового провадження зміст обставин, викладених в обвинувальному акті, які ніким не оспорюються, не маючи сумніву у добровільності їх позицій, а також роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

У відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжкого злочину, дані про його особу та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд не вбачає.

Поряд з цим, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує конкретні обставини кримінального провадження, наслідки, що наступили, зокрема, отримання тяжких травм потерпілою, його молодий вік, відомості про навчання та працевлаштування фізичною особою -підприємцем, інформацію про стан здоров`я самого обвинуваченого, який на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває та за допомогою до них не звертався, а також те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, думку потерпілої, яка на призначенні йому суворого покарання не наполягала.

З урахуванням наведеного, суд призначає обвинуваченому ОСОБА_3 , покарання, в межах санкції частини статті, за якою його засуджується у виді обмеження волі, при цьому, на підставі ст. 75 КК України, звільняє його від відбування призначеного основного покарання із випробуванням, встановивши йому дворічний іспитовий строк із покладенням на нього обов`язків, згідно ст. 76 КК України.

Суд вважає, що дане покарання буде необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, так і іншими особами.

До початку судового розгляду КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» подало цивільний позов до ОСОБА_3 про відшкодування коштів, витрачених закладом охорони здоров`я на лікування потерпілої від злочину ОСОБА_5 в сумі 16039 грн. 80 коп.

До початку судового розгляду потерпіла ОСОБА_5 подала цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення майнової шкоди в сумі 5953 грн. та моральної шкоди в сумі 400000 грн.

Свої позовні вимоги потерпіла ОСОБА_5 обґрунтовує тим, що внаслідок події вона сильно постраждала, у зв`язку з чим проходила курс лікування, а отримані нею тілесні ушкодження суттєво вплинули на її стан здоров`я і працездатність, а також спосіб життя, внаслідок чого, вона зазнала моральних страждань.

В судовому засіданні потерпіла цивільний позивач, а також представник цивільного позивача підтримали, поданий цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_3 .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник, заявлений потерпілою ОСОБА_5 цивільний позов визнав частково, вказуючи на те, що заявлений до нього розмір морального відшкодування є занадто обтяжливим, не заперечував щодо стягнення з нього 200000 грн., а матеріальну шкоду визнав в повному обсязі, також визнав повністю позов КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади».

Заслухавши думки учасників судового розгляду, оглянувши та дослідивши подані докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновку.

У відповідності до вимог ст. 128 КПК України особа, якій правопорушенням завдано шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно роз`яснень, що містяться в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною 1 ст. 1168 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Положеннями ч. 1 ст. 1187 ЦК України, передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно до вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода, зокрема, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При вирішенні цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди, суд виходить із характеру та обсягу страждань, які понесла потерпіла внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_3 , які виразилися в душевних стражданнях, морально-психологічних переживаннях, пов`язаних з позбавленням можливості вести нормальне повноцінне існування, а також змінами в її нормальному ритмі життя, придбанні ліків та, як наслідок, прикладання додаткових зусиль для відновлення та організації свого нормального життя.

В зв`язку з цим, виходячи з глибини, тривалості та обсягу фізичних та душевних страждань потерпілої, з врахуванням принципів розумності та справедливості, суд вважає необхідним позовні вимоги потерпілої ОСОБА_5 задовольнити повністю та стягнути на її користь з ОСОБА_3 400000 грн., в якості відшкодування за завдану моральну шкоду.

При цьому, суд враховує висновок ВП ВС від 16 грудня 2020 року №752/17832/14-ц (14-538цс19), що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

На переконання суду такий розмір моральної шкоди, з урахування глибини страждань, а також того, що негативні наслідки вчиненого обвинуваченим злочину мають незворотній характер, не може вважатися завищеним або надмірним.

Поряд з цим, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь цивільного позивача майнову шкоду в сумі 5953 грн., з врахуванням документально підтверджених витрат, та у зв`язку з визнанням цивільним відповідачем заявлених до нього вимог.

Також, суд приходить до переконання, що цивільний позов КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» до обвинуваченого ОСОБА_3 підлягає до повного задоволення, оскільки позовна вимога підтверджується відповідною довідкою, долученою до провадження.

У відповідності до вимог ст.ст. 100, 174 КПК України, суд вирішує долю речових доказів, а також питання скасування арешту, накладеного на майно.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 11, 23, 1167, 1193 ЦК України, ст.ст.128, 368, 370 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати винним ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 291 КК України і призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, якщо він, протягом іспитового строку, тривалістю 2 (два) роки, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання чи роботи; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» Управління охорони здоров`я Луцької міської ради до обвинуваченого ОСОБА_3 про відшкодування коштів, витрачених закладом охорони здоров`я на лікування потерпілої від злочину ОСОБА_5 задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» Управління охорони здоров`я Луцької міської ради майнову шкоду кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на лікування потерпілої від злочину ОСОБА_5 в сумі 16039 (шістнадцять тисяч тридцять дев`ять) грн. 80 коп.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в сумі 400000 (чотириста тисяч) грн. та майнову шкоду в сумі 5953 (п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят три) грн.

Речові докази: CD-R диск, на якому знаходиться відеозапис залишити при матеріалах кримінального провадження; електровелосипед марки «FADA» FDEB 10CLA-72 ПОТУЖНІСТЮ 1000Вт - повернути ОСОБА_3 .

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 09 жовтня 2025 року на електровелосипед марки «FADA» FDEB 10CLA-72 ПОТУЖНІСТЮ 1000Вт скасувати.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку після проголошення негайно вручити учасникам судового провадження.

Головуючий:/підпис/

Згідно з оригіналом:

Суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1