КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/6348/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 31 липня 2025 року,-

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 31 липня 2025 року задоволено клопотання прокурора другого відділу управління процесуального керівництва Офісу генерального прокурора ОСОБА_9 про арешт майна, за матеріалами досудового розслідування внесеного до ЄРДР за № 0000640 від 16.10.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України та накладено арешт на майно, вилучене у ході обшуку від 18.07.2025 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30.06.2025 у справі № 757/30730/25-к за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 із забороною права користування, розпорядження й відчуження, а саме:

А. Мобільний телефон марки «Motorola edge 5С», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , в якому встановлено сім-карту з номером НОМЕР_3 ;

Б. Грошові кошти:

- номіналом 100 доларів США в кількості 222 купюри сумою 22200 доларів США,

-номіналом 500 грн в кількості 200 купюр, номіналом 200 грн в кількості 90 купюр. Загальна сума коштів у гривні складає 118000 грн;

- номіналом 20 євро в кількості 4 купюри, номіналом 50 євро в кількості 2 купюри, номіналом 100 євро в кількості 11 купюр, номіналом 200 євро в кількості 3 купюри. Загальна сума євро складає 1880 євро.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційні скарги, які є аналогічними за змістом, в яких просить скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

На обґрунтування вимог апеляційних скарг апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та необґрунтованістю висновків суду першої інстанції.

Апелянт вказує, що судом не враховано ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 30 червня 2025 року у справі №757/30730/25-к, якою вже було визначено перелік предметів та речей, що становлять інтерес для органу досудового розслідування. У цій ухвалі не йшлося про грошові кошти, а питання їх пошуку не ставилось ані у фабулі клопотання, ані в ухвалі слідчого судді. Таким чином, за твердженням апелянта, арешт грошових коштів не має процесуального підґрунтя.

Також апелянт зазначає, що орган досудового розслідування не звертався до суду із клопотанням про надання дозволу на відшукання грошових коштів, а відтак вилучення та арешт таких коштів є неправомірним. Натомість, відповідно до обставин проведеного обшуку, єдиною фактичною метою цієї слідчої дії було виявлення саме грошових коштів та мобільного телефону, а не документів, як зазначалося у клопотанні.

Апелянт наголошує, що грошові кошти, на які накладено арешт, мають законне походження та належать різним особам. Так, 22 200 доларів США є заощадженнями матері дружини ОСОБА_10 , переданими для зберігання у зв`язку з її проживанням у м. Харків; 1 880 євро отримані від реалізації задекларованого автомобіля КРАЗ-257К; 118 000 гривень є сімейними заощадженнями, що відповідають офіційним доходам сім`ї. Водночас, після обшуку працівники поліції залишили лише 15 000 гривень, що за твердженням апелянта, фактично позбавило сім`ю засобів для існування та свідчить про непропорційність втручання у право власності.

Окрім того, обмеження права власності особи може бути застосовано виключно у випадку, коли досягнення цілей кримінального провадження неможливе іншим, менш обтяжливим способом. На думку адвоката, у даному випадку таких підстав не було, а тому арешт майна суперечить принципам розумності та співрозмірності.

Апелянт звертає увагу суду, що у межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 16 жовтня 2023 року, вже проведено чотири обшуки, під час яких питання щодо наявності грошових коштів не піднімалось, що, на думку апелянта, свідчить про штучність підстав для визнання вилучених коштів речовими доказами. Крім того, відсутність повідомлення про підозру протягом тривалого часу, а також факт, що вилучені у інших осіб телефони не повертаються понад рік, вказують на зловживання процесуальними повноваженнями.

Окремо зазначено, що після призначення ОСОБА_10 керівником підприємства, останнє повністю погасило борг перед державою по різним фондам в розмірі 8 млн. грн., завершено процедуру банкрутства, тобто відновлено платоспроможність яка тягнулась з 2004 року, підприємство тільки почало налагоджувати свою діяльність, як суд наклав арешти на рахунки та заборонив користуватись власним майном. Адвокат вважає, що мабуть це є мета та завдання кримінального розслідування.

Разом з тим, обставини, наведені у фабулі кримінального провадження, не відповідають фактичному матеріальному становищу ОСОБА_6 , оскільки орендоване житло, помірні заощадження та відсутність ознак збагачення свідчать про безпідставність висновків сторони обвинувачення.

В судове засідання, власник майна та його представник, не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового розгляду були повідомлені завчасно та належним чином, клопотань про відкладення судового розгляду не подавали. Проте, від представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , надійшло клопотання про проведення апеляційного розгляду у відсутність його та власника майна, через значну віддаленість місця його діяльності та судового органу, також в даному клопотанні просив задовольнити апеляційну скаргу.

З урахуванням зазначеного, думки прокурора, який не заперечував щодо апеляційного розгляду у відсутності власника майна та його представника, а також строків розгляду даної категорії справ, у відповідності до ст. 422 КПК України та вимоги ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважала за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності власника майна та його представника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та вважав оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів справи, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000640 від 16.10.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що до вчинення кримінального правопорушення причетний керівник та головний бухгалтер ДП «Чернівцілегмаш» ОСОБА_6 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

18.07.2025 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_6 , під час якого виявлено та вилучено:

Мобільний телефон марки «Motorola edge 5С», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , в якому встановлено сім-карту з номером НОМЕР_3 ;

Грошові кошти:

- номіналом 100 доларів США в кількості 222 купюри сумою 22200 доларів США;

- номіналом 500 грн в кількості 200 купюр, номіналом 200 грн в кількості 90 купюр. Загальна сума коштів у гривні складає 118000 грн;

- номіналом 20 євро в кількості 4 купюри, номіналом 50 євро в кількості 2 купюри, номіналом 100 євро в кількості 11 купюр, номіналом 200 євро в кількості 3 купюри. Загальна сума євро складає 1880 євро.

24.07.2025 прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна за матеріалами досудового розслідування внесеного до ЄРДР за №0000640 від 16.10.2023, яке було вилучено 18.07.2025 в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

На обґрунтування вимог даного клопотання прокурор вказав на те, що зазначені предмети відповідають критеріям ст. 98 КПК України, а тому постановою слідчого від 18.07.2025 визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

31.07.2025 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва задоволено вказане клопотання прокурора та накладено арешт на майно, вилучене у ході обшуку від 18.07.2025 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30.06.2025 у справі № 757/30730/25-к за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 із забороною права користування, розпорядження й відчуження, згідно переліку зазначеного в даній ухвалі.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження за №0000640 від 16.10.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, слідчий суддя, дослідивши доводи клопотання та надані матеріали кримінального провадження, прийшов до висновку, що є достатні підстави вважати, що майно, вилучене 18.07.2025 в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , ймовірно є майном, що зберегло сліди злочину, за своїм змістом є предметом злочинного посягання, з метою розслідування якого проводиться досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні. Вказане майно відповідає критеріям зазначеним у ст.98 КПК України, а тому з метою збереження речових доказів, вважав необхідним накласти арешт на вказане майно для запобігання можливості його приховування та використання.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, доводи прокурора в підтримку поданого клопотання про арешт майна, заперечення представника власника майна щодо його задоволення, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК Україниарештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК Україниарешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також обставини кримінального провадження № 0000640 від 16.10.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, та відношення до нього вилученого майна, а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив вказане клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що вказане майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України та є речовим доказом в кримінальному провадженні № 0000640 від 16.10.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, відповідно до постанови старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_11 від 18.07.2025 року /а.с. 61-63/ визнано речовими доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК Українитимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Згідно вимог ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Твердження апелянта про те, що грошові кошти, на які накладено арешт, мають законне походження та належать різним особам. Так, 22 200 доларів США є заощадженнями матері дружини ОСОБА_10 , переданими для зберігання у зв`язку з її проживанням у м. Харків; 1 880 євро отримані від реалізації задекларованого автомобіля КРАЗ-257К; 118 000 гривень є сімейними заощадженнями, що відповідають офіційним доходам сім`ї, мають бути перевірені органом досудового розслідування в межах кримінального провадження № 0000640 від 16.10.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Колегією суддів не встановлено недотримання прокурором вимог ст.ст. 171, 172 КПК України при зверненні із клопотанням про арешт майна, які б слугували підставою для відмови у його задоволенні.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не є безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 31 липня 2025 року, - залишити без змін, а апеляційні скарги представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4