ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/2247/25 Номер провадження 11-кп/814/1752/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ

Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора обвинуваченого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 травня 2025 року за №№0000289, за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_8 на вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 31 липня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Жданівка Харцизького р-ну Донецької обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим і засуджено за:

ч.1 ст.357 КК України на 1 рік обмеження волі;

ч.4 ст.185 КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 остаточне покарання - 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік і покладено на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України.

Вирішено питання щодо речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він приблизно 15 травня 2025 року на території сміттєзвалища в с. Хитці Миргородського р-ну Полтавської обл. знайшов банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 разом із пін-кодом на папері, що знаходилась у паперовому спеціальному конверті для зберігання банківських карток, належну ОСОБА_9 , яка є офіційним документом.

Затим ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, із метою привласнення офіційного документу, з корисливих мотивів, узяв вказану вище банківську картку з пін-кодом на папері, а саме для викрадення в подальшому з неї грошових коштів, належних ОСОБА_9 .

Продовжуючи свою кримінально протиправну діяльність, ОСОБА_7 27 травня 2025 року приблизно о 09 годині 30 хвилин в умовах воєнного стану, отримавши доступ до зазначеної вище банківської картки шляхом прочитання чотирьохзначного пін-коду, який був нанесений ОСОБА_9 ручкою синього кольору на паперовий спеціальний конверт для зберігання картки, в якому саме і знаходилась ця картка, діючи з прямим умислом, з метою незаконного заволодіння чужим майном, шляхом поміщення зазначеної банківської картки до банкомату банку АТ КБ «ПриватБанк», по вул. Лохвицькій, 30-В у м. Гадяч Миргородського р-ну Полтавської обл. і шляхом подальшого здійснення платіжних операцій, без відома власника банківської картки, здійснив крадіжку (зняття) грошових коштів у сумі 14 000 гривень, належних ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить змінити вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 31 липня 2025 року в частині призначеного ОСОБА_7 покарання і призначити йому покарання за: ч.1 ст.357 КК України штраф у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень; ч.4 ст.185 КК України 5 років позбавлення волі; ч.1 ст.70 КК України (остаточне) шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік і покласти на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України, в іншій частині вирок залишити без зміни. Свої вимоги мотивує тим, що місцевий суд у порушення вимог ч.3 ст.61 КК України призначив ОСОБА_7 за ч.1 ст.357 КК України покарання у вигляді обмеження волі, оскільки обвинувачений на момент ухвалення вироку досяг пенсійного віку, що виключало можливість застосування до нього цього виду покарання.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, позицію прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченого, який підтвердив свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень і просив вирок залишити без зміни, дослідила й перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона підлягає задоволенню з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки місцевого суду щодо: доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень і правильності кваліфікації його дій за: ч.1 ст.357 КК України як привласнення офіційного документу з корисливих мотивів; ч.4 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) в умовах воєнного стану; виду й розміру призначеного обвинуваченому покарання за ч.4 ст.185 КК України, обгрунтованості застосування до нього положень ст.ст.75, 76 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині оскаржуваний вирок не переглядається.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 судом першої інстанції розглянуто в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи прокурора про неправильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність під час призначення ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.357 КК України є обґрунтованими.

Виходячи з положень ч.1 ст.407, п.4 ч.1 ст.408 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі, якщо це не погіршує становища обвинуваченого.

Пунктом 4 ч.1 ст.409 КПК України унормовано, що підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яким відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.413 КПК України визнається: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Санкцією ч.1 ст.357 КК України передбачено покарання у вигляді: штрафу до 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; пробаційного нагляду на строк до 3 років; обмеження волі на той самий строк.

Відповідно до вимог ч.3 ст.61 КК України обмеження волі не застосовується до осіб, які досягли пенсійного віку.

На підставі ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» особами пенсійного віку є чоловіки після досягнення 60 років.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, на момент вчинення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.357 КК України (травень 2025 року) та ухвалення судом першої інстанції вироку (31 липня 2025 року) йому виповнилось 62 роки й він досяг пенсійного віку, що підтверджується даними його паспорта (а.п.20). Таким чином, ОСОБА_7 на підставі ч.3 ст.61 КК України належить до переліку осіб, яким виключається призначення покарання у вигляді обмеження волі.

Проте всупереч викладеному вище суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.357 КК України у вигляді 1 року обмеження волі, що є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а тому зазначена помилка підлягає виправленню в ході апеляційного розгляду.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При призначенні покарання колегія суддів ураховує ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, що відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком (ч.1 ст.357 КК України), тяжким злочином (ч.4 ст.185 КК України), їх характер, конкретні обставини й, виходячи з цих обставин, індивідувальний ступінь суспільної небезпеки, особу обвинуваченого, який не судимий (а.п.21), працює охоронцем КП «Комунсервіс», за місцем проживання характеризується позитивно (а.п.23), на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває (а.п.25), видачу ОСОБА_7 поліції після встановлення нею факту вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень викраденого майна, яке затим було повернуто потерпілій, думку потерпілої, яка підтвердила відсутність претензій до ОСОБА_7 у зв`язку з поверненням їй майна, яким заволодів у неї обвинувачений, наявність обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, та відсутність обставин, що його обтяжують.

Ураховуючи зазначені вище дані та обставини в їх сукупності, межі апеляційних вимог прокурора, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що обвинуваченому слід призначити покарання за ч.1 ст.357 КК України у вигляді штрафу відповідно до санкції цієї норми в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, остаточне покарання - того виду й розміру, які були визначені судом першої інстанції, а саме поглинувши менш суворе покарання (штраф) більш суворим (позбавленням волі), з подальшим застосуванням до ОСОБА_7 приписів ст.ст.75, 76 КК України.

Саме такий захід примусу зі способом його виконання буде законним, справедливим та сприятиме його меті, тобто буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Отже, апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржуваний вирок у частині призначення обвинуваченому покарання змінити.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 31 липня 2025 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.357 КК України у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Уважати ОСОБА_7 засудженим за ч.4 ст.185 КК України до покарання, призначеного судом першої інстанції, у вигляді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік та відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.

В іншій частині оскаржуваний вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4