справа № 208/7110/25
провадження № 1-кп/208/749/26
УХВАЛА

08 січня 2026 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського у складі: головуючого, судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 в режимі відеоконференції,

обвинуваченого ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 в режимі відеоконференції,

у відкритому судовому засіданні по справі кримінального провадження № 0000443, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Закітне Лиманського району Донецької області, громадянина України, має середньо-технічну освіту, непрацюючий, неодружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до затримання мешкав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

який обвинувачується за ч. 2, ч. 3 ст. 307 України,

розглянувши клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться зазначена справа. На стадії досудового слідства обвинуваченому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

У справі розпочато судовий розгляд, встановлено порядок дослідження доказів з допиту свідків обвинувачення. Зазначені особи до суду не з`явились. Прокурор зобов`язався забезпечити присутність зазначених осіб в наступному судовому засіданні.

Прокурором заявлено клопотання про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке аргументовано тим, що останній обвинувачується у вчинені умисного тяжкого злочину та особливо тяжкого злочину, розуміючи тяжкість можливого покарання може переховуватись від суду, може незаконно впливати на свідків у справі з метою зміни ними своїх показань на свою користь, може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Прокурор заперечувала проти клопотання захисту про зміну запобіжного заходу на особисту поруку. Командир військової частини має багато підлеглих, багато своїх зобов`язань по службі, і їй не зрозуміло, як він може реально здійснювати відповідний процесуальний контроль за цивільною особою, яка до речі має місце мешкання в зоні ведення бойових дій.

Адвокат зазначив, що наведені прокурором ризики та підстави застосування найбільш суворого запобіжного заходу не доведені. Вважає, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого цілком можливо забезпечити шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу. Обвинувачений підтримав думку захисника.

Суд розглянувши клопотання, вислухав учасників судового засідання, встановив наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду.

Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

ЄСПЛ у справах «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії», «Летельє проти Франції» неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

У рішенні по справі «W. проти Швейцарії» ЄСПЛ зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 , обґрунтовано, а саме в достатній мірі для вирішення клопотання прокурора, обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, за який чинним законодавством передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років, з конфіскацією майна та особливо тяжкого злочину, за який чинним законодавством передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна.

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи. Тобто, у випадку вирішення питання про застосування заходу забезпечення кримінального провадження причетність особи до вчинення кримінального правопорушення не повинна мати категоричного висновку, а свідчити лише про її можливість.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 має реєстрацію місця мешкання, яка на теперішній час знаходиться в зоні ведення активних бойових дій. Достовірних даних про сталі соціальні зв`язки, працевлаштування обвинуваченого та джерело його існування, суду не надано. Натомість, обвинувачення містить посилання на корисливий мотив вчинення інкримінованих Петрик злочинів.

За таких обставин, суд вважає за існуючий ризик переховування обвинуваченого від суду з огляду на тяжкість інкримінованих злочинів та безальтернативно сувору міру покарання, яка йому загрожує у разі визнання винним, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Також, суд погоджується з доводами прокурора щодо наявного ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків.

При встановленні наявності цього ризику, враховується встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, згідно якої суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, тобто ризик впливу на потерпілого та свідків існує до їх допиту судом.

Окремо, суд зазначає, що за свідченням прокурора ОСОБА_7 перебуваючи в СІЗО шляхом телефонного спілкування погрожував одному зі свідків, вимагаючи зміни показань на свою користь.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу поза всяким сумнівом порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак потребує встановлення реальної можливості допустити це в майбутньому.

Суд приходить до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Враховуючи пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення, суд відповідно до ст. 183 КПК України альтернативний запобіжний захід у виді застави не визначає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 181-184 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора задовольнити.

Строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити до 05.03.2026 року, без визначення суми застави.

В задоволені клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на не пов`язаний з триманням під вартою, відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, протягом 5-ти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1