ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3035/25 Справа № 191/1709/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у закритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000100 від 05 лютого 2024 року стосовно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Комісарівка П`ятихатського району Дніпропетровської області, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , згідно ст. 89 КК раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 156 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

законного представника

малолітньої потерпілої ОСОБА_9

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2025 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК та призначено йому покарання у вигляді 8 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з навчанням та вихованням дітей або займатися діяльністю, пов`язаною з роботою з дітьми, строком на 3 роки.

Цим вироком ОСОБА_6 визнаний винуватим за вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи при наступних обставинах.

У період часу з серпня по грудень 2023 року малолітня ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 тимчасово проживала за адресою: АДРЕСА_1 у своїх дідуся ОСОБА_11 та бабусі ОСОБА_12 . За вказаною адресою проживав ще ОСОБА_6 , який є дядьком малолітньої потерпілої.

У цей же час (із серпня по грудень 2023 року) у ОСОБА_6 раптово виник прямий злочинний умисел, направлений на вчинення розпусних дій відносно малолітньої ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій прямий злочинний умисел, направлений на вчинення розпусних дій відносно малолітньої потерпілої ОСОБА_10 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, грубо порушуючи статеву недоторканість, а також нормальний психічний і соціальний розвиток малолітньої особи, діючи умисно, застосовуючи психологічне насильство, яке виразилося у погрозі членам родини дитини, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, достовірно знаючи, що остання є малолітньою особою, оскільки остання тимчасово проживала в будинку за місцем його проживання, тобто яка не досягла 14 років, скориставшись її безпорадним станом в силу її віку, в проміжок часу з листопада по грудень 2023 року, в вечірній час доби (точну дату та час судовим слідством не встановлено), зайшов у кімнату, де спала ОСОБА_10 , ліг на ліжко поряд з потерпілою ОСОБА_10 , та пальцями своєї руки (судовим слідством не встановлено якою саме) почав непристойно доторкатися статевих органів останньої через одяг.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

За змістом апеляційної скарги обвинуваченого, останній не погоджується з вироком суду та просить його скасувати. На його думку, суд допустив ряд порушень вимог кримінального процесуальну закону, обмежився лише допитом свідків сторони обвинувачення та залишив поза увагою клопотання щодо допиту свідків захисту. Вважає, що допит малолітньої потерпілої психологом проведений з порушенням, оскільки їй ставилися навідні запитання, що суперечить методичним рекомендаціям щодо організації роботи з дітьми за методикою Зелена кімната для слідчих та ювенальних поліцейських. Посилаючись на відеозапис з допитом малолітньої потерпілої, обвинувачений зазначає про наявність суперечностей в її показах щодо розпусти і дій, оскільки потерпіла спочатку говорила, що він нічого не робив, а після розмови з мамою вказала на протилежне.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні обвинувачений та захисник в режимі відеоконференції підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та з підстав, викладених в ній, просили її задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, посилаючись на її безпідставність, вирок суду першої інстанції вважав законним та обґрунтованим, тому просив залишити його без змін, а скаргу - без задоволення.

В судовому засіданні законний представник малолітньої потерпілої заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вирок суду першої інстанції просила залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. ч. 1 - 4 ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: (1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); (2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; (3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; (4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження, та ін.

Стаття 94 КПК передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинено і обвинувачений є винуватим у вчиненні цього правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як ті, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і ті, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК у мотивувальній частині обвинувального вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням елементів складу кримінального правопорушення, зокрема місця, часу, способу вчинення та наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення.

У мотивувальній частині суд повинен описати результати оцінки доказів навести докази для підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. Викладаючи підстави для прийняття рішення, суд повинен дати відповідь на аргументи сторін.

Суд апеляційної інстанції зважає на усталену практику суду касаційної інстанції, викладену, зокрема у постанові ККС ВС від 05 жовтня 2021 року у справі №589/5015/19, відповідно до якої суд апеляційної інстанції покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити та оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування ним норм матеріального і процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню при ухваленні судового рішення.

Сам апелянт визначає те коло питань, які є предметом перевірки апеляційного суду.

Таким чином, процесуальні вимоги сторін відіграють роль орієнтиру, показуючи, з якими частинами судового рішення учасник судового провадження не погоджується, та зобов`язують апеляційну інстанцію надати мотивовані відповіді на доводи апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, апеляційний суд вважає їх неспроможними з огляду на таке.

Місцевий суд дотримався викладених вище вимог і за встановлених фактичних обставин кримінального провадження дійшов обґрунтованого висновку про наявність у діянні ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК. Такий висновок суду зроблено з дотриманням вимог КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, дослідженими і перевіреними під час судового розгляду та оціненими відповідно до ст. 94 цього Кодексу, а показання останнього, які він надавав на свій захист, перевірені та спростовані в ході судового розгляду в суді першої інстанції.

Зокрема, такого висновку суд першої інстанції дійшов на підставі аналізу показань, зміст яких детально викладено у вироку, безпосередньо допитаних під час судового розгляду законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_13 , психолога ОСОБА_14 , а також досліджених в ході судового розгляду письмових доказів.

Законний представник малолітньої потерпілої ОСОБА_9 під час допиту пояснила, що з червня по грудень 2023 року її донька ОСОБА_10 проживала в будинку у її батьків, оскільки за їхнім місцем проживання відкривався дитячий садок, який ОСОБА_15 відвідувала. Її мати розповідала їй, що інколи на вихідних до них приїжджав ОСОБА_16 . Потім, коли вона забрала доньку до себе додому, остання була наляканою та постійно ховалася від неї. Її старша донька вночі бачила як ОСОБА_15 своєю рукою лізла поміж своїх ніг. Психологу ОСОБА_15 розповіла, що обвинувачений її ображав. Після цього вона звернулася до правоохоронних органів із заявою щодо дій обвинуваченого. Вона намагалася розмовляти з ОСОБА_15 з приводу дій ОСОБА_17 , і вона розповіла, що той торкався її статевого органу. При цьому ОСОБА_15 казала, що боїться ОСОБА_17 , він їй казав: «Якщо комусь розкажеш, то таке саме зроблю з твоїми сестричками». Поліна також розповіла, що ОСОБА_17 приходив до неї в кімнату вночі п`яний. Раніше обвинувачений проявляв до ОСОБА_15 увагу як до племінниці. Їй також відомо, що обвинувачений проявляв агресію до інших людей із застосуванням фізичної сили. В ході бесіди з психологом робилися перерви, оскільки ОСОБА_15 довго не намагалася розповісти про дії ОСОБА_6 , бо боялася його. Після того, як вона їй сказала, що потрібно психологу розповісти все як було насправді, щоб вони більше не приїжджали до нього, то ОСОБА_15 погодилася.

За показами свідка ОСОБА_13 , наданих в судовому засіданні в суді першої інстанції, остання працювала на той час практичним психологом ліцею. До неї звернулася мама ОСОБА_15 з приводу того, що її донька стала замкнутою. Також пояснила, що старша сестра ОСОБА_15 бачила, як ОСОБА_15 чіпала себе руками за свої статеві органи. В ході бесіди з ОСОБА_15 вона згадувала про обвинуваченого, питала її хто він такий, але ОСОБА_15 спочатку не хотіла про нього говорити, у неї одразу з`являлася тривожність, коли вона чула ім`я ОСОБА_18 . Під час їхньої бесіди за методикою «Зелена кімната» ОСОБА_15 пояснила, що ОСОБА_18 торкався її статевих органів. Вона також помітила, що у ОСОБА_15 була неприязнь до цього ОСОБА_19 .

Згідно з показами психолога ОСОБА_14 , наданими під час допиту в суді першої інстанції, остання пояснила, що ОСОБА_15 була дошкільного віку та розповіла їй, що проживає разом з батьками та сестрами, періодично відвідує діда та бабусю в м. Жовті води. Вона також розповіла, що у діда та бабусі проживає її дядько, якого вона називала « ОСОБА_18 », який любить випивати. Коли ОСОБА_15 згадувала цього чоловіка, вона ставала напруженою та уникала питань, її обличчя червоніло, з`являлося тремтіння. На її прямі запитання щодо взаємодії з ОСОБА_20 , вона уникала прямих відповідей. Після перерв ОСОБА_15 була більш спокійною, розповіла, що, коли вона лягала спати, то дядько ОСОБА_18 торкався її статевих органів. ОСОБА_15 також змогла назвати одяг, в якому він був одягнений. Він наказував їй не розповідати нікому, казав, якщо розкажеш, то твоєї сім`ї не буде. Про дії обвинуваченого ОСОБА_15 розповіла лише матері. Так як у ОСОБА_15 було сильне почуття сорому, вона не усвідомлювала такі його дії та за браком знань вона не могла так довго розповісти про скоєне. Тому ОСОБА_15 під час їхньої бесіди довго уникала відповідей на її прямі запитання. В ході бесіди нею не виявлено тиску на ОСОБА_15 та ознак фантазування, вона розповіла про скоєне після перерви, так як для дитини такого віку це нормально, тобто під час перерви ОСОБА_15 заспокоїлася та не відчувала небезпеку.

Згідно з відеозаписом опитування малолітньої потерпілої ОСОБА_10 , проведеного у дружньому для дитини приміщенні «Зелена кімната» за участю психолога ОСОБА_14 , малолітня ОСОБА_15 розповіла, що деякий час проживала у своїх діда та бабусі, у яких також був її дядя ОСОБА_18 , який їй не подобається. Вона боялася, коли він заходив до неї в кімнату. Розповіла, що коли він був п`яний, то вночі він пальцями торкався її статевих органів (дані дії показала на ляльці) десь 5 разів, вона була одягнена в спортивний синій костюм. Він це робив, коли вона спала, при цьому відчувала, що він її чіпає через одяг поміж ніг. Він казав їй, що якщо розкажеш комусь, то твоєї сім`ї не буде. Потім вона розповіла про це своїй мамі.

З висновку спеціаліста практичного психолога ОСОБА_14 за результатами опитування малолітньої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на базі «Кімнати дружньої до дитини», слідує, що у ОСОБА_10 було виявлено наявність ознак психотравмування, пов`язаних із діями особи, яку дитина називає дядя ОСОБА_18 , а саме: торкання її статевих органів пальцями. Дана травмувальна подія містить ознаки сексуального насильства щодо дитини. Дитина описує неоднократні дії стосовно неї, які мають сексуальний характер. Дівчинка не усвідомлює характер та значення дій торкання до її тіла, як такі, що мають сексуальний характер, у повній мірі. В її поведінці фіксуються такі невербальні прояви пережитих травмувальних подій як: напруження та скутість, уникання візуального контакту, сильне почуття сорому, тремтіння голосу, проковтування деяких слів, наявність великої кількості пауз, уникання. Конгруентність вербальних та невербальних проявів може свідчити про те, що дитина зазнала психологічної травми внаслідок взаємодії з особою, яку дитина називає «дядя ОСОБА_18 ». Також було виявлено наявність включення захисних механізмів під час розповіді про психотравмувальну ситуацію: підвищена тривожність, сильне почуття сорому, уникання, при згадуванні про події значно посилюються невербальні прояви. Станом на день опитування у малолітньої ОСОБА_10 перед допитом переважає ситуативно тривожний стан. Розвиток дівчини відповідає віковим нормам. Ввічлива, вихована. Але у дитини наявні ознаки психотравми внаслідок взаємодії з особою на ім`я « ОСОБА_18 », та спостерігається посилення невротичних реакцій під час спогадів про їхню взаємодію. Такі стани потребують проведення відповідної корегувальної роботи з травматерапевтом. Психологом рекомендовано: дитині уникати будь-яких контактів з особою на ім`я « ОСОБА_18 » з метою запобігання повторної травматизації психіки дитини, нервових порушень у її розвитку; обмежити кількість залучення дитини до процесуальних дій; матері посилити рівень психосексуального виховання дитини; організувати проведення відповідної психокорегувальної роботи з психологом, з метою подолання постстресових ознак у дитини.

Висновком експерта № 178 від 10.04.2024 року за результатами проведення судової психологічної експертизи по матеріалам досудового розслідування підтверджено, що процес відтворення ОСОБА_10 обстановки та обставин (за матеріалами відеозапису слідчої дії - допиту неповнолітньої потерпілої за методикою «Зелена кімната» від 07 лютого 2024 року) відображеного в відеозапису, наданого на дослідження, за її участі характеризується наявністю психологічно значимих умов, що відповідають особливостям активної комунікативної діяльності ОСОБА_10 та спрямовані на уточнення та конкретизацію її відповідей. У наданому на дослідження відеозапису, комунікативна діяльність ОСОБА_10 у процесі відтворення нею подій, які сталися в період часу листопада по грудень 2023 року, потерпілою яких вона стала, характеризується наявністю стійко виражених індивідуально-психологічних особливостей: ознаками довільного керування процесом свого реконструювання; схильністю до надання відповідей; комунікативною ініціативністю; змістовною узгодженістю повідомлень, які не насичені специфічними деталями; емоційною включеністю у процес відтворення. У процесі відтворення подій, у її вербальній продукції наявні лексичні засоби, що відображають наочні ознаки та властивості реконструйованих нею суб`єктів та дій, містять посилання на зорові, слухові, моторні (рухові) відчуття, а також посилання на сприймання часу та простору, на зміст власного усвідомлення під час указаних подій. Невербальні засоби комунікативної діяльності ОСОБА_10 у процесі відтворення подій, є активними та не властивими для проявів вимушеного спонукання до спілкування. Вербальна та невербальна продукція ОСОБА_10 у процесі відтворення вказаних подій має ознаки психологічної узгодженості (конгруентності). Під час проведення допиту, ОСОБА_10 наявні психологічні особливості, які у ході допиту властиві для самостійного відтворення нею обставин подій, потерпілою яких вона стала. У відеозапису допиту за участю ОСОБА_10 відсутні ознаки здійснення на неї психологічного впливу з боку осіб, які брали участь у проведенні даної слідчої дії.

Згідно з висновком експерта № 179 від 10.04.2024 року за результатами проведення судової психологічної експертизи по матеріалам досудового розслідування, індивідуально-психологічними особливостями ОСОБА_10 є орієнтованість на загальноприйняті соціально схвалювані норми і правила, прагнення відповідати вимогам авторитетних осіб, схильність до зміни настрою під впливом незначних подразників, прагнення уникати конфліктів, потреба в емоційному прийнятті. В складних чи нових обставинах спирається на думку значимих осіб (дорослих чи авторитетних дорослих, в усталених, звичних умовах здатна організовувати поведінку, спираючись на сформовані знання про соціально схвалювані норми).

ОСОБА_10 з урахуванням віку та індивідуально-психологічних особливостей, розумової діяльності, емоційного стану та ситуації, що досліджується не усвідомлювала характер та значення дій, що з нею вчинялися, внаслідок фізичних можливостей та страху не могла чинити їм опір. ОСОБА_10 не має підвищеної схильності до фантазування, про що свідчать результати експериментально-психологічного обстеження, незмінність основних елементів її розповіді про свою біографію, характер стосунків у родині. Рівень підвладності впливу з боку ОСОБА_10 перебуває в межах вікової норми, вона не схильна до підвищеної підвладності впливу з боку інших. У ОСОБА_10 містяться ознаки психотравмування, а саме: напруження та скутість, уникання візуального контакту, сильне почуття сорому, тремтіння голосу, проковтування деяких слів, наявність великої кількості пауз, уникання. Конгруентність вербальних та невербальних проявів свідчить про те, що дитина зазнала психологічної травми внаслідок взаємодії з особою, яку дитина називає «дядя ОСОБА_18 ». Також було виявлено наявність включення захисних механізмів під час розповіді про психотравмувальну ситуацію: підвищена тривожність, сильне почуття сорому, уникання, при згадуванні про події значно посилюються невербальні прояви. Внаслідок віку, емоційного стану дівчинки та для уникнення психотравмуючих для дитячої психіки подій рекомендовано уникнути участь ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у досудовому розслідуванні та судовому розгляді.

При цьому судом не вирішувалося питання щодо необхідності допиту малолітньої потерпілої в судовому засіданні, про що також не наполягали й учасники кримінального провадження, обґрунтовано врахувавши вищевказані пояснення психолога ОСОБА_14 та її письмовий висновок за результатами опитування малолітньої потерпілої, згідно з яким їй слід уникати будь-яких контактів з особою на ім`я ОСОБА_18 з метою запобігання повторної травматизації психіки дитини, нервових порушень у її розвитку та обмежити кількість залучення дитини до процесуальних дій.

З вищевикладеного слідує, що покази законного представника малолітньої потерпілої та свідків є незмінними, послідовними та повністю узгоджуються з письмовими доказами, ретельно дослідженими судом першої інстанції та обґрунтовано покладені в основу вироку.

Неспроможними є доводи обвинуваченого, що допит малолітньої потерпілої проведений психологом з порушенням через поставлення нею навідних запитань, а в її показах наявні суперечності, оскільки остання спочатку говорила, що він нічого не робив, а після розмови з мамою вказала на протилежне.

Вказане спростовується показами психолога ОСОБА_14 , наданих під час допиту, що у ОСОБА_15 було сильне почуття сорому, вона не усвідомлювала такі його дії та за браком знань вона не могла так довго розповісти про скоєне, тому ОСОБА_15 під час їхньої бесіди довго уникала відповідей на її прямі запитання. При цьому в ході бесіди нею не виявлено тиску на Поліну та ознак фантазування, остання розповіла про скоєне після перерви, що є нормальним для дитини такого віку, оскільки під час перерви вона заспокоїлася та не відчувала небезпеку. Дані покази також узгоджуються з вказаними вище висновками експертів, з яких, зокрема слідує, що в поведінці дитини фіксуються невербальні прояви пережитих травмувальних подій, конгруентність вербальних та невербальних проявів може свідчити про те, що дитина зазнала психологічної травми внаслідок взаємодії з особою, яку дитина називає «дядя ОСОБА_18 », також було виявлено наявність включення захисних механізмів під час розповіді про психотравмувальну ситуацію: підвищена тривожність, сильне почуття сорому, уникання, при згадуванні про події значно посилюються невербальні прояви, у дитини наявні ознаки психотравми внаслідок взаємодії з особою на ім`я « ОСОБА_18 », та спостерігається посилення невротичних реакцій під час спогадів про їхню взаємодію.

Крім того, висновком експерта № 178 від 10.04.2024 року підтверджено, що у відеозаписі допиту за участю ОСОБА_10 відсутні ознаки здійснення на неї психологічного впливу з боку осіб, які брали участь у проведенні даної слідчої дії.

Тому версія обвинуваченого про його непричетність до інкримінованого йому злочину є непереконливою, не знайшла свого підтвердження будь-якими об`єктивними даними під час судового та апеляційного розгляду даного кримінального провадження та спростовується вищевикладеними доказами.

Доводи обвинуваченого, що суд обмежився лише допитом свідків сторони обвинувачення та залишив поза увагою клопотання щодо допиту свідків захисту не знайшли свого підтвердження в матеріалах кримінального провадження.

Отже, усупереч твердженням у поданій апеляційній скарзі обвинуваченого суд першої інстанції, дослідивши й зіставивши наявні у кримінальному провадженні фактичні дані, дав їм належну оцінку в аспекті ст. 94 КПК з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також з`ясував передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування й ухвалив обґрунтоване та цілком мотивоване судове рішення.

Із матеріалів кримінального провадження, журналу судового розгляду та його технічної фіксації, слідує, що суд повно та всебічно дослідив всі обставини кримінального провадження, вирішив у відповідності до закону клопотання сторін, належним чином перевірив версію сторони захисту і виклав переконливі мотиви в її спростування, які ґрунтуються на досліджених доказах, яким дав належну правову оцінку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 50 КК, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Наведені положення закону кореспондуються з вимогами ч. 2, 3 ст. 65 КК, відповідно до яких особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання, окрім зазначеного, враховуються також й обставини, що пом`якшують та обтяжують його, у відповідності до ст. 66 - 67 КК.

Апеляційний суд погоджується зі встановленими обставинами, які впливають на вид і розмір покарання та вважає, що суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК відноситься до категорії тяжких злочинів, обставини та характер кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, вчиненого стосовно малолітньої дитини віком п`яти років та яка є його племінницею, посягаючи на її нормальний моральний, фізичний та психічний розвиток. Суд взяв до уваги особу обвинуваченого, який вину не визнав, раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, за місце проживання характеризується негативно, відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставин, що його обтяжують.

Таким чином суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що покарання у виді позбавлення волі є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним кримінальних правопорушень.

На переконання апеляційного суду, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та всі обставини справи, обраний судом першої інстанції обвинуваченому вид і розмір покарання є законним, обґрунтованим, відповідає меті покарання, а також є співмірним характеру вчиненого діяння та його наслідкам.

За результатами апеляційного перегляду оскарженого вироку апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином виконав вимоги статей 22, 94, 370, 373 КПК, забезпечив повне та всебічне дослідження всіх обставин кримінального провадження, належним чином дослідив та оцінив всі докази і виклав переконливі мотиви чому він приймає їх до уваги. Судом першої інстанції не допущено таких порушень кримінального процесуального закону, які б могли бути визнані істотними в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК або потягнути несправедливість судового розгляду в даному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, а вирок суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2025 року стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого за частиною 2 статті 156 Кримінального кодексу України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а особою, яка утримується під вартою в той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4