Справа № 209/4785/25
Провадження № 1-кп/209/126/26
У Х В А Л А

про продовження строку дії запобіжного заходу

30 січня 2026 року м. Камянське

Дніпровський районний суд міста Кам`янського у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засіданння ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 , яка приймає участь в режимі відеоконференції

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кам`янське клопотання прокурора Кам`янської окружної прокуратури ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченої:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Горлівка, Донецької області, громадянка України, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, заміжня, офіційно не працевлаштована, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживала: АДРЕСА_2 , на підставі ст. 89 КК України, раніше не судима,

у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000078 від 05.03.2024 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться дане кримінальне провадження.

Кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 16.12.2025 продовжено обвинуваченій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, а саме до 13.02.2026 включно з визначеним розміром застави 150 (сто п`ятдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 454200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) гривень 00 коп. з покладенням на обвинувачену відповідних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

29.01.2026 прокурор подала клопотання про продовження обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Короткий зміст клопотання.

Мотивуючи клопотання, прокурор зазначила, що підставами продовження запобіжного заходу у відношенні обвинуваченої ОСОБА_4 є наявність обґрунтованої підозри (на теперішній час обвинувачення) у вчиненні особою кримінального правопорушення (вина обвинуваченого повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами), а також наявність ризиків, які дають достатні підстави судді вважати, що обвинувачена може здійснити дії, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

На обґрунтування існування ризику, передбаченого п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурор зазначає, що ОСОБА_4 вчинила низку умисних особливо тяжких злочинів у складі організованої групи, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років, а відтак усвідомлюючи невідворотність настання покарання за вчинене діяння та санкцію інкримінованого кримінального правопорушення, обвинувачена може у будь-який момент залишити межі міста та області або перетнути державний кордон України з метою уникнення покарання за вчинені нею кримінальні правопорушення, що може виразитись у вигляді втечі, що є не припущенням, а доведеним фактом, оскільки ухвалою Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 26.09.2025 обвинувачена ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 оголошувалась у розшук.

Щодо існування ризику передбаченого п.3. ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурор зазначає про те, що усвідомлюючи загрозу реального відбування покарання, передбаченого санкцією ч.5 ст. 190 КК України, обвинувачена, перебуваючи під дією більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, зможе безперешкодно чинити спроби незаконного впливу на свідків та потерпілих з метою спонукання їх до відмови від надання показань чи зміни показань, ухилення від подальшої явки до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду.

На обґрунтування існування ризику, передбаченого п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурор покликається на те, що вчинення обвинуваченою ОСОБА_4 кримінальних правопорушень проти власності, відсутність у неї міцних соціальних зв`язків, зокрема, місця роботи чи іншого законного джерела доходу все це в сукупності безумовно вказує на стійку антисоціальну спрямованість поведінки обвинуваченої. Наявність 23 епізодів вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень свідчать про системність вчинення ОСОБА_4 у складі організованої групи, даних злочинів з метою покращення свого фінансового положення, є єдиним видом її заробітку.

ОСОБА_4 перебуваючи в статусі обвинуваченої продовжувала вчинювати кримінальні правопорушення (20.08.2020 відносно ОСОБА_4 , направлено до суду обвинувальний акт за обвинуваченням у вчинені кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 190, ч.3 ст.190 КК України, також 25.05.2023 відносно ОСОБА_4 , направлено обвинувальний акт за обвинуваченням у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України). Також, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, 25.08.2025 затримано в порядку ст. 208 КПК України на території м. Києва та 27.08.2025 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначеним розміром застави, яка останньою внесена та ОСОБА_4 звільнена з під варти). В подальшому, 06.10.2025 ОСОБА_4 знову вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 190 КК України на території м. Львова та 13.10.2025 ухвалою Франківського районного суду м. Львова відносно останньої обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначеним розміром застави у сумі 399 696 грн.

Відтак звертає увагу суду на те, що ОСОБА_4 вчинено зазначені кримінальні правопорушення на території м. Києва та м. Львова після скерування даного обвинувального акту до Дніпровського районного суду м. Кам`янського, а тому, ризик продовження обвинуваченою протиправної діяльності та вчинення нею інших кримінальних правопорушень, зокрема, проти власності це не припущення, а також вже доведений факт.

Крім того також зазначає про те, що ОСОБА_4 вчинювались кримінальні правопорушення відносно вразливої категорії осіб потерпілих, у яких родичі та близькі особи військовослужбовці Збройних сил України безвісно зникли або перебувають у полоні. ОСОБА_4 у складі організованої групи з ОСОБА_7 та Особою (матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження у зв`язку з її розшуком), використовували вразливість потерпілих та їхнє бажання дізнатися бодай якусь інформацію про долю рідної особи, яка зникла безвісти або перебуває в полоні, розуміючи, що людина в такому емоційному стані готова піти на великі жертви заради можливості відновити контакт з близькою людиною.

Вважає, що відносно обвинуваченої ОСОБА_4 необхідно продовжити винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачений ст. 183 КПК України, який у повній мірі забезпечить виконання покладених на обвинувачену обов`язків, а також забезпечить запобігання ризикам, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала подане клопотання з наведених у ньому підстав та просила продовжити обраний у рамках даного кримінального провадження у відношенні ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. Розмір застави залишити у розмірі визначеному попередньою ухвалою суду, а у разі внесення застави покласти на обвинувачену обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Потерпілі в судове засідання не з`явилися, разом з цим у матеріалах кримінального провадження наявні їх заяви, у яких кожен з них просить судовий розгляд проводити без їх участі та зазначає, що не заперечує про прийняття судом процесуальних рішень за їх відсутності.

Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_5 щодо клопотання про продовження запобіжного заходу тримання під вартою заперечила та просила змінити обвинуваченій запобіжний захід на заставу, з визначеним розміром застави 150 (сто п`ятдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, покликаючись на те, що ОСОБА_4 є матір`ю чотирьох дітей, одна з яких ІНФОРМАЦІЯ_2 , також зазначила про те, що обвинувачена має намір відшкодувати потерпілим кошти, однак перебуваючи під вартою цього зробити не може.

Обвинувачена ОСОБА_8 підтримала доводи свого захисника.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, перевіривши доводи клопотання та матеріали справи, суд зазначає наступне.

Оцінка та висновки суду.

Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. При цьому вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно змісту ст.ст.131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду з метою досягнення дієвості цього провадження.

За положеннями ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч.2 ст.177 КПК України).

Частинами 1, 3 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною 5 статті 176 цього Кодексу. Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Частиною 1 статті 197 КПК України передбачено, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Як вбачається з ухвали Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 16.12.2025 відносно обвинуваченої ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 (шістдесят) днів, а саме до 13.02.2026 включно, з визначеним розміром застави в 150 (сто п`ятдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 454200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) гривень 00 коп. з покладенням на обвинувачену відповідних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Відтак, строк тримання обвинуваченої ОСОБА_4 під вартою відповідно до ухвали суду закінчується 13.02.2026.

В обґрунтування клопотання прокурор покликається на те, що на теперішній час продовжують існувати ризики, визначені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В ході розгляду клопотання судом встановлено, що з моменту обрання обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та до моменту вирішення вказаного клопотання, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Наявність ризику переховування від суду у відповідності до КПК України не означає, що обвинувачена обов`язково здійснюватиме переховування, однак достатньо встановити, що вона має реальну можливість здійснити такі дії у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

На думку суду, тяжкість інкримінованого обвинуваченій кримінального правопорушення та суворість покарання за його вчинення може свідчити про наявність ризику переховування від суду.

Це твердження узгоджується із позицією ЄСПЛ, викладеною у рішенні по справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.06.2001 (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений, та у рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000, § 76, відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Варто також зазначити, що у рішенні ЄСПЛ по справі «Бессієв проти Молдови» суд вказав, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність же покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.190 КК України, які є особливо тяжкими злочинами у розумінні ст.12 КК України, санкцією передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

У своєму рішенні у справі «W проти Швейцарії» від 26.01.93 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Разом з цим, саме по собі обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину не є беззаперечним свідченням того, що в обвинуваченого існує бажання переховуватись від суду, а тому така обставина має значення лише у випадку встановлення інших релевантних факторів.

Такими факторами у цьому кримінальному провадженні є, зокрема те, що ОСОБА_4 усвідомлюючи невідворотність настання покарання за вчинене діяння та санкцію інкримінованого кримінального правопорушення, може у будь-який момент залишити межі міста та області або перетнути державний кордон України з метою уникнення покарання за вчинені нею кримінальні правопорушення, що може виразитись у вигляді втечі.

Також суд приймає до уваги процесуальну поведінку обвинуваченої щодо явки до суду. Зокрема те, що обвинувачена в судові засідання не з`являлася, до обвинуваченої ОСОБА_4 було застосовано привід, який відділом поліції №1 Кам?янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області не було здійснено у зв?язку з відсутністю останньої за місцем проживання, окрім цього ухвалою суду обвинувачену ОСОБА_4 було оголошено у розшук.

Також суд вважає доведеним стороною обвинувачення те, що продовжує існувати ризик того, що обвинувачена може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, в тому числі з метою прикриття своєї злочинної діяльності, враховуючи особу обвинуваченої, яка офіційно не працевлаштована, не має джерел доходів, що свідчить про недостатньо міцні соціальні зв`язки, характер та обставини злочинів, у яких вона обвинувачується, в неї немає достатніх стримуючих факторів, які б могли вплинути на її поведінку.

Також, як вбачається з клопотання прокурора, ОСОБА_4 перебуваючи в статусі обвинуваченої продовжувала вчинювати кримінальні правопорушення, відтак сукупність усіх цих обставин свідчить про істотність вказаних ризиків.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що ризик продовжити злочинну діяльність чи вчинити інше кримінальне правопорушення є небезпідставним.

Щодо ризику незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому провадженні (п.3 ч.1 ст.177 КПК України).

Так, при встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отримав у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Відтак, є підстави вважати про обґрунтовану наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, тобто можливості ОСОБА_4 незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні.

Суд при продовженні застосування запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_4 приймає до уваги той факт, що ризики, які стали підставою для обрання запобіжного заходу на даний момент продовжують існувати. При цьому, суд, у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, розглянув й інші заходи забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченого, не пов`язані з триманням під вартою, які передбачені ст. 176 КПК України, зокрема домашній арешт, однак суд вважає, що прокурором в судовому засіданні обґрунтовано доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченої не може запобігти встановленому судом ризику, передбаченому п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з цим, суд керується не принципом автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення.

Вказане узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який, посилаючись на практику застосування ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рішеннях «Кудла проти Польщі» та «Маккейн проти Сполученого Королівства» констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи.

При цьому, безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченої, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини га основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає необхідним продовжити щодо обвинуваченої винятковий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення відсутності визначених вище ризиків.

Відтак, суд не бере до уваги доводи сторони захисту про те, що ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, не існує, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь вірогідності, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

При цьому, доводи сторони захисту та обвинуваченої про те, що остання є матір`ю чотирьох дітей, одна з яких ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також те, що обвинувачена має намір відшкодувати потерпілим кошти, не можливо віднести до тих стримуючих чинників, які могли у повному обсязі мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченою дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Суд вважає, що клопотання захисника обвинуваченої адвокат ОСОБА_5 , яке підтримала обвинувачена про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на на заставу не підлягає задоволенню.

Відтак, з огляду на вказане, суд приходить до висновку про необхідність продовження щодо ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, адже, на переконання суду, на даний час жоден із більш м`яких запобіжних заходів, аніж запропонований прокурором у клопотанні, не зможе гарантувати запобігання ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В силу вимог ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обовязків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Суд вважає, що раніше визначений судом розмір застави на цьому етапі кримінального провадження буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченою покладених на неї обов`язків та запобігання спробам вчинити дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. На думку суду, визначений раніше розмір застави в розмірі 150 (сто п`ятдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 454200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) гривень 00 коп. є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні та не порушує права обвинуваченої.

Разом з цим, у випадку внесення застави на обвинувачену ОСОБА_4 слід покласти обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Згідно з ч. 7 ст. 194 КПК України, зазначені обов`язки покладаються на обвинувачену на строк не більше двох місяців.

Відповідно до ч. 4 ст. 202 КПК України, підозрюваний, обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної слідчим суддею/судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного під вартою.

Керуючись ст. 131, 132, 176-178, 183, 184, 194, 197, 199, 315, 372, 376 КПК України, cуд-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Клопотання прокурора Кам`янської окружної прокуратури ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_4 задовольнити повністю.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, а саме до 30.03.2026 включно з визначеним розміром застави 150 (сто п`ятдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 454200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) гривень 00 коп., яка може бути внесена як самою обвинуваченою так і іншою фізичною чи юридичною особою (заставодавцем).

Застава може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем), на наступний депозитний рахунок: одержувач-ТУ ДСА України в Дніропетровській області Код , МФО 820172, р/р 0017442 в ГУДКСУ в м. Київ, призначення платежу: за кого (ПІП) та номер справи, обов`язково зазначати інформацію про постанову судді або ухвалу суду, який обрав заставу мірою запобіжного заходу, ПІБ підозрюваного.

Обвинувачена або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу в розмірі, визначеному в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом строку дії ухвали.

З моменту звільнення з-під варти, у зв`язку з внесенням застави обвинувачена вважається такою, до якої застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що в разі внесення застави у встановленому в даній ухвалі розмірі, оригінал документа з відміткою банку, що підтверджує внесення застави на розрахунковий рахунок повинен бути наданий уповноваженій посадовій особі ДУ «Львівський слідчий ізолятор» або уповноваженій особі установи, де остання буде утримуватись під вартою.

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, обвинувачена ОСОБА_4 підлягає негайному звільненню з-під варти.

Покласти на обвинувачену ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у разі внесення застави наступні обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, строком на 2 місяці:

1)прибувати за кожною вимогою суду, у провадженні якого перебуватиме дане кримінальне провадження;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому вона зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду, у провадженні якого перебуватиме дане кримінальне провадження;

3)повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування);

4) утримуватися від спілкування з потерпілими, свідками та іншими обвинуваченими у провадженні;

5)здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (за наявності).

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачена, будучи належним чином повідомлена, не з`явилася за викликом до суду без поважних причин чи не повідомила про причини своєї неявки, або якщо порушила інші покладені на неї при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою протягом п`яти днів з моменту вручення їй копії судового рішення.

Копію ухвали вручити обвинуваченій, захиснику, прокурору та направити начальнику державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)».

Повний текст ухвали складено 30.01.2026.

Суддя ОСОБА_9