Справа №949/2672/25
Провадження №1-кс/949/475/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

18 грудня 2025 року слідчий суддя Дубровицького районного суду Рівненської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого: ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника підозрюваного: ОСОБА_6 , розглянувши в режимі відеоконференцзв`язку клопотання слідчого СВ ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , по матеріалах досудового розслідування №0000357, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 червня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, номера обслуги 2-го кулеметного відділення кулеметного взводу 1-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», з середньою освітою, неодруженого, раніше не судимого, громадянина України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Відділення поліції №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_4 , за погодженням прокурора Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про обрання підозрюваному ОСОБА_5 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів з утриманням в Державній установі «Рівненський слідчий ізолятор» (33001, м. Рівне, вул. Дворецька, 116) без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України військової служби за призовом під час мобілізації та проходячи військову службу на посаді номера обслуги 2-го кулеметного відділення кулеметного взводу 1-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог вищевказаного законодавства, діючи із прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, порушуючи військову дисципліну, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, не пізніше 08 год. 00 хв. 25 квітня 2024 року (точніше досудовим розслідуванням не встановлено, однак саме в цей час виявлено його відсутність на військовій службі) самовільно залишив розташування 1-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться у АДРЕСА_2 , а натомість відправився до місця свого проживання у село Крупове Сарненського району Рівненської області, де проводив час на власний розсуд та обов`язки військової служби не виконував.

Умисні дії ОСОБА_5 , які виразились у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, органом досудового розслідування кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

18 грудня 2025 року о 06 год. 47 хв. ОСОБА_5 було затримано, а того ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Обґрунтованість такої підозри ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.407 КК України, підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами та доказами, а саме: актом службового розслідування військової частини, у якій він проходив службу за фактом вчинення вищевказаного правопорушення; протоколами допиту свідків, а також іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Слідчий у клопотанні просить застосувати до підозрюваного запобіжний захід тримання під вартою, покликаючись на наявність ризиків передбачених п. п.1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Вказуючи при цьому, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_5 та запобігання вищевказаних ризиків, а тому до підозрюваного слід застосувати запобіжний захід тримання під вартою, без визначення розміру застави.

У судовому засіданні слідчий та прокурор ОСОБА_3 підтримали доводи клопотання, просили його задоволити з мотивів, на які посилається слідчий у письмовому клопотанні. Додатково прокурор вказав, що підозрюваний обгрунтовано підозрюється у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, а зазначені у клопотанні ризики є реальними. При цьому, застосування більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваного не зможуть запобігти виникненню ризиків передбачених у ст. 177 КПК України.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_5 підтвердив обставини, викладені у клопотанні, пояснив, що не мав наміру переховуватися від органів досудового розслідування, однак вказав, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є занадто суворим. У зв`язку з цим просив застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту.

У судовому засіданні захисник підозрюваного ОСОБА_6 просив обрати щодо нього менш суворий запобіжний захід цілодобовий домашній арешт.

Заслухавши учасників та дослідивши матеріали клопотання, якими слідчий, прокурор обґрунтовують його доводи, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

В судовому засіданні встановлено, що слідчим відділом відділення поліції №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області за процесуального керівництва Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону розслідується кримінальне провадження №0000357 від 14 червня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального Кодексу України (а.с.11).

Як вбачається із протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 18 грудня 2025 року, ОСОБА_5 було затримано о 06-47 год. 18 грудня 2025 року на підставі п.6 ч.1 ст.615 КПК України (а.с.81-84).

18 грудня 2025 року о 08-35 год. ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України (а.с.87-91).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до якого, зокрема, відноситься: верховенство права.

Згідно ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Узагальнююче визначення «обґрунтованість підозри» у вчиненні кримінального правопорушення, доведення якої, як одного з трьох обов`язкових елементів, визначених КПК України для можливості взагалі обрання запобіжного заходу, покладено на прокурора, сформульовано у правових позиціях Європейського суду з прав людини.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року вказав, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. ЄСПЛ в даному рішенні наголошує, що вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Крім того, як зазначено у матеріалі ВССУ від 11.07.2016р. «захист прав людини у кримінальному провадженні: доказування та докази», передумовою для подання клопотання стороною обвинувачення про застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри про те, що особа вчинила кримінальне правопорушення. Слідчий, прокурор зобов`язані з належним обґрунтуванням викласти обставини, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини. Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначив, що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню, знищення, сховати або спотворити річ, яка має істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, ризик незаконного впливу на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення є недостатньою для обґрунтування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, у справі «Бойченко проти Молдови» №41088/05, рішення від 11 липня 2006 року «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу».

Згідно ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосування більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин кримінального правопорушення та особливості підозрюваного і його поведінки.

Причетність ОСОБА_5 до вчинення вказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами та доказами, а саме:

повідомленням командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_7 від 20 травня 2024 року за вих. № 7827 про вчинення солдатом ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України (а.с. 1213);

доповіддю т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 № 25/04/1 від 25 квітня 2024 року щодо факту самовільного залишення військової частини військовослужбовцем ОСОБА_5 (а.с. 1415);

наказом командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_7 № 228 від 20 жовтня 2022 року про зарахування ОСОБА_5 до особового складу військової частини НОМЕР_1 , призначення на посаду та допущення до виконання службових обов`язків (а.с. 17);

актом службового розслідування щодо самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 (а.с. 1824);

протоколами допитів свідків: ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 (а.с. 37, 38, 3942, 4346, 4750, 5154),

а також іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Вище наведені докази у їх сукупності, вказують на обґрунтовану підозру у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Окрім того, під час розгляду клопотання прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років. У зв`язку з цим, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Крім того, існує ризик продовження вчинення кримінального правопорушення, оскільки підозрюваний, будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , ухиляється від проходження військової служби шляхом самовільного залишення військової частини, до розташування якої не повернувся, та наміру продовжувати проходження військової служби не має. Також встановлено, що інкриміноване кримінальне правопорушення підозрюваний фактично вчинив під час виконання службових обов`язків, порушивши вимоги статті 65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з настанням негативних наслідків для держави України під час відсічі збройної агресії рф та дискредитацією Збройних Сил України. За таких обставин існує ризик продовження підозрюваним вчинення зазначеного кримінального правопорушення та/або вчинення нового злочину чи іншого суспільно небезпечного діяння.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі «Волосюк проти України» тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тобто, у розумінні практики Європейського суду з прав людини сама тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Частиною 8 ст. 176 КПК України визначено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405,407,408,429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої статті 176 КПК України, тобто тримання під вартою.

Можливість підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та вчинити інше кримінальне правопорушення, слідчий суддя вважає такі дії вірогідними, з огляду на докази, які вказують на обґрунтовану підозру у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, а отже стороною обвинувачення доведено існування вказаних ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Застосування запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту та особистої поруки не є достатніми для запобігання вищевказаним ризиками та в умовах воєнного стану обраний запобіжний захід має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає над принципом поваги до свободи особистості. Крім того, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочину.

Як передбачено ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

Згідно п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до статей 3, 27 Конституції України, людина, її життя та здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Право на життя є невід`ємним правом людини. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.

Однією з важливих гарантій здійснення проголошеного ст. ст. 3, 7 Конституції права людини на життя і здоров`я є беззастережне виконання судами вимог кримінально-процесуального закону щодо забезпечення прав потерпілих від злочинів проти життя та здоров`я особи.

Слідчий, звертаючись із клопотанням про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та прокурор при його розгляді довели про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини га основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», слідчий суддя вважає необхідним застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні слідчого та гарантувати його належну процесуальну поведінку.

Даних, які б вказували на неможливість застосування щодо підозрюваного вказаного запобіжного заходу не встановлено.

Слідчий суддя враховує дані про особу підозрюваного ОСОБА_5 , який раніше не судимий (а.с.69). На "Д" обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває (а.с.68).

Слідчий суддя, дослідивши їх зміст, вважає, що наведені доводи не можуть свідчити на користь зменшення встановлених вказаних вище ризиків.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим кодексом.

Однак, відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 186, 187, 193-194, 196, 197, 202, 205, 395 КПК України, слідчий суддя; -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого СВ ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , по матеріалах досудового розслідування №0000357, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 червня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 - задоволити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, номера обслуги 2-го кулеметного відділення кулеметного взводу 1-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», з середньою освітою, неодруженого, раніше не судимого, громадянина України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на строк шістдесят днів, обчислюючи строк тримання під вартою з моменту його затримання, а саме з 06-47 год. 18 грудня 2025 року до 06 год. 47 хв. 15 лютого 2026 року.

Визначити місцем утримання підозрюваного ОСОБА_5 під вартою ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» за адресою: вул. Дворецька, 116, м. Рівне.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали направити на виконання уповноваженій особі ДУ "Рівненський слідчий ізолятор", вручити учасникам судового розгляду.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, що перебуває під вартою - з моменту вручення копії ухвали.

Слідчий суддя: підпис

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Дубровицького

районного суду Рівненської області ОСОБА_1