Справа № 646/4528/25
Провадження № 1-кп/646/1216/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2025 року м.Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова у складі

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань: ОСОБА_2 ,

прокурора : ОСОБА_3 ,

обвинуваченого : ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000122 від 24.01.2025, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янськ Донецької області, громадянина України, з неповною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, без реєстрації, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 24.10.2007 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 70 КК України на 7 років позбавлення волі;

- 22.12.2017 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 70 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна. Звільнений з ДУ «Роменська ВК (№ 56)» 17.05.2024 по відбуттю строку покарання;

- 12.06.2025 року Немишлянським районним судом міста Харкова (з урахуванням вироку Харківського апеляційного суду від 04.12.2025 року) за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років;

- 22.10.2025 року Приморським районним судом міста Одеси за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років , на підставі ч.1 ст.71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , вчинив умисне корисливе кримінальне правопорушення проти власності, будучи обізнаним про воєнний стан в України, введений в дію Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 та продовжений Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», в умовах воєнного стану, за наступних обставин.

Так, 24.12.2024 близько 15:30 год. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходився поблизу аптеки, розташованої за адресою: м.Харків, вул. Вернадського, буд.14, де побачивши невідому для себе жінку, яка є потерпілою, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є особою похилого віку та в цей момент стояла біля вищевказаної будівлі.

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, повторно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характери своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, з метою незаконного збагачення, користуючись тим, що його злочинними діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 шляхом вільного доступу дістав рукою з лівої кишені куртки ОСОБА_5 її мобільний телефон марки «POCO», моделі «М4 Pro», 8/256 Gb Power Black, загальна вартість якого, згідно з висновком судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/121-25/2739-ТВ від 05.02.2025, склала 3939,00 грн. та поклав до своєї кишені.

Після цього, ОСОБА_4 залишив місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 3939,00 грн.

Прокурор ОСОБА_3 , просив врахувати при призначенні покарання ОСОБА_6 обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці та з урахуванням вироку Приморського районного суду міста Одеси від 22.10.2025 року остаточно призначити 5 років 6 місяців позбавлення волі, зобов`язати відшкодувати судові витрати.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав винуватість у вчиненні кримінального правопорушення. Пояснив суду, що раптово виник намір, оскільки було складне матеріальне становище. Свої дії піддав критичній оцінці, висловивши жаль щодо скоєного. Просив допустити по справі застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки йому цілком зрозуміло детально роз`яснене висунуте обвинувачення, він повністю визнає свою провину в скоєнні зазначеного кримінального правопорушення та вважає зібрані в справі докази його провини достовірними, допустимими та достатніми, в зв`язку з чим досліджувати їх немає ніякої необхідності. Погодився щодо пред`явленого прокурором міри покарання.

За результатами допиту ОСОБА_4 у судовому засіданні суд переконався, що обвинувачений правильно розуміє зміст обставин, викладених в обвинувальному акті, і повністю визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення у зазначені в обвинуваченні час, місці і спосіб. Цих обставин не оспорюють і інші учасники судового провадження, і суд не має жодних сумнівів у добровільності й істинності їх позицій.

Потерпіла у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, надала заяву про розгляд без її участі, цивільний позов у кримінальному провадженні заявляти не буде, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має.

Заслухавши думку прокурора та обвинуваченого, які вважали за можливе провести судовий розгляд за відсутності потерпілої, керуючись вимогами ст. 325 КПК України, суд вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження без участі потерпілої, оскільки за її відсутності можливо вирішити питання, які вирішуються судом під час розгляду кримінального провадження.

Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у повному обсязі та не оспорює фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, як вони встановлені в обвинувальному акті, вислухавши думку учасників судового провадження, які надали згоду на розгляд кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст цих фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.

Це узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення злочин, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання щодо обрання обвинуваченому виду, міри покарання і порядку його відбування, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Як унормовано п. 3 ч. 1 ст. 65 цього Кодексу, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Згідно з частиною 2 цієї статті особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та запобігання новим кримінальним правопорушенням.

На підставі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права. У рішенні від 16 жовтня 2008 року у справі «Ізмайлов проти Росії» ЄСПЛ окреслив умови, за яких призначене судом покарання може вважатися пропорційним. Для цього воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити для людини особистий надмірний тягар (п. 38).

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , є щире каяття.

За правовим висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 23.01.2024 у справі № 283/2169/19 (провадження № 51-5093км23) розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому кримінальному правопорушенні, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення кримінального проступку. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею кримінального правопорушення (викриває співучасників, видає знаряддя та засоби вчинення кримінального правопорушення, видає або допомагає у розшуку майна здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Крім того, судом враховується, що потерпіла в рамках наявного кримінального провадження до обвинуваченого претензій матеріального характеру не заявляла.

Вивченням особи ОСОБА_4 встановлено, що він раніше неодноразово судимий, останній раз вироком Приморського районного суду міста Одеси від 22.10.2025 р. за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання, відповідно до ч.1 ст.71 КК України у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі, не одружений, утриманців не має, офіційно не працевлаштований, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд виходить із положень статей 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі статтею 12 КК України є тяжким умисним злочином, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, дані про особу винного, у зв`язку з чим суд призначає обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за санкцією ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 3 (три) місяці, яке є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому, враховуючи відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше неодноразово судимий, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив умисний корисливий злочин проти власності, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень неможливо без його ізоляції від суспільства та без реального відбування покарання в місцях позбавлення волі.

Враховуючи той факт, що інкриміноване кримінальне правопорушення обвинувачений ОСОБА_4 вчинив до винесення вироку Приморського районного суду міста Одеси від 22.10.2025 р., за яким йому призначено покарання у виді позбавлення волі, відповідно до ч.4 ст.70,72 КК України на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць, тому суд призначає обвинуваченому ОСОБА_4 остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань.

На переконання суду, саме таке покарання відповідає загальним засадам його призначення, визначеним у статтях 50, 65 КК України, є справедливим та співмірним протиправному діянню, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для призначення покарання обвинуваченому із застосуванням ст.75, ст.69 КК України судом не встановлено.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не обирався.

Питання доцільності обрання запобіжного заходу суд не розглядає з огляду на відсутність відповідних клопотань учасників процесу, та у світлі того, що відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами.

Арешт на майно у кримінальному провадженні не накладався.

Долю речових доказів належить вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 124 КПК України, на підставі якої з обвинуваченого підлягають стягненню витрати на проведення судових експертиз на користь держави.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 3 (три) місяці.

На підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначеного за цим вироком суду покарання та покарання за вироком Приморського районного суду міста Одеси від 22.10.2025 р., визначити остаточне покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 4 (чотири) місяці.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з 16 грудня 2025 року.

У строк покарання зарахувати покарання частково відбуте за вироком Приморського районного суду міста Одеси від 22.10.2025 року.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати на залучення експертів по проведенню судово-товарознавчої експертизи № СЕ-19/121-25/2739- ТВ від 05.02.2025 у розмірі 1 591,80 грн.

Речовий доказ по кримінальному провадженню, а саме: коробка від мобільного телефону ТМ «РОСО», моделі «М4 Pro Power Black», 8GB RAM, 256 GB ROM - вважати повернутим ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Основ`янський районний суд міста Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_1