Провадження №1-в/127/233/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

адвоката ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду № 12 заяви засудженого ОСОБА_5 про скасування вироку суду, припинення катування та звільнення від призначеного покарання,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла заява засудженого ОСОБА_5 скасування вироку суду та припинення катування.

Клопотання мотивоване тим, що вирок, ухвалений відносно нього, порушує приписи статті 6 Конвенції, тому має бути скасований на підставі постанови Верховного Суду (далі ВС) від 02.02.2023 (справа № 735/1121/20). З урахуванням висновків, викладених у цій постанові, рішення апеляційного суду, яким він засуджений, має бути скасоване, а кримінальне провадження призначенню до нового судового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Також зауважив про те, що під час нового апеляційного розгляду він назве нові суттєві обставини, у тому числі й нововиявлені, які суд першої інстанції під час його засудження не бачив і не міг врахувати під час ухвалення рішення, за яким він відбуває покарання.

Окрім наведеного, звернув увагу на те, що він має намір вступити до лав Збройних Сил України (далі ЗСУ) в якості добровольця.

Також засуджений вважає, що у зв`язку з його незаконним засудженням, він зазнає катування, яке має бути припинене.

Засуджений ОСОБА_5 у судовому засіданні заяву з доповненнями підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у заяві. Крім того, зауважив, що вирок був ухвалений незаконним складом суду, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які документи щодо формування складу суду. Раніше він з клопотаннями про скасування судових рішень, за якими він відбуває покарання, він не звертався, оскільки були відсутні відповідні правові підстави для цього.

Прокурор вважав, що правові підстави для задоволення клопотання засудженого відсутні.

Захисник засудженого доводи свого підзахисного підтримав та просив подану заяву задовольнити з підстав, викладених у клопотаннях.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали особової справи, суд дійшов до такого висновку.

З матеріалів особової справи вбачається, що 23.02.1998 ОСОБА_5 засуджений вироком Волинського обласного суду за статтею 69, частиною третьою статті 142, пунктами «а», «г», «і» частини першої статті 222 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді розстрілу з конфіскацією належного йому на праві індивідуальної власності майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 31.03.1998 вирок від 23.02.1998 залишений без змін.

Ухвалою Волинського обласного суду від 24.05.2000 ОСОБА_5 змінене призначене покарання за вироком Волинського обласного суду від 23.02.1998 у виді смертної кари розстрілу на довічне позбавлення волі в тюрмі суворого режиму.

Оцінюючи доводи засудженого в частині невідповідності судового рішення вимогам кримінально-процесуального закону та необхідності призначення нового апеляційного розгляду справи, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Судовий розгляд судом першої інстанції регламентований главою 28 КПК, апеляційний розгляд главою 31 КПК, касаційний розгляд главою 32 КПК. Отже, Вінницький міський суд Вінницької області не є судом, уповноваженим на здійснення судового рішення, за яким ОСОБА_5 відбуває покарання, та призначення нового апеляційного розгляду. Тому доводи засудженого в цій частині суд вирішувати не вправі.

Оцінюючи доводи засудженого в частині наявності нововиявлених обставин, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Провадження за нововиявленими або виключними обставинами регламентоване главою 34 КПК.

Зокрема, зі змісту частини другої статті 459 КПК випливає, що нововиявленими обставинами визнаються: 1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 4) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Відповідно до частини першої статті 462 КПК заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами подається в письмовій формі.

Згідно з частиною другою статті у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами зазначаються: 1) найменування суду, до якого подається заява про перегляд; 2) прізвище, ім`я, по батькові (найменування), поштова адреса особи, яка подає заяву, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо такі є; 3) судове рішення, про перегляд якого за нововиявленими або виключними обставинами подається заява; 4) обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду; 5) обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених або виключних обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву, до суду; 5-1) клопотання особи про витребування копії рішення міжнародної судової установи, юрисдикція якої визнана Україною, в органу, відповідального за координацію виконання рішень міжнародної судової установи, якщо її немає у розпорядженні особи, яка подала заяву, - у разі подання заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 2 частини третьої статті 459 цього Кодексу; 5-2) клопотання про поновлення строку подання заяви; 6) перелік документів та інших матеріалів, які додаються.

Разом з тим, частиною першою статті 463 КПК визначено, що заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами подається до суду тієї інстанції, який першим допустив помилку внаслідок незнання про існування таких обставин, крім випадку, передбаченого частиною третьою цієї статті.

Отже, суд вважає, що правові підстави для здійснення судового розгляду заяви засудженого ОСОБА_5 в частині здійснення перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами також відсутні.

Вирішуючи доводи засудженого про наявність правових підстав для його направлення до ЗСУ в якості добровольця для проходження військової служби, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Згідно з пунктом 2-1 частини першої статті 537 КПК під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання, зокрема, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби.

Пунктом 1 частини другої статті 539 КПК регламентовано, що у разі необхідності вирішення питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби відповідне клопотання (подання) подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 81-1 КК під час проведення мобілізації та/або дії воєнного стану до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк, судом може бути застосовано умовно-дострокове звільнення для проходження ними військової служби за контрактом.

Згідно з абзацом другим частини першої статті 81-1 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, передбачене цією статтею, не застосовується до осіб, засуджених за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, засуджених за вчинення умисного вбивства двох або більше осіб, або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи засуджених за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 152-156-1, 258-258-6, частиною четвертою статті 286-1, статтею 348 цього Кодексу, а також до засуджених службових осіб, які згідно з підпунктом 1 пункту 3 примітки до статті 368 цього Кодексу займали особливо відповідальне становище.

Зі змісту абзацу третього частини першої статті 81-1 КК випливає, що у разі застосування судом умовно-дострокового звільнення на підставі, визначеній цією статтею, така особа звільняється умовно-достроково від відбування лише основного покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 81-1 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом може бути застосовано судом, якщо засуджений виявив бажання проходити військову службу за контрактом та відповідає вимогам проходження військової служби за контрактом, визначеним статтею 21-5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Суд вважає за доцільне зауважити, що главою ІІІ-2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-XII) визначені особливості прийняття на військову службу за контрактом та проходження військової служби у Збройних Силах України особами з числа громадян України, яких умовно-достроково звільнено від відбування покарання.

Зокрема, згідно з частиною другою статті 21-5 Закону № 2232-XII на військову службу за контрактом приймаються особи, звільнені умовно-достроково від відбування покарання на підставі, визначеній статтею 81-1 Кримінального кодексу України, які відповідають таким вимогам проходження військової служби: яким залишилося до досягнення віку, передбаченого статтею 22 цього Закону, не менше трьох років; придатні до військової служби за станом здоров`я; пройшли професійно-психологічний відбір; мають достатній рівень фізичної підготовки для виконання обов`язків військової служби.

Аналізуючи наведені норми, суд вважає, що правові підстави для звільнення ОСОБА_5 від відбування призначеного йому покарання з направленням до ЗСУ для проходження військової служби також відсутні. Зокрема, норми кримінально-процесуального закону містять застереження, що таке звільнення може бути застосоване лише до осіб, засуджених до позбавлення волі на певний строк. Крім того, звернення засудженого не відповідає встановленим особливостям щодо звільнення від відбування призначеного покарання у зв`язку з проходженням військової служби.

Вирішуючи доводи засудженого в частині припинення катування, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Засуджений, обґрунтовуючи своє клопотання послався на практику ЄСПЛ. Зокрема, зауважив, що у рішенні у справі «Пєтухов проти України 2» ЄСПЛ визнав порушення статті 3 Конвенції державою Україна у зв`язку з фактичним нескінченим довічним ув`язненням в Україні як виду покарання.

12.05.2019 ЄСПЛ «Пєтухов проти України (№2)» та констатував порушення статті 3 Конвенції, пов`язане з тим, що у нашій державі довічно ув`язнені не мають реальної перспективи звільнення. Приймаючи вказане рішення, ЄСПЛ відмітив відсутність в Україні юридичної системи для забезпечення паліативного догляду в тюрмах. Що стосується неможливості скоротити довічний термін ув`язнення, Суд зазначив, що дане питання розкриває систематичну проблему, яка закликає до здійснення заходів загального характеру.

Конституційний Суд України своїм рішенням № 6-(ІІ)/2021 від 16.09.2021 визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), частину першу статті 81, частину першу статті 82 КК в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

06.11.2022 набрали чинності Закони України № 2689-ІХ від 18.10.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» та № 2690-ІХ від 18.10.2022 «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо удосконалення окремих положень досудового розслідування в умовах воєнного стану».

Зазначеними Законами були внесені зміни до КК, Кримінального процесуального кодексу України та Кримінально-виконавчого кодексу України, зокрема щодо гуманізації окремих норм кримінального законодавства стосовно застосування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Законом № 2690-ІХ внесені зміни до положень статті 82 КК, якими визначено можливість заміни особі, яка відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, невідбутої частини покарання більш м`яким (позбавлення волі строком від 15 до 20 років) після відбування нею не менше 15 років призначеного судом покарання.

Відповідно до частини першої статті 82 КК невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

При цьому частиною п`ятою статті 82 КК визначено, що покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Згідно з частиною шостою статті 82 КК до осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими статтею 81 цього Кодексу.

Пунктом 3 частини третьої статті 81 КК регламентовано, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом, зокрема, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк.

З сукупного аналізу наведених норм випливає, що особа, засуджена до довічного позбавлення волі, спочатку (після відбування нею не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання) має право на заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, і лише після фактичного відбування нею не менше трьох чвертей строку вже заміненого покарання така особа матиме право на умовно-дострокове звільнення від його відбування.

Засуджений ОСОБА_5 у своєму клопотанні перед судом не ставив питання про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким, а тому правові підстави для вирішення зазначеного питання відповідно до приписів частини третьої статті 26 КПК відсутні.

Отже, як вже суд зазначив вище, підстави для звільнення засудженого ОСОБА_5 , а тому суд дійшов до переконання, що у задоволенні заяви засудженого слід відмовити.

Керуючись статтями 371, 539 КПК, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про скасування вироку суду та припинення катування та звільнення від призначеного покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той же строк з дня вручення копії ухвали.

Суддя: