Справа № 591/6377/24
Провадження № 1-кп/591/212/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2026 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , законних представників потерпілого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 ,, розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0003424 за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 ), гр-на України, пенсіонера, одруженого, не судимого,

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В :

25 серпня 2023 року близько 18:00 год. ОСОБА_9 керував автомобілем «Кіа Sportage», н.з. НОМЕР_1 та зупинив свій автомобіль на спуску біля воріт за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 . При цьому, знехтувавши безпекою дорожнього руху, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим особам, вийшов з автомобіля, не увімкнувши стоянкове гальмо та залишивши важіль перемикання коробки передач в нейтральному положенні, внаслідок чого автомобіль почав рухатись та наїхав на пішохода ОСОБА_4 , який перебував позаду автомобіля.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді розриву задньої меніско-стегнової зв`язки, неповного розриву передньої хрестоподібної зв`язки, остеоепіфізіолізу дистального метафізу лівої стегнової кістки, які кваліфікуються як середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Водій ОСОБА_9 допустив порушення п. 15.7 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 р., яким передбачено, що на спусках і підйомах, де спосіб поставлення не регламентується засобами регулювання руху, транспортні засоби необхідно ставити під кутом до краю проїзної частини так, щоб не створювати перешкод іншим учасникам дорожнього руху і виключити можливість для самовільного руху цих засобів.

Допущене водієм ОСОБА_9 порушення вимог п. 15.7 ПДР України знаходиться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, що наступили.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину в скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення визнав частково, зазначивши про те, що дійсно при наведених вище обставинах саме з його вини відбувся наїзд автомобіля на пішохода ОСОБА_4 , але не погодився з тим, що внаслідок саме зазначеної ДТП потерпілому були спричинені саме наведені тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Цивільний позов визнав частково, не погодившись з сумою коштів, яку просять з нього стягнути.

До наданих показань та позиції сторони захисту суд відноситься критично, оскільки вони спростовуються іншими доказами в справі.

Так, потерпілий ОСОБА_4 підтвердив вчинення відносно нього наведеного кримінального правопорушення, саме при зазначених вище обставинах, зазначивши також про те, що колесо автомобіля наїхало йому на ліву ногу, затиснувши його з велосипедом під авто. Після першої виписки з лікарні, біль в нозі не проходила, тому батьки його вдруге поклали в лікарню.

Покази потерпілого ОСОБА_4 підтверджуються показами законних представників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (батьків), переконливих підстав для недовіри яким наведено не було, з яких вбачається, що внаслідок наїзду автомобіля на їх сина, він лікувався в медичному закладі, після виписки з якого, біль в нозі не проходила, тому вони вдруге звернулись за медичною допомогою, коли і були виявлені тілесні ушкодження, які вказані в обвинуваченні. Після згаданої ДТП, їх син не травмувався.

Крім цього, вина ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується іншими доказами в справі, переконливих підстав для недовіри чи щодо неналежності чи недопустимості яких суду наведено не було, які є послідовними та узгоджуються між собою, а саме:

-протокол огляду місця події, під час якого була зафіксована слідова картина місця ДТП (т. 2 а.с. 6);

-протоколом огляду дитячого велосипеда потерпілого ОСОБА_4 , на якому зафіксовані пошкодження (т. 2 а.с. 18), що також підтверджує можливість заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому саме при згаданих вище обставинах, з урахуванням сили притискання автомобіля та частини велосипеда, які також могли спричинити тілесні ушкодження дитині;

-протоколами слідчих експериментів за участю ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , якими перевірені та уточнені обставини наїзду на потерпілого, які узгоджуються з обвинуваченням (т. 2 а.с. 25, 30, 41);

-висновком експертизи технічного стану транспорту, яким підтверджено технічну справність автомобіля під керуванням ОСОБА_9 (т. 2 а.с. 51);

-висновком експерта автотехніка, яким підтверджено наявність в діях водія ОСОБА_9 порушення наведеного вище пункту ПДР України, яке перебуває в причинному зв`язку з подією ДТП (т. 2 а.с. 61).

-матеріалами тимчасового доступу до медичної документації потерпілого (по першому періоду лікування) та висновком судово-медичної експертизи № 1177 від 27 вересня 2023 року (т. 2 а.с. 71, 74), якими підтверджено заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому при згаданій ДТП, в тому числі в області кінцівок;

-матеріалами тимчасового доступу до медичної документації потерпілого (по другому періоду лікування) та висновком комісійної судово-медичної експертизи № 90/2023 від 27 грудня 2023 року (т. 2 а.с. 77, 81), якими підтверджено заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому при згаданій ДТП, їх характер, ступінь тяжкості, механізм утворення та локалізація;

-висновком комплексної судово-медичної, судової інженерно-транспортної експертизи № 23/3550/2024 від 22 травня 2024 року (т. 2 а.с. 93), яким підтверджено механізм утворення описаних в обвинуваченні тілесних ушкоджень потерпілого саме при згаданих подіях ДТП.

При цьому, щодо наведених доказів, суд вважає за необхідне зауважити, що у суду не викликає сумнівів в заподіянні тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, про які йде мова в обвинуваченні, саме за обставин вказаної події ДТП, з огляду на наступне.

По-перше, на наданих стороною потерпілих фотознімках тілесних ушкоджень ОСОБА_4 (зроблених в серпні 2023 року) в області лівої ноги та коліна цілком очевидно наявні тілесні ушкодження (т. 3 а.с. 3), а між подією ДТП, першим та другим періодами лікування пройшов незначний проміжок часу.

По-друге, тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості локалізовані на тілі потерпілого в тому числі там, де описувались тілесні ушкодження (синці, садна) при першому перебуванні на лікуванні дитини, а їх механізм утворення узгоджується з показами потерпілого, законних представників та з висновком комплексної експертизи № 23/3550/2024 від 22 травня 2024 року.

В-третє, стороною захисту суду не наведено переконливого спростування зазначеним вище доказам та тому, що вказані в обвинуваченні тілесні ушкодження утворились при інших обставинах, ніж ті, про які йде мова в обвинуваченні.

При цьому, вважаючи доведеним той факт, що тілесні ушкодження згідно обвинувачення були заподіяні потерпілому ОСОБА_4 саме при вказаній ДТП, суд надає перевагу висновку комісійної судово-медичної експертизи № 90/2023 від 27 грудня 2023 року, який в цілому не суперечить висновку судово-медичної експертизи № 1177 від 27 вересня 2023 року.

Такі твердження суд робить також зважаючи на покази експертів ОСОБА_10 (висновок № 1177) та ОСОБА_11 (висновок № 90/2023), які підтвердили неякісний опис тілесних ушкоджень потерпілого при першому його лікуванні та те, що при проведенні першої експертизи була відсутня інформація про тілесні ушкодження, які були виявлені згодом.

До того ж, експерт ОСОБА_11 показала суду, що такі тілесні ушкодження, про які ведеться мова в обвинуваченні, могли не бути виявлені при рентгенологічному дослідженні, яке робилось при першому лікуванні, отримана після ДТП травма могла посилитись згодом та проявитись через певний проміжок часу та була діагностована в належний спосіб при МРТ, а медична документація по другому періоду лікування не викликала сумнівів, в контексті фіксації тілесних ушкоджень та призначеного лікування, яке відповідало характеру встановлених діагнозів.

Таким чином, суд вважає зазначені обставини вчиненого діяння встановленими, факт скоєння ОСОБА_9 кримінального правопорушення доведеним, а його дії кваліфікує за ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки він, як особа, що керувала транспортним засобом, порушив правил безпеки дорожнього руху, що спричинило середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_4 .

Пом`якшуючими покарання обставинами є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення (згідно обвинувального акту).

Обтяжуючих покарання обставин ОСОБА_9 суду не наведено.

При цьому, суд вважає доведеними вказані пом`якшуючі покарання обставини, оскільки ОСОБА_9 не заперечував своєї відповідальності за допущені ним порушення та з огляду на суперечливий характер констатованих у потерпілого тілесних ушкоджень цілком об`єктивно мав сумніви в причинно-наслідкових зв`язках між подією ДТП та отриманням травм, які інкриміновані йому в провину, а під час судового розгляду він цілком щиро висловлював жаль з приводу вказаної ДТП, просив вибачення у потерпілих, не заперечував необхідності відшкодування заподіяних з його вини збитків. До того ж, під час досудового розслідування ОСОБА_9 сприяв встановленню істини в справі, шляхом участі у всіх слідчих діях, надавав транспорт для огляду, не применшував власної вини саме в порушенні з його боку ПДР України, яке стало причиною ДТП.

Дослідженням особи обвинуваченого встановлено, що він є не судимою особою, одружений, є пенсіонером, має позитивну репутацію.

При призначенні виду та міри покарання суд враховує особу обвинуваченого, характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного ним кримінального правопорушення, пом`якшуючі покарання обставини.

Беручи до уваги викладене та позитивні дані щодо особи обвинуваченого, характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного ним кримінального правопорушення, яке не призвело до невідворотніх наслідків, було вчинено з необережності та в тверезому стані, враховуючи відсутність обтяжуючих покарання обставин та наявність кількох пом`якшуючих покарання обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості скоєного, відсутність інформації про системний характер порушень ПДР України зі сторони обвинуваченого в минулому, врахувавши вік обвинуваченого, який є пенсіонером, відсутність судимостей, суд вважає, що виправлення ОСОБА_9 можливе з призначенням покарання згідно вимог ст. 69 КК України у виді штрафу нижче від найнижчої межі та без позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки саме це сприятиме досягненню мети провадження (тим більше в умовах війни) та відшкодуванню заподіяних ним збитків.

Не призначаючи, згідно ст. 69 КК України, додаткової міри покарання у виді позбавлення права керування, як зазначено вище, суд виходить з позитивної репутації обвинуваченого, відсутності даних про наявність у нього системних порушень ПДР України в минулому, а також зважає на введений в країні воєнний стан.

Цивільний позов законного представника потерпілого (т. 1 а.с. 31), на думку суду підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Так, потерпілою стороною заявлений цивільний позов виключно в частині відшкодування моральних збитків в сумі 864000 гривень, а завдання моральної шкоди в цій частині в повній мірі обґрунтовано позивачем та зумовлюється стражданнями, завданими внаслідок ушкодження здоров`я дитини та спричиненням середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які є значними, їх характером, тривалістю лікування, а також вадами здоров`я зумовленими цим, що безумовно викликає болісні відчуття, страждання та призводить до значних змін в житті, в тому числі з урахуванням більш гострої реакції саме дитини на це. Потерпілий впродовж певного часу після події двічі проходив лікування та потребував відновлення здоров`я.

Тому, виходячи з глибини та характеру страждань, враховуючи принцип, розумності, виваженості, співмірності та справедливості, належною на відшкодування моральної шкоди, завданої зазначеним кримінальним правопорушенням, на переконання суду, є сума коштів в 350000 гривень, яка підлягає стягненню з обвинуваченого, тому цивільний позов підлягає частковому задоволенню.

Не вважає суд перешкодою для визначення наведеної суми стягнення висновок судової психологічної експертизи (т. 1 а.с. 86), оскільки він в цілому не суперечить вказаним твердженням суду щодо підстав для відшкодування моральної шкоди потерпілому та глибини спричинених страждань, проте висновок по своїй суті є суб`єктивною думкою експерта щодо визначення матеріального еквівалента рівня заподіяних моральних страждань.

До того ж, визначаючи саме наведену суму для відшкодування, суд зважає і на покази судово-медичних експертів, надані суду, зміст яких не виключає поза розумним сумнівом того, що тривалість лікування потерпілого та його неодноразовість могли бути пов`язані з кваліфікованістю та компетентністю здійснення діагностування потерпілого саме при першому потраплянні до медичного закладу.

Питання щодо долі речових доказів вирішується згідно вимог закону, накладений арешт на автомобіль належить скасувати, оскільки такий захід був здійснений з метою збереження доказів і в подальшому його застосуванні з цією метою відпала потреба, а арешт накладений на інше майно обвинуваченого, з метою забезпечення цивільного позову, залишається без змін.

Процесуальні витрати, підтверджені прокурором та пов`язані з проведенням експертних досліджень слід стягнути з обвинуваченого.

Процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судової психологічної експертизи та отриманням правової допомоги стороною потерпілого, з огляду на їх доведеність, документальне підтвердження та активну участь в судових засіданнях представника, слід стягнути з обвинуваченого.

Підстав для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу суд не вбачає.

На підставі ст. 69, ч. 1 ст. 286 КК України, ст.ст. 1167, 1168 ЦК України, керуючись ст.ст. 120, 122, 124, 127-129, 368, 374, 375 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_9 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання, згідно вимог ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 2250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 38250 гривень.

Цивільний позов задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_4 в особі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди кошти в сумі 350000 гривень.

Речові докази: автомобіль «Кіа Sportage», н.з. НОМЕР_1 залишити в користуванні володільця, зі скасуванням накладеного на нього арешту; медичні картки ОСОБА_4 №№ 4322, 12039 повернути відповідно до КНП «Дитяча лікарня Святої Зинаїди» СМР та до КНП СОР «ОДКЛ».

Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати в сумі 6058,24 гривні.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_5 процесуальні витрати на правову допомогу в сумі 21000 гривень та на залучення експерта в сумі 16357,25 гривень.

Накладений ухвалою суду від 20 серпня 2024 року арешт на земельну ділянку та частину квартири ОСОБА_9 залишити без змін до вирішення питання щодо виконання вироку в частині цивільного позову.

На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Зарічний районний суд м. Суми протягом 30 днів з моменту його проголошення, особою, що не була присутня під час його проголошення з дня отримання копії судового рішення, а особою, яка перебуває під вартою з моменту вручення вироку цій особі.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, яка негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1