Дата документу 15.09.2025 Справа № 333/1606/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/1606/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/729/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула 15 вересня 2025 року в м.Запоріжжя в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який неодружений, не має малолітніх та неповнолітніх дітей, у 2024 закінчив 4-й курс бакалаврату Таврійського державного агротехнологічного університету ім. Д. Моторного, працює у ФОП ОСОБА_7 на посаді старшого менеджера по продажам, є особою з інвалідністю 3 групи, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст.289, ч.4 ст.186 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, неодруженого, який не має малолітніх та неповнолітніх дітей, працює у ФОП ОСОБА_7 на посаді менеджера по продажам, навчається у Таврійському державному агротехнологічному університеті ім. Д. Моторного, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

потерпілого - ОСОБА_10 ,

представника потерпілого - ОСОБА_11 - в режимі відеоконференції,

обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_12 .

Прокурор у кримінальному провадженні прокурор Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_13 , заступник керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_14 звернулись до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 05 травня 2025 року, яким:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.4 ст.186, ч.2 ст.289 КК України та призначено йому покарання:

за ч.4 ст.186 КК України - із застосуванням статті 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 /чотири/ роки;

за ч.2 ст.289 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 /п`ять/ років без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 /п`ять/ років без конфіскації майна.

Відповідно до вимог ст.75 КК України, звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, встановивши 2 /два/ роки іспитового строку.

Відповідно до ч.1 ст.76 КК України, покладено на ОСОБА_6 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зараховано ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 25 грудня 2023 року до 28 грудня 2023 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у виді застави до набрання вироком законної сили залишено без змін, після набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 214 720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять), 00 гривень, яка була внесена 28 грудня 2023 року ОСОБА_7 на спеціальний рахунок ТУ ДСА в Запорізькій області №UA0001205 - скасувати та повернути заставу за належністю заставодавцю;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.289 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 /п`ять/ років без конфіскації майна.

Відповідно до вимог ст.75 КК України, звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, встановивши 2 /два/ роки іспитового строку.

Відповідно до ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_8 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зараховано ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 25 грудня 2023 року до 28 грудня 2023 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 у виді застави до набрання вироком законної сили залишено без змін, після набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 107360 (сто сім тисяч триста шістдесят), 00 гривень, яка була внесена 28 грудня 2023 року ОСОБА_15 на спеціальний рахунок ТУ ДСА в Запорізькій області №UA0001205 - скасувати та повернути заставу за належністю заставодавцю.

Скасовано арешт, накладений на майно: автомобіль марки «GEELY», модель GL7162, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_16 , та який знаходиться у користуванні ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; один комплект ключів, який складається з 2 ключів від автомобіля марки «GEELY», модель GL7162, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який запаковано до паперового конверту жовтого кольору.; 2 (два) сліди папілярного візерунку пальця руки, які запаковано до паперового конверту жовтого кольору; мікрочастки, які запаковано до паперового конверту жовтого кольору; два змиви, які запаковано до двох різних паперових конвертів білого кольору; металеву дужку від окулярів, яку запаковано до паперового конверту жовтого кольору; фрагмент скла від окулярів, запаковано до паперового конверту жовтого кольору; мобільний телефон «Iphone», модель XR, у корпусі чорного кольору, з сім-карткою стільникового зв`язку «Водафон» НОМЕР_2 , ІМЕІ1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 у силіконову чохлі білого кольору та мобільний телефон фірми «Xiaomi Redmi», модель Not8, у копусі чорного кольору, з сім-карткою стільникового оператора мобільного зв`язку «Київстар» НОМЕР_5 та «Водафон» № НОМЕР_6 , ІМЕІ: НОМЕР_7 , ІМЕ2: НОМЕР_8 , які належать ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; мобільний телефон «Iphone», модель 14 Pro, у корпусі чорного кольору, з сім-карткою стільникового зв`язку «Водафон» НОМЕР_9 , ІМЕІ1: НОМЕР_10 , ІМЕІ 2: НОМЕР_11 , який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_12 на автомобіль марки «GEELY», модель GL7162, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , на підставі ухвали слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 січня 2024 року.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів для проведення судової дактилоскопічної експертизи №СЕ-19/108-24/135-Д від 04 січня 2024 року, судової експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження волокнистих матеріалів та виробів з них» №СЕ-19/108-24/5-ФХД від 12 січня 2024 року, судових товарознавчих експертиз №СЕ-19/108-24/304-АВ від 12 січня 2024 року, № СЕ-19/108-24/306-ТВ від 10 січня 2024 року Запорізького НДЕКЦ МВС України в розмірі 3029 (три тисячі двадцять дев`ять) гривень 12 копійок.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів для проведення судової дактилоскопічної експертизи №СЕ-19/108-24/135-Д від 04 січня 2024 року, судової експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження волокнистих матеріалів та виробів з них» №СЕ-19/108-24/5-ФХД від 12 січня 2024 року, судових товарознавчих експертиз №СЕ-19/108-24/304-АВ від 12 січня 2024 року, № СЕ-19/108-24/306-ТВ від 10 січня 2024 року Запорізького НДЕКЦ МВС України в розмірі 3029 (три тисячі двадцять дев`ять) гривень 12 копійок.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_8 та ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди - залишено без розгляду.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_13 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.186, ч.2 ст.289 КК України, та ОСОБА_8 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначити покарання ОСОБА_6 за ч.2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна, за ч.4 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років, а також остаточно, на підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 7 років без конфіскації майна та ОСОБА_8 за ч.2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що не заперечуючи доведеність вини ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у скоєнні вищезазначених злочинів, а також кваліфікації їх дій, наданої судом, прокурор вважає, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, через застосування закону, який не підлягає застосуванню, а також невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених, внаслідок м`якості.

На думку прокурора, призначене ОСОБА_6 та ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.69 та ст.75 КК України не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання не є достатнім і необхідним для виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину й особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Також, вказує, що вищезазначені кримінальні правопорушення є тяжкими, крім того, вчинені за попередньою змовою групою осіб. Обставини, що враховані судом при обґрунтуванні такого рішення, можуть свідчити лише про можливість застосування передбаченого мінімального покарання.

В апеляційній скарзі, з урахуванням доповнень, заступник керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_14 просить вирок суду стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання. Виключити із числа обставин, що пом`якшують ОСОБА_6 та ОСОБА_8 покарання - щире каяття, те, що на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра останні не перебувають, раніше не судимі, позитивно характеризуються за місцем проживання, навчання та роботи. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним та призначити покарання за ч.4 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років, за ч.2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна, та на підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років без конфіскації майна. Визнати ОСОБА_8 , винним за ч.2 ст.289 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

В обґрунтування своєї скарги прокурор зазначає, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинувачених внаслідок його м`якості.

Апелянт вказує, що місцевий суд під час вирішення питання щодо призначення покарання обвинуваченим посилається на наявність обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , а саме: відсутність судимостей, факт не перебування на обліках у лікарів-нарколога та лікаря-психіатра, щире каяття, відшкодування завданих збитків потерпілому, позитивну характеристику за місцем проживання та навчання.

Крім того, у якості обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , також враховано, що останній займається волонтерською діяльністю.

Саме наявність зазначених вище обставин покладена судом в обґрунтування можливості застосування ст.69 КК України під час призначення покарання ОСОБА_6 за ч.4 ст.186 КК України та наведено у якості мотивів застосування ст.75 КК України та звільнення обвинувачених від покарання з іспитовим строком.

Прокурор зазначає, що за матеріалами справи встановлено, що у вчинені кримінальних правопорушень стосовно потерпілого, окрім засуджених, брали участь ще 2 особи, які їм начебто невідомі, однак засуджені не сприяли встановленню обставин події та викриттю всіх учасників, не зазначили обставини, при яких вони разом з невідомими опинились на місці події, чому невідомі брали участь у побитті потерпілого та подоланні його волі до опору, що вказує на їх нещирість.

Крім цього, факт вчинення кримінальних правопорушень викрито виключно завдяки оперативним діям правоохоронних органів, які своєчасно відреагували на повідомлення дружини потерпілого про вчинення протиправних дій щодо її чоловіка та зупинили ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на викраденому автомобілі.

Крім того, суд першої інстанції посилається під час викладу фактичних обставин, що під час вчинення зазначених правопорушень до потерпілого застосовано насилля, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, однак за своїм характером перелічені ушкодження все ж таки є небезпечними, оскільки висновком експерта встановлено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Таким чином, прокурор вважає, що за відсутності вищезазначеного щире каяття у обвинувачених відсутнє та має бути виключеним з вироку, оскільки не підтверджується матеріалами провадження та не мотивовано судом.

Також, вважає, що відомості щодо особи обвинувачених, а саме факт відсутності перебування на диспансерних обліках, відсутність судимостей, не можуть бути враховані судом у якості обставин, що пом`якшують покарання, оскільки не наведено мотиви, яким чином вказані обставини істотно знижують ступінь їх суспільної небезпеки.

Крім того, на думку прокурора, посилання суду на наявність посвідчень волонтерів у обвинувачених, які отримані вже після вчинення правопорушень, упродовж судового розгляду, як на обставини, що пом`якшують покарання, також належним чином не вмотивовано.

В запереченнях на апеляційні скарги прокурорів представник потерпілого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_11 просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду - без змін.

Адвокат ОСОБА_11 вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, оскільки судом першої інстанції при визначені виду та розміру покарання обвинуваченим враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, його вік та соціальне положення, характер, мотиви та обставини вчиненого злочину, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Під час розгляду справи суд першої інстанції цілком обґрунтовано визнав пом`якшуючими обставинами те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 є особами, раніше не судимими, на обліку у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра не перебувають, щиро покаялися у скоєних кримінальних правопорушеннях, повністю відшкодували завдані потерпілому збитки у розмірі 200 000 грн, позитивно характеризуються за місцем проживання та навчання.

Також, суд першої інстанції взяв до уваги ті обставини, що ОСОБА_6 є особою з інвалідністю 3 групи, займається волонтерською діяльністю, позицію потерпілого, який вважає, що достатнім для покарання та виправлення останнього та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання з іспитовим строком, відсутність претензій матеріального характеру до обвинуваченого з боку потерпілого, а також прийняв до уваги промову прокурора в судових дебатах про застосування ст.75 КК України, про те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, якої обвинувачений не уникнув за вчинений ним злочин, та другорядну роль кари як мети покарання.

Аналогічні обставини, за винятком інвалідності, стосуються і ОСОБА_8 .

Також, посилається на існування обставин, які спонукали обвинувачених піти на вчинення злочину.

Крім того, звертає увагу на щире каяття обвинувачених та беззаперечне визнання ними своєї провини, висловлення жалю з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що зокрема підтвердилося ними шляхом повного та добровільного відшкодування потерпілому завданих збитків.

При цьому, обвинувачені в повній мірі сприяли у встановленні всіх обставин даної справи та надали у суді першої інстанції пояснення, які повністю узгоджувались з поясненнями інших свідків та самого потерпілого.

Отримання ОСОБА_6 та ОСОБА_8 посвідчень волонтерів та підтримка Сил оборони України, також додатково свідчить про їхнє послідовне виправлення та усвідомлення власних помилок у минулому.

Більш того, обвинувачені публічно вибачились перед потерпілим у судовому засіданні, а потерпілий прийняв вибачення.

Суд першої інстанції призначив точно таке покарання, на яке зорієнтував в судових дебатах прокурор, з чим погодилися усі інші учасники справи. Тобто, вважає, що у даному випадку відбулося справедливе правосуддя.

Призначаючи покарання обвинуваченим, суд дав оцінку не їх окремому вчинку, а їх особистості, наскільки вони проявилися у злочинних діяннях, наскільки вони мають нахили до скоєння правопорушень.

Разом з тим, суд також врахував, що обвинувачені знаходяться у досить молодому віці. На момент вчинення злочину їм обом було по 20 років, вони майже не бачили розумного, дорослого життя. Також, як зазначав захисник у дебатах, вони обидва раніше мешкали у м. Оріхів Запорізької області та є внутрішньо-переміщеними особами внаслідок війни.

Таким чином, вважає, що суд першої інстанції вірно врахував усі обставини правопорушення та особистість обвинувачених, відсутність обставин, які обтяжують та наявність цілої низки обставин, які пом`якшують покарання, вибравши вірне покарання обвинуваченим.

Згідно з вироком суду, 24 грудня 2023 року приблизно о 12 годин 30 хвилин ОСОБА_6 , маючи прямий умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, зателефонував на мобільний телефон ОСОБА_10 , який той виклав на сайті «Авто-Ріо» в оголошенні про продаж автомобіля «GELLY JL7162», та під вигаданим приводом купівлі даного автомобіля домовився про зустріч з ОСОБА_10 наступного дня, тобто 25 грудня 2023 року о 17 годині біля тролейбусного парка №2 по вулиці Складська 13 в м. Запоріжжя.

Реалізуючи свій злочинний намір, 25 грудня 2023 року приблизно о 17 годині 00 хвилин ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , маючи прямий умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи за попередньої змовою, на автомобілі «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_13 , під керуванням ОСОБА_6 прибули на місце зустрічі з ОСОБА_10 в район тролейбусного парка №2, розташованого по вулиці Складська 13 в м. Запоріжжя, де ОСОБА_8 та ОСОБА_18 , діючи за попередньою змовою та заздалегідь розробленим планом, вийшли з автомобіля та підійшли на зустріч з ОСОБА_10 .

Під час зустрічі ОСОБА_19 та ОСОБА_8 ввели в оману потерпілого ОСОБА_10 стосовно дійсного наміру на придбання автомобіля та під вигаданим приводом огляду технічного стану автомобіля з подальшим його придбанням, запропонували останньому проїхати на його автомобілі в район гаражів по АДРЕСА_5 та оглянути його технічний стан, на що ОСОБА_10 , будучи введеним в оману щодо справжніх намірів співучасників злочину, надав згоду та добровільно надав дозвіл ОСОБА_6 на керування належним йому автомобілем до місця технічного огляду автомобіля.

Далі, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_10 скерували автомобіль «GELLY JL7162», реєстраційний номер НОМЕР_1 в заздалегідь оговорене безлюдне місце, де їх очікували дві інші невстановлені досудовим слідством особи, які умислу на заволодіння транспортного засобу не мали. По прибуттю вищевказаного автомобіля відкрили двері салону, де перебував ОСОБА_10 на пасажирському сидінні, та напали на потерпілого, застосувавши по відношенню до останнього насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, яке виразилось в чисельних ударах кулаками рук в область обличчя та голови ОСОБА_10 . Внаслідок нанесених тілесних ушкоджень потерпілому було спричинено закритий перелом лівої верхньої щелепи, синець з садном і набряком м`яких тканин в лівій щічній ділянці з розповсюдженням на підочно-ямкову ділянку у сукупності кваліфікується як тілесне ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Закритий перелом кісток носу та синець з садном в лобовій ділянці кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Після спричинення тілесних ушкоджень, які в свою чергу подавили волю потерпілого до супротиву, ОСОБА_6 наказав потерпілому пересісти до салону автомобіля «ВАЗ 21099», ОСОБА_10 , усвідомлюючи чисельну перевагу, підкорився вимогам. Знаходячись в салоні вищевказаного автомобіля, ОСОБА_18 , маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, який перебуває у фактичному володінні ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , скерував автомобіль «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_13 в якому знаходились всі співучасники злочину та потерпілий в район траси по вулиці Сімферопольське шосе, ЗВ в м. Запоріжжя.

Після чого, ОСОБА_6 скерував автомобіль «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_13 , в якому знаходились всі співучасники злочину та потерпілий до лісосмуги по вулиці Космічний 132 в м. Запоріжжя, де знаходився автомобіль «GELLY JL7162», реєстраційний номер НОМЕР_1 . По прибуттю на вищевказане місце, ОСОБА_6 забрав у потерпілого ключ від замку запалювання від автомобіля «GELLY JL7162», реєстраційний номер НОМЕР_1 та наказав ОСОБА_10 залишатися на місці, потерпілий, усвідомлюючи чисельну перевагу та залежність від дій останніх, виконав незаконну вимогу.

Далі, ОСОБА_6 , маючи прямий умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи за попередньої змовою з ОСОБА_8 , приблизно о 17 годині 50 хвилин, за допомогою ключа від замку запалювання автомобіля марки «GELLY JL7162», 2010 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_1 , який фактично перебуває у володінні ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відчинив замок водійських дверей зазначеного автомобіля та разом з ОСОБА_8 , проникли до салону автомобіля, привели у дію двигун, отримавши можливість керувати автомобілем, після чого на вищевказаному автомобілі покинули місце вчинення злочину. В результаті вчиненого злочину ОСОБА_6 , ОСОБА_8 заволоділи вищевказаним транспортним засобом спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 135 000 гривень 05 копійок.

Крім того, 25 грудня 2023 року приблизно о 17 годин 15 хвилин ОСОБА_6 , маючи прямий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, під час дії воєнного стану, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, нехтуючи нормами Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, з подальшими змінами, з метою особистого збагачення, діючи за попередньою змовою з невстановленими досудовим слідством особами, знаходячись в салоні автомобіля «ВАЗ 21099», який був припаркований біля будинку по вул. Космічній, 132 у м. Запоріжжі, до якого затягнули потерпілого ОСОБА_10 та продовжуючи свої незаконні дії під загрозою застосування насилля, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, ОСОБА_6 відкрито вихопив з рук у потерпілого належний останньому мобільний телефон «XIАОМI Redmi 10 Note 10S», темно-синього кольору, з сім картами операторів мобільного зв`язку «Лайф» № НОМЕР_14 та «ВФ «Україна» № НОМЕР_15 , вартістю 3 800 гривень, 00 копійок. Після чого ОСОБА_6 з невстановленими особами та разом з викраденим майном зник з місця злочину та розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши матеріальних збитків потерпілому ОСОБА_10 на вказану суму.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка підтримала апеляційні скарги та просила їх задовольнити; обвинувачених та їх захисника - адвоката ОСОБА_12 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурорів; потерпілого та його представника, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурорів; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні, які відповідають вимогам ст.84 КПК України, та надати ним відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді цього провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у вчинені вищевказаних правопорушень при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини справи і правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст.289, ч.4 ст.186 КК України та ОСОБА_8 за ч.2 ст.289 КК України.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинувачених ніким з учасників провадження не оспорюється.

Перевіряючи доводи, викладені в апеляційних скаргах прокурорів, про невідповідність призначеного судом першої інстанції покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особам кожного з обвинувачених та безпідставне застосування до обвинувачених положень ст.69 та ст.75 КК України, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до положень ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442- 1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу…

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.289, ч.4 ст.186 КК України, суд першої інстанції врахував характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання, , а так само дані про особи обвинувачених.

Так, судом першої інстанції встановлено. що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення, які відповідно до ст.12 КК України, є тяжкими злочинами.

Разом з тим, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра не перебуває, щиро покаявся у скоєних кримінальних правопорушеннях, відшкодував завдані потерпілому збитки, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання, що судом визнано як обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому.

При цьому, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом не встановлено.

Таким чином, з урахуванням наведеного, враховуючи відсутність обставин, які обтяжують вину обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що не дивлячись на тяжкість скоєних кримінальних правопорушень, з урахуванням обставин, які пом`якшують покарання, та які суттєво знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи позицію прокурора в судових дебатах про призначення покарання у виді позбавлення волі із застосуванням вимог ст.69 КК України, суд вважав за можливе призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі без конфіскації майна за ч.2 ст.289 КК України та у виді позбавлення волі із застосуванням вимог ст.69 КК України за ч.4 ст.186 КК України із застосуванням ч.1 ст.70 КК України.

В той же час, враховуючи вищезазначені дані про особу, та той факт, що ОСОБА_6 є особою з інвалідністю 3 групи, займається волонтерською діяльністю (про що свідчать посвідчення волонтера від 10 січня 2024 року, 05 вересня 2024 року, 10 березня 2025 року), позицію потерпілого, який вважав, що достатнім для покарання та виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень, буде покарання з іспитовим строком, відсутність претензій матеріального характеру до обвинуваченого з боку потерпілого, приймаючи до уваги також позицію прокурора в судових дебатах про застосування ст.75 КК України, враховуючи те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, якої обвинувачений ОСОБА_6 не уникнув за вчинений ним злочин, та другорядну роль кари як мети покарання, суд першої інстанції вважав, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження скоєння ним нових злочинів можливо досягти без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст.75 КК України на певний строк та з покладенням на останнього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції врахував, що останній вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, є тяжким злочином.

Також, суд першої інстанції врахував, що обвинувачений ОСОБА_20 є особою, раніше не судимою, на обліку у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра не перебуває, щиро покаявся у скоєному кримінальному правопорушенні, відшкодував завдані потерпілому збитки, позитивно характеризується за місцем проживання, навчання та роботи, займається волонтерською діяльністю (про що свідчать посвідчення волонтера від 05 вересня 2024 року, 10 березня 2025 року), що судом визнано обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому.

При цьому, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_21 судом не встановлено.

На підставі викладеного, враховуючи відсутність обставин, які обтяжують вину обвинуваченого ОСОБА_21 , суд першої інстанції дійшов висновку, що не дивлячись на тяжкість скоєного кримінального правопорушення, з урахуванням обставин, пом`якшуючих покарання, які суттєво знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, позицію потерпілого, який вважає, що достатнім для покарання та виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання з іспитовим строком, відсутність претензій матеріального характеру до обвинуваченого з боку потерпілого, приймаючи до уваги також позицію прокурора в судових дебатах про застосування ст.75 КК України, суд першої інстанції вважав за можливе призначити ОСОБА_21 покарання у виді позбавлення волі без конфіскації майна за ч.2 ст.289 КК України з випробуванням відповідно до ст.75 КК України на певний строк та з покладенням на останнього обов`язків, передбачених ст.76 КК України

З такими висновками погоджується і суд апеляційної інстанції та вважає, що вони узгоджуються з усталеною практикою Верховного Суду, яка викладена в численних постановах, зокрема у справах: №756/16131/23 від 21 серпня 2025 року, №334/6125/18 від 06 травня 2025 року та інших.

На думку колегія суддів, представник потерпілого обґрунтовано звернув увагу в запереченнях на подані апеляційні скарги на те, що сторона обвинувачення, зокрема прокурор під час судових дебатів, просив призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст.ст.69 та 75 КК України, а обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України, враховуючи саме вищенаведені обставини, що пом`якшують покарання, та відомості про особу обвинувачених.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах прокурорів, про безпідставне застосування положень ст.69 КК України та про те, що суд при призначенні покарання не врахував конкретних обставин у справі, а також те, що вчинене обвинуваченими кримінальне правопорушення відноситься до тяжких злочинів, є необґрунтованими, оскільки вказані обставини були в повній мірі враховані судом при призначенні обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 покарання.

За наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання обвинувачених та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, із урахуванням даних про особу обвинувачених, відношення останніх до вчинених ними кримінальних правопорушень та його наслідків, обставин вчинення кримінальних правопорушень, позиції потерпілого, який вказав про те, що шкоду йому відшкодовано в повному обсязі, потерпілий жодних матеріальних або інших претензій до обвинувачених не має, а тому не заперечував проти призначення обвинуваченим покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, висновки суду першої інстанції про застосування ст.69 КК України є такими, які ґрунтуються на вимогах закону та на матеріалах кримінального провадження.

Висновки апелянтів про протилежне спростовуються матеріалами провадження.

Додатково колегія суддів звертає увагу на молодий вік обох обвинувачених, те, що вони є студентами певного навчального закладу, раніше до кримінальної відповідальності вони не притягались, останні піддають критиці свою протиправну поведінку, обвинувачений ОСОБА_6 є особою з інвалідністю 3 групи, обидва обвинувачені займаються суспільно-корисною діяльністю в умовах воєнного стану - є волонтерами.

Таким чином посилання прокурорів на те, що призначене ОСОБА_6 та ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.69 та ст.75 КК України не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є безпідставним.

Колегія суддів не може погодитись з доводами прокурора про те, що обставини, які враховані судом при обґрунтуванні оскаржуваного рішення, можуть свідчити лише про можливість застосування передбаченого законом мінімального покарання.

Суд першої інстанції в оскаржуваному вироку належним чином вмотивував свої висновки як в частині застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , так і в частині застосування щодо обох обвинувачених положень ст.75 КК України і звільнення їх від реального відбування призначеного покарання з випробуванням, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і вважає, що з огляду на молодий вік обвинувачених і інші відомості про їх особу, а також їх ставлення до вчинених кримінальних правопорушень, виправлення останніх без їх ізоляції від суспільства можливе.

Доводи прокурорів в апеляційних скаргах про те, що суд не врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та їх фактичні обставини, не є переконливими, оскільки спростовується змістом оскаржуваного вироку.

Також, колегія суддів вважає безпідставними твердження апелянтів про відсутність у обвинувачених щирого каяття, з огляду на таке.

Виходячи із системного тлумачення законодавства, а також враховуючи правові позиції Верховного суду, щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину, добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

Крім того, системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як до внесення відомостей до ЄРДР (наприклад, при з`явленні із зізнанням), так і після її внесення, на досудовому розслідуванні або під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

Таким чином, щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_8 повністю визнали свою вину, не оспорювали фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, сприяли суду у встановленні обставин провадження, засуджують свою протиправну поведінку, вибачились перед потерпілим та добровільно відшкодовували останньому завдану шкоду, у зв`язку з чим потерпілий просив їх суворо не карати та зазначив, що не має до обвинувачених жодних претензій.

Викладені обставини об`єктивно підтверджують наявність у обвинувачених щирого каяття.

Такі висновки узгоджуються з усталеною практикою Верховного Суду, викладеною в постановах від 06 липня 2021року у справі №243/3208/19, від 22 березня 2018 року, у справі №759/7784/15-к, від 28 лютого 2024 року у справі №183/2097/23, від 15 травня 2024 року у справі №521/20842/15-к, Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №629/847/15-к, Великої Палати Верховного Суду, від 03 липня 2019 року у справі №288/1158/16-к.

Відповідаючи на доводи апелянтів про те, інші обставини, на які послався суд - відсутність перебування обвинувачених на диспансерних обліках та відсутність у них судимостей тощо, не можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, колегія суддів звертає увагу на таке.

Частиною другою статті 66 КК України передбачено, що при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Те, що обвинувачені отримали посвідчення волонтерів вже після вчинення ними кримінальних правопорушень, на що звертають увагу апелянти, не спростовує того факту, що обвинувачені дійсно цією діяльністю займаються, зокрема і до теперішнього часу, що підтверджується чисельним подяками.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано врахував це як обставину, що пом`якшує покарання.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що після подій, вказаних в обвинувальному акті та вироку суду, обвинувачені будь-яких правопорушень не вчиняли.

На підтвердження протилежного в матеріалах провадження відомостей немає.

Представник потерпілого в своїх запереченнях на подані апеляційні скарги обґрунтовано зазначив, що отримання ОСОБА_6 та ОСОБА_8 посвідчень волонтерів та підтримка Сил оборони України, додатково свідчить про їхнє послідовне виправлення та усвідомлення власних помилок у минулому, з чим погоджується і колегія суддів.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст.75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання, як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні покарання, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Дані про особу кожного з обвинувачених, а саме те, що обвинувачені позитивно характеризуються, навчаються і працюють, тобто мають постійне законне джерело доходів, займаються волонтерською діяльністю, мають постійне місце проживання, а також враховуючи інші обставини, на які послався суд, свідчать на користь висновків суду про можливість застосування положень ст.75 КК України і звільнення обвинувачених від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Доводи прокурора ОСОБА_22 в апеляційній скарзі про те, що суд безпідставно вказав у вироку, що до потерпілого було застосовано насильство, яке не є небезпечним для його життя та здоров`я, в той час коли обставини провадження свідчать про протилежне, також не є слушними, оскільки не узгоджуються з висунутим обвинуваченнях відповідно до обвинувального акту, в межах якого суд і розглядав це провадження згідно з вимогами ч.1 ст.337 КПК України.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 травня 2025 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_8 є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому підстав для його скасування або зміни не убачає, відповідно, апеляційні скарги прокурорів задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.404-405, 407, КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_13 , заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_22 залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 травня 2025 року, стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.4 ст.186, ч.2 ст.289 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.289 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4