У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2025 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , розглянувши матеріали клопотання захисника засудженого ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про звільнення від подальшого відбування покарання за хворобою на підставі ч.2 ст.84 Кримінального кодексу України та абзацу дев`ятого ст.152 Кримінально-виконавчого кодексу України,-

ВСТАНОВИВ:

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про звільнення від подальшого відбування покарання за хворобою на підставі ч.2 ст.84 Кримінального кодексу України та абзацу дев`ятого ст.152 Кримінально-виконавчого кодексу України.

Клопотання мотивовано тим, що адвокат ОСОБА_3 , діючи в інтересах засудженого ОСОБА_2 , звертаюсь до суду з цим клопотанням у зв`язку з тим, що після вчинення кримінального правопорушення та постановлення вироку у ОСОБА_2 виникли та істотно прогресують тяжкі захворювання, які об`єктивно унеможливлюють подальше відбування покарання.

Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.09.2025 у справі № 308/12826/25 затвердив угоду, визнав ОСОБА_2 винним за ч.4 ст.111 1 КК України та призначив йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у вигляді основного покарання у виді штрафу (ст. 53 КК України) в розмірі шість тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 102 000 тис. грн. (сто дві тисячі гривень) з позбавленням права займатись певною діяльністю (ст. 55 КК України) виготовлення експлуатаційно технічної, проектно-технічної та пусконалагоджувальної документації, надання послуг (виконання робіт) з презентацій програмних продуктів для нафтопереробних, металургійний та інших підприємств, розташованих на території російської федерації, на строк 10 років, з конфіскацією майна (ст. 59 КК України). Суд не застосував ст. 76 КК України, яка є єдиною статтею, що створює для засудженого обов`язки, підконтрольні пробації, також суд не поклав жодного обмеження свободи пересування, не призначив пробації функцію контролю за поведінкою засудженого та не застосував випробування (ст. 75 КК)

Сумлінно виконуючи рішення суду та ст. 9 ч. 1, ст. 26 ч. 1, ст. 34 ч.1 КВК України ОСОБА_2 19.11.2025 р. надав всі документи включно з висновками лікарів, однак розуміючи бездіяльність, 25.11.2025 р. користуючись ст. 8 КВК України звернувся за роз`ясненнями до Ужгородського районного відділу пробації з письмовою заявою з копіями медичних документів та витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, прямо порушуючи питання щодо його звільнення від подальшого відбування покарання за хворобою, відповідно до ст. 84 КК України, та виконання п.14 гл.1 розд.VI Порядку №272/5, ч.5 ст.154 КВК України, у разі отримання медичного висновку про тяжку хворобу особи, яка відбуває покарання, протягом трьох діб з моменту отримання медичного висновку направляє до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого особа відбуває покарання, клопотання для вирішення питання про звільнення такої особи від покарання за хворобою.

Натомість філія ДУ «Центр пробації» листом від 02.12.2025 р., відмовилась від подання такого клопотання, вказавши, що «не зобов`язана» та що це «недоцільно», пославшись на ч.2 ст. 34 КВК України, згідно з якою засудженому заборонено без погодження з уповноваженого органу з питань пробації виїжджати за межі України, тим саме незважаючи на ст. 2 КВК України самостійно змінила правову природу виконання покарання, фактично перетворивши виконання додаткового покарання у виді заборони діяльності на режим нагляду з елементами обмеження, яких суд не призначав.

Основне покарання у вигляді штрафу сплачено повністю, що підтверджується повідомленням ДУ «Центр пробації» від 12.11.2025 р. Про зняття ОСОБА_2 з обліку за штрафом. Фактично на даний момент ОСОБА_2 відбуває лише додаткове покарання у виді позбавлення права займатись певною діяльністю строком на 10 років, а також де-факто нові обмеження свободи пересування, запроваджені пробацією без вироку суду. Інформація про стан виконання конфіскації майна відсутня (копії матеріалів виконавчого провадження засудженому не надавалися). Таким чином, дії органу пробації виходять за межі вироку та закону, створюють для засудженого нові обмеження, не узгоджені з судом, і безпосередньо перешкоджають реалізації права на лікування. Усі ці обставини свідчать про незаконність застосованих обмежень, а також про необхідність судового втручання для відновлення законності та забезпечення прав. У зв`язку з бездіяльністю пробації захист змушений реалізувати право, надане ч.1 ст. 539 КПК України, і звернутися до суду безпосередньо.

Кримінальне правопорушення охоплювало період з 03.03.2022 по 04.03.2025. Усі тяжкі захворювання у ОСОБА_2 розвинулись після вчинення правопорушення, вже під час досудового розслідування та судового розгляду, що відповідає умові ч.2 ст.84 КК України («після вчинення злочину або постановлення вироку»). Медичні документи засвідчують прогресування онкологічного процесу та важкі неврологічні ураження.

До клопотання долучено витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи (МСЕК нового зразка згідно з Постановою КМУ від 15.11.2024 № 1338). Зазначимо, що з 01.01.2025 року в Україні відбулася реформа медико-соціальної експертизи (МСЕК) замість МСЕК запроваджено систему оцінювання повсякденного функціонування особи (за міжнародною класифікацією функціонування МКФ). Експертні команди лікарів у визначених МОЗ закладах проводять оцінювання, встановлюють групи інвалідності та оформлюють рішення у вигляді акта огляду і витягу з акта огляду. Саме витяг з акта огляду є тим документом, який замінює собою традиційну довідку МСЕК чи висновок лікарсько консультативної комісії (ЛКК) і засвідчує об`єктивні медичні дані про стан здоров`я особи.

Експертною комісією з оцінювання функціонування особи (Медико-соціальна експертиза нового зразка) від 26.05.2025 встановлено II групу інвалідності у ОСОБА_2 із діагнозом стійка спастична геміплегія (код G81.1). Наявність спастичної геміплегії прямо передбачена розділом VII Переліку як підстава для подання матеріалів до суду про звільнення від покарання. Крім того, висновками нейрохірургів (від 05.05.2025, 26.05.2025, 04.10.2025) та даними МРТ (від 29.04.2025, 02.10.2025) у ОСОБА_2 спостерігається продовжений ріст пухлини головного мозку з явищами drop-метастазування на рівні С2 та Th10 хребців. Ці зміни відповідають діагнозу C71.8 злоякісна епендимома CNS WHO Grade 3 (ependymoma Group PFB). Зазначена пухлина належить до розділу IV «Новоутворення» Переліку тяжких хвороб, які перешкоджають відбуванню покарання. Таким чином, наявні два незалежні критерії тяжкого захворювання з Переліку (онкологічне захворювання ЦНС III ступеня злоякісності з метастазами - розділ IV Переліку та стійка спастична геміплегія - розділ VII Переліку). Будь-який із цих критеріїв сам по собі є достатньою підставою для подання матеріалів до суду про звільнення від подальшого відбування покарання та унеможливлює подальше покарання за станом здоров`я.

Згідно з консультативним висновком лікаря-променевого терапевта від 27.11.2025 р., у ОСОБА_2 підтверджено прогресування злоякісної пухлини центральної нервової системи та рекомендовано проведення краніоспінального опромінення (craniospinal irradiation, CSI). Даний метод лікування потребує застосування спеціалізованого лінійного прискорювача, складного дозового планування та точного зшивання зон опромінення (junction matching) на протяжності всієї центральної нервової системи, що не входить до стандартних схем локального опромінення, які виконуються у вітчизняних закладах.

Краніоспінальне опромінення не включене до жодного затвердженого МОЗ України уніфікованого клінічного протоколу. Відсутність національного протоколу означає, що в Україні не регламентовано порядок планування, проведення та контролю безперервного курсу CSI, що є критично важливим при злоякісних новоутвореннях ЦНС. З цієї причини лікар-променевий терапевт направив медичні документи ОСОБА_2 до HIP, що здійснює координацію направлення пацієнтів за кордон у випадках, коли лікування в Україні забезпечити неможливо. Міжнародні стандарти ESTRO та ASTRO визначають, що переривання курсу CSI або його виконання безспеціалізованих умов створює ризики порушення дозового плану та небезпеку для життя пацієнта. В умовах воєнного стану (відключення електроенергії, зупинка обладнання, повітряні тривоги) забезпечити безперервність такого лікування фізично неможливо.

Важливо врахувати, п.2, підпункт 4 Наказу МОЗ №574 від 05.04.2022 прямо визначає категорію: «Дорослі пацієнти з новоутвореннями… які потребують третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги, зокрема лікування пухлин центральної нервової системи із застосуванням стереотаксичної радіотерапії». CSI є методом радіотерапії ще більш складним, ніж стереотаксична терапія, оскільки охоплює опромінення всієї ЦНС, потребує зшивання полів та надвисокої точності. Якщо МОЗ передбачає направлення за кордон навіть для стереотаксичної терапії пухлин ЦНС, то метод CSI який в Україні не виконується та не протоколізований тим більше підлягає лікуванню в міжнародних центрах. Отже, стан здоров`я ОСОБА_2 повністю відповідає критеріям Наказу №574, що є офіційним підтвердженням неможливості забезпечення лікування в Україні. Окрім соматичних хвороб, консультативний висновок лікаря-психіатра від 08.05.2025 (діагнози F51.0, F41.0, F41.2), свідчить про виражені психоемоційні розлади (порушення сну, генералізований тривожний розлад, тривожно-депресивна симптоматика), все це підтверджує важкі психоемоційні наслідки перенесеного стресу від кримінального провадження, які суттєво погіршують перебіг онкологічного процесу, підвищують ризики для життя та знижують адаптаційні можливості засудженого. Усі висновки лікарів надані в додатках до клопотання, вказані діагнози підтверджені: Рішенням МСЕК нового зразка про встановлення інвалідності ІІ групи, консультативними висновками профільних лікарів (онколог, нейрохірурги, сімейний лікар, психіатр, радіотерапевт), даними МРТ. Ці документи достовірно підтверджують, що хвороби ОСОБА_2 належать до переліку найбільш тяжких, прогресуючих та таких, що невідомо коли виліковуються, а стан здоров`я об`єктивно перешкоджає подальшому відбуванню покарання. При цьому орган пробації, застосувавши до ОСОБА_2 додаткову заборону виїзду за межі України на підставі ч.2 ст.34 КВК України (без вироку суду), фактично позбавив його можливості отримати рекомендоване спеціалізоване лікування та поставив виконання вироку в пряму колізію з правом на життя та охорону здоров`я (ст.27, ст.49 Конституції України)

Сукупність наведених обставин свідчить: ОСОБА_2 після вчинення злочину та постановлення вироку захворів на тяжкі, прогресуючі хвороби (онкологія ЦНС з метастазами, стійка спастична геміплегія, тяжкі психоемоційні розлади); Зазначені захворювання прямо входять до Переліку хвороб, що перешкоджають відбуванню покарання, причому у нього наявні два незалежні критерії з Переліку; Стан здоров`я ОСОБА_2 об`єктивно унеможливлює подальше виконання покарання та досягнення його мети (ст.50 КК України, ст.152 КВК України); Рекомендоване життєво необхідне лікування (краніоспінальне опромінення) не може бути виконано в Україні та потребує лікування за кордоном; Орган пробації, запровадивши заборону на виїзд за межі України без вироку суду, самостійно змінив зміст і спосіб виконання покарання, чим порушив ст.19, 33, 49, 61 Конституції України та вимоги кримінального процесуального закону; Подальше відбування покарання в умовах, що унеможливлюють доступ до належного лікування, що узгоджується з вимогами ст.2, 3 Конвенції про захист прав людини і практикою ЄСПЛ щодо доступу до належного лікування.

Також, вказано на те, що після проголошення попереднього вироку окремі ЗМІ опублікували матеріали з викривленими даними щодо справи ОСОБА_2 , що призвело до розголошення чутливої інформації й створило додатковий психоемоційний тиск на засудженого, стан здоров`я якого вже є тяжким та нестабільним. З огляду на тяжкий онкологічний діагноз та підтверджені психоемоційні розлади, а також негативний вплив попередніх публікацій у ЗМІ, прошу суд максимально обмежити розголошення персональних даних ОСОБА_2 , зокрема не оприлюднювати його ім`я та інформацію про стан здоров`я в публічних матеріалах суду, в межах, дозволених законодавством. Таке обмеження необхідне для запобігання подальшому погіршенню психічного та соматичного стану засудженого та відповідає вимогам ст.3, 27, 28 та 32 Конституції України.

З огляду на викладене, тяжка хвороба ОСОБА_2 та неможливість забезпечення належного лікування у зв`язку з накладеними обмеженнями повністю підтверджують, що стан здоров`я засудженого є несумісним із подальшим відбуванням покарання, що відповідає підставам для звільнення від подальшого відбування покарання, передбаченим ч.2 ст.84 КК України та ст.152154 КВК України, адвокат просить: звільнити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від подальшого відбування покарання за хворобою на підставі ч.2 ст.84 Кримінального кодексу України та абзацу дев`ятого ст.152 Кримінально-виконавчого кодексу України. Визнати, що стан здоров`я засудженого об`єктивно перешкоджає виконанню призначеного покарання. Визнати неправомірними дії Ужгородського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» щодо: Відмови у поданні до суду клопотання про звільнення ОСОБА_2 від подальшого відбування покарання за хворобою; Запровадження заборони на виїзд за межі України без відповідного рішення суду та без передбачення такого обмеження у вироку. Витребувати у ДУ «Центр пробації» та/або відповідної установи виконання покарань усі наявні матеріали особової справи ОСОБА_2 , у тому числі медичні документи, акти обстежень і рішення щодо застосування обмежень, для перевірки законності дій органу пробації. Розглянути дане клопотання у найкоротший можливий строк з огляду на прогресуючий перебіг онкологічної хвороби та реальну загрозу життю засудженого.

Дослідивши матеріали клопотання, приходжу до наступного висновку:

Згідно клопотання адвокат діючи в інтересах засудженого просить:

звільнити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від подальшого відбування покарання за хворобою на підставі ч.2 ст.84 Кримінального кодексу України та абзацу дев`ятого ст.152 Кримінально-виконавчого кодексу України;

визнати, що стан здоров`я засудженого об`єктивно перешкоджає виконанню призначеного покарання;

визнати неправомірними дії Ужгородського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» щодо: Відмови у поданні до суду клопотання про звільнення ОСОБА_2 від подальшого відбування покарання за хворобою; Запровадження заборони на виїзд за межі України без відповідного рішення суду та без передбачення такого обмеження у вироку;

витребувати у ДУ «Центр пробації» та/або відповідної установи виконання покарань усі наявні матеріали особової справи ОСОБА_2 , у тому числі медичні документи, акти обстежень і рішення щодо застосування обмежень, для перевірки законності дій органу пробації;

розглянути дане клопотання у найкоротший можливий строк з огляду на прогресуючий перебіг онкологічної хвороби та реальну загрозу життю засудженого.

При обґрунтуванні клопотання зазначає, що ОСОБА_2 після вчинення злочину та постановлення вироку захворів на тяжкі, прогресуючі хвороби (онкологія ЦНС з метастазами, стійка спастична геміплегія, тяжкі психоемоційні розлади); Зазначені захворювання прямо входять до Переліку хвороб, що перешкоджають відбуванню покарання, причому у нього наявні два незалежні критерії з Переліку; Стан здоров`я ОСОБА_2 об`єктивно унеможливлює подальше виконання покарання та досягнення його мети (ст.50 КК України, ст.152 КВК України); Рекомендоване життєво необхідне лікування (краніоспінальне опромінення) не може бути виконано в Україні та потребує лікування за кордоном; Подальше відбування покарання в умовах, що унеможливлюють доступ до належного лікування, що узгоджується з вимогами ст.2, 3 Конвенції про захист прав людини і практикою ЄСПЛ щодо доступу до належного лікування.

Поряд із цим адвокат вказує на неправомірні на його думку дії Ужгородського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» щодо: Відмови у поданні до суду клопотання про звільнення ОСОБА_2 від подальшого відбування покарання за хворобою; Запровадження заборони на виїзд за межі України без відповідного рішення суду та без передбачення такого обмеження у вироку

Відповідно до ч.1 ст.537 КПК України передбачено вичерпний перелік питань, які має право вирішувати суд під час виконання вироків.

Так відповідно ст.. 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: 1) про відстрочку виконання вироку; 2) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; 2-1) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби; 3) про заміну невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким; 4) про звільнення від відбування покарання вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років; 5) про направлення для відбування покарання жінок, звільнених від відбування покарання внаслідок їх вагітності або наявності дітей віком до трьох років; 6) про звільнення від покарання за хворобою; 7) про застосування до засуджених примусового лікування та його припинення; 7-1) про застосування до засуджених примусового годування; 8) про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком; 9) про звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку; 10) про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53, частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України; 11) про застосування покарання за наявності кількох вироків; 12) про тимчасове залишення засудженого у слідчому ізоляторі або переведення засудженого з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або колонії до слідчого ізолятора для проведення відповідних процесуальних дій під час досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених іншою особою або цією самою особою, за які вона не була засуджена, чи у зв`язку з розглядом справи в суді; 13) про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України; 13-1) про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань; 13-2) про застосування заходу стягнення до осіб, позбавлених волі, у виді переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери); 13-3) про зміну обов`язків, покладених на засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням; 13-4) про звільнення від відбування покарання у зв`язку з прийняттям рішення про передачу особи для обміну як військовополоненого; 14) інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи попереднього ув`язнення здійснюється в порядку, встановленому для пункту 13-1 частини першої цієї статті.

Згідно ч.9 ст.539 КПК України, розгляд справ щодо питань, визначених у пункті 13-1 частини першої статті 537 цього Кодексу, здійснюється в порядку адміністративного судочинства

КПК України не встановлює окремо строки та порядок прийняття і розгляду скарг та клопотань на стадії виконання судових рішень. Такі строки та порядок встановлені лише для розгляду скарг на дії та бездіяльність слідчого та прокурора під час досудового розслідування ст.304 КПК України, для апеляційних скарг ст.399 КПК України, для касаційних скарг ст.429 КПК України.

Аналіз зазначених норм закону свідчить про те, що отримавши скаргу, суд має прийняти одне з таких рішень: відкрити або відмовити у відкритті провадження, залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення недоліків, повернути скаргу.

Суд відмовляє у відкритті провадження за скаргою у разі, якщо рішення, дія чи бездіяльність не підлягають оскарженню.

Суддя залишає без руху та встановлює строк для усунення недоліків, якщо скарга не відповідає вимогам щодо форми та змісту, встановлених для такої скарги.

Скарга повертається: якщо її подала особа, яка не має права подавати скаргу, скарга не підлягає розгляду в цьому суді, скарга подана після закінчення строків, передбачених для подачі такої скарги і клопотання про поновлення строків не порушується.

Як кримінальним процесуальним, так і адміністративним законом встановлено, що повернення скарги або позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до суду в порядку, встановленому законом.

Суд вважає, що предмет оскарження захисником засудженого в поданому клопотанні не належить до юрисдикції кримінально-процесуального закону, суд зазначає, про належність порушених питань до юрисдикції адміністративного судочинства, та роз`яснює автору клопотання право на звернення до суду в порядку адміністративного судочинства.

Суд вважає, що в даному випадку захисником в одному клопотанні порушується питання про звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за хворобою та оскарження дій органу пробації, що не належать до юрисдикції суду загальної юрисдикції.

Суд, розглядаючи клопотання в порядку виконання вироку, відповідно до ст.ст. 537, 539 КПК України, не має повноважень визнавати дії Ужгородського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» неправомірними.

При цьому варто наголосити, що КАС України встановлені чіткі та конкретні вимоги щодо форми та змісту позовних заяв.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 5 цього ж Кодексу кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Так, відповідно до ст. 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Позовна заява може бути складена шляхом заповнення бланка позову, наданого судом. На прохання позивача службовцем апарату адміністративного суду може бути надана допомога в оформленні позовної заяви . В позовній заяві зазначаються: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень; 4) зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача; 10) у справах щодо оскарження нормативно-правових актів - відомості про застосування оскаржуваного нормативно-правового акта до позивача або належність позивача до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт; 11) власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Якщо позовна заява подається представником, то у ній додатково зазначаються відомості, визначені у пункті 2 частини п`ятої цієї статті стосовно представника. У разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення. Якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору. У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Крім того, згідно п. п. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру сплачується судовий збір.

У цьому ж клопотанні захисника засудженого ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить застосувати до засудженого ст. 84 КК України, однак заявлені вимоги підлягають розгляду у відповідності до приписів Кримінального процесуального кодексу України та розмежовані від розгляду заявлених вимог в порядку адміністративного судочинства, що унеможливлює розгляд клопотання по суті.

Частиною 2 КПК України унормовано, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

При цьому суд враховує, що згідно чинного процесуального законодавства України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом. Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Варто відзначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини ї основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Зважаючи на вищевикладене, приходжу висновку про повернення даного клопотання захиснику засудженого роз`яснивши йому право звернення до суду з вимогою про визнання дій неправомірними і скасування рішення органу пробації в порядку адміністративного судочинства з дотриманням правил подачі відповідно до ст.ст. 159-161 КАС України та окремо з вимогами про застосування ст. 84 КК України в порядку кримінального провадження з додержанням приписів, визначених ст.ст. 537, 539 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 2, 5, 159-160 КАС України, ст.ст. 2, 537, 539 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника засудженого ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про звільнення від подальшого відбування покарання за хворобою на підставі ч.2 ст.84 Кримінального кодексу України та абзацу дев`ятого ст.152 Кримінально-виконавчого кодексу України - повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1