Дата документу 21.11.2025Справа № 554/4356/25
Провадження № 1-кп/554/744/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«21» листопада 2025 року Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження №0000011 від 02.02.2024 за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст. 366, ч.5 ст. 191, ч.1 ст. 209 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Шевченківського районного суду міста Полтави перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст. 366, ч.5 ст. 191, ч.1 ст. 209 КК України,

Ухвалою суду від 04 квітня 2025 року у даному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання.

В підготовчому судовому засіданні прокурор зазначив, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, підстав для закриття провадження та повернення обвинувального акту немає, вказане кримінальне провадження підсудне цьому суду, а тому можливо призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_6 було заявлено клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, яке підтримали обвинувачений та захисник - адвокат ОСОБА_7 .

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 21.11.2025 у задоволенні клопотання було відмовлено.

Крім того, адвокатом ОСОБА_6 було подано клопотання про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 17.03.2025 в частині арешту майна, власником якого є ОСОБА_3 , а саме корпоративних прав ОСОБА_3 у ТОВ «КОМПАНІЯ РЕМБУДГАРАНТ» () в розмірі 80.06% статутного капіталу, що йому належать, розмір внеску до статутного фонду становить 200 950 грн. 00 коп.

Клопотання обґрунтовано тим, що арешт майна є необґрунтованим, порушує принцип пропорційності, розумності та співмірності, а також права власника на захист. Так, в ухвалі не наведено жодного аналізу та обґрунтування необхідності застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження, не наведено жодних доказів чи конкретних фактів, які б свідчили про ризик приховування, відчуження чи втрати майна. Арешт корпоративних прав без достатньої обґрунтованої потреби є непропорційним втручанням у право власності особи, яка є непорушним відповідно до ст. 41 Конституції України. Слідчим суддею належним чином не досліджено розумність та співрозмірність обмеження господарської діяльності та наслідки арешту майна для ТОВ «КОМПАНІЯ РЕМБУДГАРАНТ». Арешт частки у статутному капіталі ТОВ «КОМПАНІЯ РЕМБУДГАРАНТ», яка належить її колишньому директору ОСОБА_3 , створює суттєві ризики для стабільності корпоративного управління та функціонування товариства. Зокрема ця дія унеможливлює внесення змін щодо складу учасників, що значно обмежує здатність ТОВ «КОМПАНІЯ РЕМБУДГАРАНТ» приймати будь-які інші дії щодо цієї частки. Крім того, накладення арешту завдало репутаційної шкоди самому товариству, спричинивши ускладнення у взаєминах із контрагентами та фінансовими установами, що підтверджується вимогами банків щодо надання пояснень про кримінальні провадження та прямою загрозою розірвання ділових відносин. Це, своєю чергою, ставить під загрозу операційну життєздатність підприємства. Також порушено права власника на захист. Ухвала суду не враховує права власника майна на участь у процесі вирішення питання про арешт. Ухвалення рішення без належного аналізу доводів сторони захисту порушує гарантії справедливого розгляду та презумпції невинуватості. Крім того, зазначена в ухвалі мета арешту майна ОСОБА_3 «забезпечення конфіскації як виду покарання для запобігання його відчуження» не відповідає положенням КПК України, оскільки конфіскація майна є санкцією, яка може бути застосовна виключно за вироком суду, що набрав законної сили. Таким чином, мета арешту, сформульована слідчим суддею, є передчасною, необґрунтованою та такою, що порушує презумпцію невинуватості ОСОБА_3 . Накладення арешту для забезпечення майбутнього покарання до доведення вини особи суперечить конституційним засадам та практиці Європейського суду з прав людини. Арешт частки у статутному капіталі товариства, яка не є предметом будь-якого злочину не доводиться ані обґрунтованими підозрами у протиправному походженні цієї частки, ані доведеним ризиком її відчуження з метою перешкодити правосуддю. Ухвала суду першої інстанції не містить жодних належних мотивів або фактів, що свідчать про необхідність арешту саме цього майна, не враховує принцип пропорційності обмеження прав особи.

Також адвокатом ОСОБА_6 подані скарги:

- на постанову в.о. керівника Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_8 від 03.01.2025 про продовження строку досудового розслідування в межах кримінального провадження;

- на постанову старшого детектива Підрозділу ТУ БЕБ у Полтавській області ОСОБА_9 від 12.09.2024 про призначення судової економічної експертизи в межах кримінального провадження;

- на постанову старшого детектива Підрозділу ТУ БЕБ у Полтавській області ОСОБА_9 від 14.05.2024 про залучення спеціаліста в межах кримінального провадження;

- на постанову прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих ТУ ДБР Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_4 від 11.03.2024 про залучення спеціаліста в межах кримінального провадження;

- на постанови старшого детектива Підрозділу ТУ БЕБ у Полтавській області ОСОБА_9 від 10.05.2024 та від 13.03.2024 про визнання речей і документів речовим доказом і долучення їх до кримінального провадження.

Скарги обґрунтовані тим, що постанови не відповідають вимогам ч.5 ст. 110 КПК України, постановлені без належного обґрунтування та мотивування, не відповідають положенням чинного законодавства. Крім того, постанова в.о. керівника Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_8 від 03.01.2025 про продовження строку досудового розслідування в межах кримінального провадження подана з грубим порушенням строків подання відповідного клопотання, а отже сама постанова є незаконною.

Крім того, адвокатом ОСОБА_6 подані заперечення на ухвали Київського районного суду м.Полтави від 10.05.2024, від 11.06.2024, від 28.02.2024, які обґрунтовані тим, що вказаними ухвалами надавався дозвіл детективам, прокурорам та оперативним підрозділам за дорученням, із залученнмя відповідних спеціалістів, на проведення огляду земельної ділянки з кадастровим номером 531037000:18:013:0082 по вул. Комарова, 2в в м. Полтава, на якій розміщена нежитлова будівля АРЗ СП ГУ ДСУНС в Полтавській області. Вважає, що ухвали постановлені без належного обґрунтування та мотивування, без належного дослідження фактичних обставин кримінального провадження, оскільки на відміну від об?єкта ремонту (будівлі) земельна ділянка не має очевидного чи прямого відношення до предмету розслідування, що ставить під сумнів законність та обґрунтованість таких ухвал. В ухвалах не викладені мотиви прийняття такого рішення, ухвала обмежена формальними та декларативними фразами.

Окрім цього, адвокатом ОСОБА_6 заявлено клопотання про надання дозволу на огляд об?єкта з метою проведення комплексної будівельно-технічної та товарознавчої судової експертизи. Клопотання обґрунтовано тим, що стороною захисту було ініційовано питання про призначення та проведення комплексної будівельно-технічної та товарознавчої експертизи. Від НДЦСЕ у сфері інформаційних технологій та інтелектуальної власності МЮУ було отримано клопотання про надання додаткових матеріалів та надання доступу для проведення натурального обстеження об?єкту. Для чого сторона захисту звернулась з клопотанням про надання запитуваних документів та доступу до об?єкта обстеження - нежитлової будівлі АРЗ СП ГУ ДСУНС в Полтавській області. Однак їм було відмовлено, таку відмову вони розцінюють як порушення права на захист. Тому для забезпечення засад змагальності у кримінальному провадження, просить суд забезпечити безперешкодний доступ експертам до земельної ділянки з кадастровим номером 531037000:18:013:0082 по вул. Комарова, 2в в м. Полтава та до будівлі АРЗ СП ГУ ДСУНС в Полтавській області, розташованій на земельній ділянці з метою належного проведення комплексної будівельно-технічної та товарознавчої експертизи.

Також, адвокатом ОСОБА_6 подано клопотання про вирішення питання про прийняття чи відмову у прийняття цивільного позову у кримінальному провадженні та про розгляд кримінального провадження колегіально у складі трьох суддів.

Крім того, захисником заявлено клопотання про виклик та допит свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

Обвинувачений повністю підтримав заявлені клопотання, скарги та заперечення, просив проводити судовий розгляд кримінального провадження колегіально.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 підтримав всі подані клопотання, скарги та заперечення, просив їх задовольнити.

Представник потерпілого не заперечував проти призначення кримінального провадження до судового розгляду, всі клопотання, скарги та заперечення просив вирішити на розсуд суду.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання про скасування арешту майна, вважає, що ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно є законною та обґрунтованою, прийнятою із дотриманням норм КПК. Підстав для скасування арешту немає. Арешт відповідає завданням кримінального провадження. Державі завдано збитків на суму 3 517 500,70 грн., заявлено цивільний позов про відшкодування цих збитків. Крім того, законність ухвали перевірялась апеляційною інстанцією, яка залишила її без змін. Інші подані клопотання, скарги та заперечення вважає, що не підлягають розгляду в підготовчому провадженні, просить їх розглянути під час судового розгляду кримінального провадження.

Суд, вислухавши доводи прокурора щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду, клопотання захисника ОСОБА_6 про скасування арешту майна, інші клопотання, скарги та заперечення, думку обвинуваченого, адвоката ОСОБА_7 , представника потерпілого, прокурора щодо заявлених клопотань, вивчивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступних висновків:

Судом встановлено, що під час досудового розслідування угоди у кримінальному провадженні не укладались, тому підстави для повернення кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування, в порядку, передбаченому ст.ст. 468-475 КПК України, відсутні.

Підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п. 5-8 ч. 1 ст. 284 КПК України або ч. 2 ст. 284 КПК України, немає.

Обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, підстави для його повернення, відсутні.

Кримінальне провадження підсудне Шевченківському районному суду міста Полтави згідно правил підсудності, передбачених ст.ст. 32, 33 КПК України.

Підстав для проведення судового розгляду в закритому судовому засіданні немає.

Визначено питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти таке рішення: призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Таким чином, всі питання, пов`язані з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду, передбачені ст. 315 КПК України, вирішені.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КПК України, після завершення підготовки до судового розгляду суд постановляє ухвалу про призначення судового розгляду.

Таким чином, заслухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до висновку, що є достатні підстави для призначення судового розгляду кримінального провадження.

Крім того, відповідно до ч.5 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд у випадках, передбачених цим Кодексом, за власною ініціативою або за клопотанням обвинуваченого, його захисника чи законного представника, чи за клопотанням прокурора і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини вирішує питання щодо складання досудової доповіді, про що постановляє ухвалу із зазначенням строку підготовки такої доповіді.

Клопотань про складення досудової доповіді від учасників кримінального провадження не надходило, а оскільки її складення передбачається лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини, суд не вважає за необхідне з власної ініціативи вирішувати питання щодо складення досудової доповіді.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 315 КПК України з метою підготовки до судового розгляду суд розглядає клопотання учасників судового провадження.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя, суд повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК України.

За змістом статті 173 цього Кодексу питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд.

Відповідно до ч.1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (абзац 2 частина перша статті 174 КПК України).

Із аналізу наведеної норми вбачається, що при розгляді клопотання про скасування арешту слідчий суддя, суд, з урахуванням наданих доказів, має з?ясувати питання обґрунтованості арешту, накладеного з тих чи інших підстав, визначених у ч. 2 ст. 170 КПК України, а також доцільність подальшого застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Отже, прийняття рішення про скасування арешту майна за клопотанням вищенаведених осіб можливе за таких умов:

- вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба;

- вони доведуть, що арешт накладено необґрунтовано.

Абзацом 1 ч. 1 ст.170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження (абз.2 ч.1 ст. 170 КПК).

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч.3 ст. 170 КПК).

Згідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

З вимог ч.11 ст.170 КПК України вбачається, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення,пересування, передачі майна.

Частиною 2 ст. 173 ПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт накладався у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст. 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт накладається у випадках, передбачених п.3, 4 ч.2 ст. 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

За юридичними позиціями Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003); суди здійснюють правосуддя з метою забезпечення захисту прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави (абзац 2 пп. 3.1 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009).

Право на судовий захист є фундаментальним правом людини, яке є гарантією захисту її прав, свобод і законних інтересів, а рівень його забезпеченості характеризує демократизм держави та її правовий характер.

У кримінальному судочинстві, де стикаються публічні та приватні інтереси, виникає потреба у створенні таких механізмів реалізації права на судовий захист, які забезпечували б ефективне поновлення прав особи, були максимально пристосовані для вирішення його завдань на всіх етапах провадження.

Як визначено ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Протокол до Конвенції), ратифікованого Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово та послідовно зазначав, що «перша і найважливіша вимога ст. 1 Протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання державного органу у мирне володіння майном має бути правомірним: друге речення абзацу першого дозволяє позбавляти майна лише «за умов, визначених законом», а другий абзац визнає, що держави мають право контролювати процес користування майном шляхом застосування «законів». Верховенство права (правовладдя) одна із засад демократичного суспільства, притаманна всім статтям Конвенції. Отже питання про те, чи було досягнуто справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та потребою захисту фундаментальних прав особи набуває значення лише після того, як буде встановлено, що втручання, про яке йдеться, відповідало вимозі правомірності і не було свавільним [рішення у справі Iatridis v. Greece від 25 березня 1999 року (заява № 31107/96), § 58; рішення у справі Frizen v. Russia від 24 березня 2005 року (заява № 58254/00), § 33].

Окрім того, Європейський суд через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що балансу між вимогами загального інтересу суспільства та потребою захисту фундаментальних прав особи не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986).

Водночас, у п. 38 рішення по справі «Ісмайлов проти Росії» від 16.10.2008 ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

При цьому суд враховує, що гарантування права власності є одним із основоположних аспектів забезпечення верховенства права.

За приписами ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не слідує із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (частина друга).

Гарантії захисту та порядок відновлення порушеного права на власність мають своє відображення у кримінальному процесуальному законодавстві України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 17.03.2025 року накладено арешт на корпоративні права ОСОБА_3 у ТОВ Компанія «РЕМБУДГАРАНТ» () в розмірі 80.06% статутного капіталу, що йому належать, розмір внеску до статутного фонду становить 200 950 грн. 00 коп., а також на житлові будинки літ. «О-2», літ. «Т-2» з надвірними будівлями та спорудами за адресою: Харківська область, пров. Стрілецький, 36 в розмірі частики власності 34/100, що належать ОСОБА_3 та житлові будинки літ. «О-2», літ. «Т-2» з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі частики власності 3/100, що належать ОСОБА_3 .

Арешт на вказане майно, згідно ухвали слідчого судді, накладено з метою забезпечення конфіскації майна та відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що дійсно АРЗ СП ГУ ДСУНС у Полтавській області подано цивільний позов до ОСОБА_3 про стягнення на їх користь шкоди, завданої вчиненням кримінальних правопорушень в сумі 3 517 500,70 грн.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України слідчий суддя може постановити рішення про арешт майна з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, а саме арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Закон України «Про акціонерні товариства» визначає корпоративні права як сукупність майнових і немайнових прав акціонера власника акцій товариства, які випливають з права власності на акції, що включають право на участь в управлінні акціонерним товариством, отримання дивідендів та активів акціонерного товариства у разі його ліквідації відповідно до закону, а також інші права та правомочності, передбачені законом чи статутними документами.

Господарський кодекс України визначає корпоративні права як права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Стаття 96-1 ЦК України визначає, що права учасників юридичних осіб (корпоративні права) - це сукупність правомочностей, що належать особі як учаснику (засновнику, акціонеру, пайовику) юридичної особи відповідно до закону та статуту товариства.

Корпоративні права набуваються особою з моменту набуття права власності на частку (акцію, пай або інший об`єкт цивільних прав, що засвідчує участь особи в юридичній особі) у статутному капіталі юридичної особи.

Учасники (засновники, акціонери, пайовики) юридичної особи мають право у порядку, встановленому установчим документом та законом, у тому числі, брати участь у розподілі прибутку юридичної особи і одержувати його частину (дивіденди), якщо така юридична особа має на меті одержання прибутку; здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, паїв та інших об?єктів цивільних прав, що засвідчують участь у юридичній особі, у порядку, встановленому законом.

З аналізу норми ст. 170 КПК України вбачається, що арешт майна може бути накладено на корпоративні права.

Закон України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» №2275 від 06.02.2018 набрав чинності 17.06.2018 р.

Стаття 5 вказаного Закону передбачає право учасника товариства, зокрема брати участь в управлінні товариством у порядку, передбаченому цим Законом та статутом товариства; отримувати інформацію про господарську діяльність товариства; брати участь у розподілі прибутку товариства; отримати у разі ліквідації товариства частину майна, що залишилася після розрахунків з кредиторами, або його вартість.

З прийняттям цього закону було введено новий інститут - звернення стягнення на частку учасника товариства на виконання виконавчого документа про стягнення з учасника грошових коштів.

Згідно ч. 1 ст. 22 вказаного Закону, звернення стягнення на частку учасника товариства здійснюється на виконання виконавчого документа про стягнення з учасника грошових коштів, на підставі виконавчого документа про звернення стягнення на частку боржника або майнового поручителя, яка передана у заставу в забезпечення власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи, або відповідно до способу позасудового звернення стягнення на частку учасника товариства, що передбачений договором застави частки у статутному капіталі товариства та відповідає позасудовим способам звернення стягнення, встановленим Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Тобто, якщо боржник володіє часткою у статутному капіталі будь-якого товариства, виконавець має право накласти арешт на вказану частку та здійснити її реалізацію так само, як і реалізацію рухомого чи нерухомого майна через СЕТАМ.

У ст.22 Закону передбачений порядок повідомлення виконавцем про можливість викупити вказану частку іншими учасниками товариства, порядок пріоритетного права на викуп, отримання виконавцем доступу до документів фінансової звітності, інших документів, необхідних для визначення вартості частки боржника, накладення арешту на частку, проведення її оцінки та передачі на аукціон для реалізації.

З прийняттям Закону були внесені зміни до профільного Закону України «Про виконавче провадження», який було доповнено ст. 53-1 - особливості звернення стягнення на частку учасника товариства з обмеженою відповідальністю, учасника товариства з додатковою відповідальністю.

Таким чином, у разі задоволення цивільного позову до ОСОБА_3 у вказаному кримінальному провадження на його частку в статутному капіталі може бути звернено стягнення в рахунок відшкодування завданої шкоди.

Отже, наявність ухвали слідчого судді про арешт корпоративних прав, розміру внеску до статутного фонду зі встановленням заборони їх відчуження, розпорядження, а також заборони державним реєстраторам і іншим уповноваженим особам проводити реєстраційні дії щодо реєстрації змін до відомостей ТОВ «КОМПАНІЯ РЕМБУДГАРАНТ» в частині відомостей щодо корпоративних прав ОСОБА_3 , а також зміни розміру частки ОСОБА_3 у статутному капіталі, виключення його зі складу учасників, а також із забороною ТОВ чи його представникам вчиняти дії, що виникають на підставі права власності на частку в розмірі 80,06% статутного капітал та, які направлені на відчуження та/або обтяження у будь-який спосіб зазначеної частки, у тому числі внесення відповідних змін до державних реєстрів не вплине на права учасника Товариства брати участь в управлінні товариством, адже не обмежує поточну господарську діяльність Товариства, укладення договорів з контрагентами чи здійснення іншої поточної діяльності Товариства; отримувати інформацію про господарську діяльність товариства; брати участь у розподілі прибутку товариства; отримати у разі ліквідації товариства частину майна, що залишилася після розрахунків з кредиторами, або його вартість.

При цьому, суд відхиляє твердження захисника про нерозумність та неспівмірність арешту корпоративних прав завданням кримінального провадження, оскільки розмір внеску до статутного фонду становить 200 950 грн., при цьому ціна позову складає 3 517 500,00 грн., і у порівнянні із завданою шкодою є недостатнім для відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, у тому числі і шляхом звернення стягнення на частку боржника, тобто ОСОБА_3 яке має свою вартість, і ця вартість не виходить за межі завданої шкоди.

Доказів вартості іншого майна, на яке накладено арешт, а саме 34/100 частки житлових будинків літ. «О-2», літ. «Т-2» з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_3 та 3/100 частки житлових будинків літ. «О-2», літ. «Т-2» з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_3 стороною захисту не надано, а отже підстав вважати, що такий арешт є нерозумним, неспівмірним та непропорційним у суду підстав немає.

Доказів неможливості здійснення підприємницької діяльності за обставин заборони відчуження та розпорядження корпоративними правами, часткою у статутному капіталі Товариства без заборони користування ними, суду також не надано.

Щодо доводів сторони захисту в частині неспіврозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, суд зазначає, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, встановлені обмеження жодним чином не перешкоджають товариству проводити господарську діяльність, а номінальна вартість корпоративних прав свідчить про мінімальне втручання з боку держави в майнові інтереси власника з огляду на суспільний інтерес у цьому кримінальному провадженні, тому відповідні обмеження є розумними, співмірними та виправдовують такий ступінь втручання у права та свободи з огляду на виконання завдань кримінального провадження.

Крім того, частиною 5 ст.170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Так, санкція ч.5 ст. 191 КК України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого (ч. 1 ст. 50 КК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 59 КК України, конфіскація майна встановлюється, зокрема, за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Кримінальний закон не встановлює прямого співвідношення чи обмеження обсягу конфіскації майна як виду покарання із розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Покарання у виді конфіскації майна, як і будь-яке інше покарання, встановлюється вироком суду. На цьому етапі кримінальне провадження ще не розглянуто судом по суті та вирок не ухвалений, суд не має змоги передбачити ні сам факт його ухвалення, ні можливий обсяг конфіскації майна як виду покарання, а тому вказані події на цьому етапі повинні розглядатися лише як вірогідні.

Тобто, у випадку визнання винуватим ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, особисто належне йому майно може бути конфісковано.

Таким чином, корпоративні права ТОВ (частка в статутному капіталі) може бути конфіскована за вироком суду, оскільки вона належить ОСОБА_3 на праві власності.

Тому, суд не вбачає підстав для скасування арешту майна з корпоративних прав ОСОБА_3 у ТОВ «КОМПАНІЯ «РЕМБУДГАРАНТ» () в розмірі 80.06% статутного капіталу, що йому належать, розмір внеску до статутного фонду становить 200 950 грн. 00 коп.

Вирішуючи заявлені захисником скарги, клопотання, заперечення, суд виходить з наступного.

Вичерпний перелік рішень, дій, бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні, наведений у частині 1 статті 303 КПК України.

Відповідно до частини 2 статті 303 КПК України, скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314 -316 цього Кодексу.

За частиною 3 статті 303 КПК України, під час підготовчого судового засідання можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, передбачені пунктами 5 та 6 частини першої цієї статті (тобто рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою, та рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом).

Норми частини 2 статті 303 КПК України не містять імперативних вимог щодо обов?язкового розгляду по суті будь-яких скарг у підготовчому судовому засіданні, а лише вказують на можливість такого розгляду з урахуванням завдань підготовчого провадження, повноважень суду та з дотриманням правил, передбачених статтями 314 - 316 КПК України.

Відповідно до частини 3 статі 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: 1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу; 2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 5-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу; 3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу; 4) направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; 5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру; 6) доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь.

Статтею 315 КПК України визначено перелік питань, які вирішує суд з метою підготовки до судового розгляду, а саме: 1) визначає дату та місце проведення судового розгляду; 2) з?ясовує, у відкритому чи закритому судовому засіданні необхідно здійснювати судовий розгляд; 3) з?ясовує питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді; 4) розглядає клопотання учасників судового провадження про: здійснення судового виклику певних осіб до суду для допиту; витребування певних речей чи документів; здійснення судового розгляду в закритому судовому засіданні; 5) вчиняє інші дії, необхідні для підготовки до судового розгляду.

Системний аналіз наведених норм свідчить, що підготовче судове засідання в судовому провадженні є обов`язковою самостійною стадією кримінального процесу, метою проведення якого є визначення судом можливості на законних підставах призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

З огляду на вказану специфіку завдань та цілей підготовчого судового засідання, в межах цієї стадії суд позбавлений можливості досліджувати докази, надавати їм оцінку з точки зору їх допустимості та/або достовірності, а також робити висновки щодо законності чи незаконності дій, бездіяльності чи рішень, прийнятих на досудовому розслідуванні.

На переконання суду, викладені у скаргах, клопотаннях, запереченнях аргументи потребують аналізу законності низки взаємопов`язаних процесуальних дій та рішень у кримінальному провадженні, а відтак, твердження захисника щодо порушень норм кримінально-процесуального законодавства допущених під час досудового розслідування, необґрунтованості та невмотивованості прийнятих постанов та ухвал слідчого судді, підлягають дослідженню вже під час судового розгляду у ході дослідження доказів, оскільки це матиме значення для оцінки їх допустимості та належності.

Кримінальний процесуальний кодекс не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення, ухваленого по суті розгляду кримінального провадження, визнавати незаконними рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, з посиланнями на їх прийняття не у спосіб, передбачений законодавством, а також визнавати необґрунтованими та незаконними їх рішення чи рішення слідчого судді, прийняті на стадії досудового розслідування кримінального провадження.

Відповідно до ч.4 статті 291 КПК України, надання суду інших документів, крім обвинувального акту з додатками, до початку судового розгляду забороняється.

Таким чином, під час підготовчого судового засідання, суд не вправі оцінювати доводи, викладені захисником адвокатом ОСОБА_6 у поданих скаргах, клопотаннях, запереченнях, оскільки, відповідно до ст. ст. 314 - 316 КПК України, з`ясування таких обставин виходить за межі компетенції суду на стадії підготовчого провадження, такі обставини можуть бути досліджені повно, всебічно та об?єктивно безпосередньо тільки під час судового розгляду.

Щодо клопотання про надання дозволу на огляд об?єкта з метою проведення комплексної будівельно-технічної та товарознавчої судової експертизи, то за обставин викладених вище, суд також вважає необхідним вирішити його після дослідження всіх доказів сторони обвинувачення, у разі, якщо суд дійде висновку про необхідність призначення такої експертизи.

Щодо клопотання про виклик свідків, то суд зазначає, що питання про виклик свідків необхідне вирішувати на стадії судового розгляду після з?ясування обставин, які відомі або можуть бути відомі конкретному свідку і, які мають значення для кримінального провадження, а тому заявлене клопотання слід розглянути під час судового розгляду кримінального провадження.

Отже, суд вважає необхідним долучити вказані скарги, клопотання, заперечення до матеріалів кримінального провадження та надати оцінку висловленим у них доводам у ході судового розгляд, зокрема, під час дослідження доказів та надання їм оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті розгляду кримінального провадження. На стадії підготовчого провадження залишити вказані скарги, клопотання, заперечення без розгляду.

Клопотання про вирішення питання про прийняття чи відмову в прийнятті цивільного позову підлягає задоволенню, як і клопотання обвинуваченого про колегіальний розгляд кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 128, 131, 132, 174, 314-316, 369-372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Призначити судовий розгляд кримінального провадження №0000011 від 02.02.2024 за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст. 366, ч.5 ст. 191, ч.1 ст. 209 КК України, на «27» листопада 2025 року об 11 годині 00 хвилинв приміщенні Шевченківського районного суду міста Полтави за адресою м. Полтава, вул. Навроцького, 5.

Судовий розгляд кримінального провадження проводити колегіально у відкритому судовому засіданні.

У судове засідання викликати прокурора, представника потерпілого, обвинуваченого, захисників обвинуваченого.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_6 про вирішення питання про прийняття чи відмову у прийнятті цивільного позову у кримінальному провадження задовольнити.

Прийняти до матеріалів кримінального провадження №0000011 від 02.02.2024 за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст. 366, ч.5 ст. 191, ч.1 ст. 209 КК України цивільний позов АРЗ СП ГУ ДСУНС у Полтавській області до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди.

Встановити цивільному відповідачу ОСОБА_3 з дня отримання даної ухвали п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк цивільний відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву і всі докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, якщо такі докази не надані цивільним позивачем.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копію відзиву та доданих до нього документів цивільний відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам провадження. У разі ненадання цивільним відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує позов за наявними матеріалами (ч.8 ст. 174 КПК України).

Встановити цивільному позивачу з дня отримання відзиву п`ятиденний строк для подання відповіді на відзив, до якої застосовуються правила, встановлені ч.ч. 3-5 ст. 178 ЦПК України, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам провадження.

Встановити цивільному відповідачу з дня отримання відповіді на відзив п`ятиденний строк для подання заперечення, до якого застосовуються правила, встановлені ч.ч. 3-5 ст. 178 ЦПК України, копія якого одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам провадження.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_6 про скасування арешту майна відмовити.

Скаргузахисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_6 на постанову в.о. керівника Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_8 від 03.01.2025 про продовження строку досудового розслідування в межах кримінального провадження - долучити до матеріалів кримінального провадження та вирішити у ході судового розгляду кримінального провадження, на стадії підготовчого провадження залишити без розгляду.

Скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_6 на постанову старшого детектива Підрозділу ТУ БЕБ у Полтавській області ОСОБА_9 від 12.09.2024 про призначення судової економічної експертизи в межах кримінального провадження - долучити до матеріалів кримінального провадження та вирішити у ході судового розгляду кримінального провадження, на стадії підготовчого провадження залишити без розгляду.

Скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_6 на постанову старшого детектива Підрозділу ТУ БЕБ у Полтавській області ОСОБА_9 від 14.05.2024 та на постанову прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих ТУ ДБР Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_4 від 11.03.2024 про залучення спеціаліста в межах кримінального провадження - долучити до матеріалів кримінального провадження та вирішити у ході судового розгляду кримінального провадження, на стадії підготовчого провадження залишити без розгляду.

Скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_6 на постанови старшого детектива Підрозділу ТУ БЕБ у Полтавській області ОСОБА_9 від 10.05.2024 та від 13.03.2024 про визнання речей і документів речовим доказом і долучення їх до кримінального провадження - долучити до матеріалів кримінального провадження та вирішити у ході судового розгляду кримінального провадження, на стадії підготовчого провадження залишити без розгляду.

Заперечення захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_6 на ухвали Київського районного суду м.Полтави від 10.05.2024, від 11.06.2024, від 28.02.2024 долучити до матеріалів кримінального провадження та вирішити у ході судового розгляду кримінального провадження, на стадії підготовчого провадження залишити без розгляду.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_6 про надання дозволу на огляд об?єкта з метою проведення комплексної будівельно-технічної та товарознавчої судової експертизи - долучити до матеріалів кримінального провадження та вирішити у ході судового розгляду кримінального провадження, на стадії підготовчого провадження залишити без розгляду.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_6 про виклик свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 - долучити до матеріалів кримінального провадження та вирішити у ході судового розгляду кримінального провадження, на стадії підготовчого провадження залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили негайно з моменту її постановлення.

Суддя Шевченківського районного суду

міста Полтави: ОСОБА_16