Номер провадження: 11-сс/813/2285/25
Справа № 523/2878/25 1-кс/523/610/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 05.11.2025, якою в межах к/п №0000083 від 11.07.2024 відносно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Арциз Одеської обл., громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді в межах к/п №0000083 від 11.07.2024 було задоволено клопотання слідчого 2 СВ ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві ОСОБА_9 та був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 02.01.2026 із утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, без визначення застави.

Мотивуючи своє рішення слідчий суддя послався на те, що органом досудового розслідування доведена обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину та наявність ризиків, передбачених п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що виправдовує застосування найбільш суворого запобіжного заходу.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вказує на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, такою, що не узгоджується із практико ЄСПЛ з таких підстав:

- при обставинах зазначеного провадження ОСОБА_8 може понести окрім кримінальної відповідальності також адміністративну, яка передбачена ст. 172-11 КУпАП, що суперечить принципам кримінального процесуального законодавства;

- причиною відсутності підозрюваного ОСОБА_8 на військовій службі стало те, що після того, як він потрапив у ДТП його командир почав йому погрожувати через те, що подією ДТП він створив проблеми для військової частини;

- заявлені органом досудового розслідування ризики не доведені, оскільки ОСОБА_8 не переховувався від органу досудового розслідування чи суду, так як не був обізнаний із наявністю кримінального провадження, ризик, передбачений п. 3) ч. 1 ст. 177 КПК України відсутній, оскільки не може змінити елементів інкримінованого злочину, за час імовірної відсутності на військовій службі підозрюваний не вчиняв іншого кримінального правопорушення;

- слідчим суддею необґрунтовано не визначений підозрюваному ОСОБА_8 розмір альтернативного запобіжного заходу;

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 05.11.2025 та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_8 менш суворий запобіжний захід.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник підтримала апеляційну скаргу у повному обсязі та просила її задовольнити, натомість прокурор заперечувала проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників провадження, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався не у повному обсязі з огляду на такі обставини.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Пунктами 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики ЄСПЛ передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації та проходячи військову службу на посаді інспектора прикордонної служби 3 категорії помічник гранатометника першого відділення інспекторів прикордонної служби першої прикордонної застави першого відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ, у військовому званні «солдат», в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 12, 14, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, 18.06.2024 не з`явився вчасно на службу до НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ, який розташовується за адресою: АДРЕСА_2 (більш точна адреса не зазначається у зв`язку з ведення в України правового режиму воєнного стану), та ухиляється від проходження військової служби до теперішнього часу, тобто понад три доби, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з обов`язками військової служби.

04.11.2025 у порядку ст.ст. 208, 615 КПК України затримано ОСОБА_8 за адресою: м. Біляївка, вул. Успенська, 2.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується матеріалами службового розслідування, поясненнями свідків, а також іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Аргументи захисника з приводу того, що при обставинах зазначеного кримінального провадження ОСОБА_8 може понести окрім кримінальної відповідальності також адміністративну, яка передбачена ст. 172-11 КУпАП апеляційний суд наразі вважає недоречними, оскільки колегією суддів перевіряється обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні саме кримінального правопорушення за фактом ухилення від військової служби понад рік.

Більш того, в матеріалах справи відсутні відомості про притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності за фактом ухилення від військової служби, та на даній стадії провадження апеляційний суд не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Що стосується наявності ризиків у вказаному провадженні, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як вбачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, в даному кримінальному провадженні існують доведені прокурором та слідчим ризики, передбачені п.п. 1-5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Так, існування ризику, передбаченого п.1) ч.1 ст. 177 КПК України обумовлене зокрема тяжкістю покарання, яке може бути призначене підозрюваному у разі визнання його винуватим.

ЄСПЛ у рішенні «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінці ризику переховування.

Апеляційний суд також вважає реальними ризики незаконного впливу на свідків з метою схиляння їх до зміни пояснень з огляду на порядок отримання їх пояснень, який передбачений ст. 225 КК України.

Колегія суддів на підставі налізу наданих матеріалів не виключає існування ризику, передбаченого п. 5) ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на специфіку інкримінованого злочину та його тривалість.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто, слідчий суддя має право зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Апеляційний суд критично оцінює причиною відсутності підозрюваного на військовій службі стало те, що після того, як він потрапив у ДТП його командир почав йому погрожувати через те, що подією ДТП він створив проблеми для військової частини, оскільки вони не підтверджені жодними доказами, відтак мають ознаки версії захисту, спрямованої на ухилення від відповідальності.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку про те, що на теперішній час поведінка підозрюваного ОСОБА_8 вимагає виняткового контролю, який здатний забезпечити лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Що стосується доводів захисника з приводу альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів приходить до таких висновків.

Частина 4 ст. 182 КПК України передбачає, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Приписами ст. 183 КК України регламентовано, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 КК України.

Водночас, на підставі системного аналізу вищевикладених положень кримінального процесуального закону можна дійти висновку про те, що саме слідчий суддя вправі визначити, чи здатна застава у відповідному розмірі забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної особи, а також зауважити на виключності такого випадку.

Приписи КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Натомість, апеляційний суд враховує фактичні обставини вчинення інкримінованого злочину, його суспільну небезпеку та тривалість , наявність ризиків, та погоджується із висновками слідчого судді відносно того, що потреби досудового розслідування та суспільний інтересах на даному етапі провадженні виправдовують застосування безальтернативного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

У цьому контексті, апеляційний суд враховує практику ЄСПЛ, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

При цьому, запобіжний захід у виді тримання під вартою застосований до ОСОБА_8 на визначений строк, а питання доцільності подальшого його застосування буде перевірена слідчим суддею через нетривалий час.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника немає, оскільки слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що стосовно підозрюваного ОСОБА_8 на даному етапі досудового розслідування необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, який на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, зможе запобігти названим вище ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної, тому ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 182, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 05.11.2025, якою в межах к/п №0000083 від 11.07.2024 відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначенням застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4