ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/389/25 (1-кп/643/767/25 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1941/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Салтівського районного суду м. Харкова від 13 серпня 2025 року, якою продовження строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0003434 від 15.10.2024 року за ч.4 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» до 11.10.2025 року включно.

Поряд з цим, цією ухвалою розмір застави та порядок її внесення залишено без змін.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просив ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати стосовно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на упереджене ставлення прокурора до нього. Посилався на свою сумлінну процесуальну поведінку до застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вважав, що існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, не доведено прокурором, оскільки відсутні докази їх існування. Також посилався на тривалий строк розгляду судом першої інстанції цього кримінального провадження.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції прокурор та захисник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили.

Поряд з цим належить врахувати, що в своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 не просив про розгляд його апеляційної скарги за його участю.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутністю сторони, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду.

На підставі ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про можливість проведення розгляду без участі сторін та без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши доповідь головуючого судді, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно д вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів провадження вбачається, що в провадженні Салтівського районного суду м. Харкова перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

Прокурор звернувся до суду із клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , посилаючись на те, що враховуючи наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПКУ країни, встановлених при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зокрема, те, що останній може переховуватись від суду, перешкоджати виконанню судового рішення, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачений офіційно не працевлаштований, а також тяжкість кримінального правопорушення, що свідчить про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції зазначив, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПКУ країни, суду не надано, таким чином на даний час не перестали існувати ризики, передбачені ст. 177 КПКУ країни, які були встановлені під час застосування обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тому суд вважає, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час кримінального провадження і дійшов висновку про необхідність залишення без змін розміру застави та порядку її внесення.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо існування ризиків передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності; може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого їй злочину може вдатися до відповідних дій.

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК Українияких є тяжким злочином, відповідно до ст. 12 КК України, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до фактичних обставин справи вбачається, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, офіційно не працевлаштований, що свідчить про відсутність постійного джерела доходу, не одружений та не має на утриманні малолітніх дітей, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків.

Отже, наявність всієї сукупності вищенаведених відомостей об`єктивно свідчить про існування ризиків, що встановлені судом першої інстанції.

Колегія суддів враховує матеріальний стан обвинуваченого, який на час апеляційного розгляду офіційно не працевлаштований та немає постійного джерела доходу, раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, не одружений, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, дійшла висновку, що у цьому кримінальному провадженні визначений розмір застави є достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим, обов`язків, визначених ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 19.11.2024 року у розмірі 242240 грн.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 з визначенням розміру застави, та відсутності на цей час жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Салтівського районного суду м. Харкова від 13 серпня 2025 року - залишити без змін.

Звернути увагу суду першої інстанції на дотримання розумних строків судового провадження, передбачених ст. 28 КПК України.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді :