справа № 619/2612/24
провадження № 1-кп/619/90/26
УХВАЛА

іменем України

12 січня 2026 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження № 0000078 від 18.01.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Козача Лопань, Дергачівського району, Харківської області, українця, громадянина України, освіта середня, пенсіонера, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

встановив:

У провадженні судді Дергачівського районного суду Харківської області ОСОБА_1 перебуває кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000078 від 18.01.2024 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Прокурором у судовому засіданні заявлено клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КК України.

Обвинувачений та захисник в судовому засіданні проти клопотання заперечували, зазначивши, що клопотання прокурора не доведено належними та допустимими доказами. Обвинувачений є раніше не судимою особою, пенсіонер, має міцні соціальні зв`язки. ОСОБА_5 просив змінити йому запобіжний захід на більш м`який.

Заслухавши клопотання прокурора та думку обвинуваченого та його захисника, оцінивши в сукупності всі обставини, в тому числі передбачені п. п. 1-11 ч. 1 ст. 178 КПК України, суд дійшов такого висновку.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 24.11.2025 щодо ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 21.01.2026 включно.

Відповідно до статті 177 КПК України метою і підставами застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частина 2 статті 177 КПК України констатує, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Суд зазначає, що після направлення обвинувального акта до суду процесуальний статус особи змінюється з підозрюваного на обвинуваченого, однак це не усуває необхідності перевірки наявності достатніх даних, які обґрунтовують висунуте обвинувачення, зокрема при вирішенні питань щодо запобіжного заходу.

При цьому суд враховує, що на стадії судового розгляду стандарт доказування є нижчим, ніж стандарт доведення винуватості поза розумним сумнівом, і зводиться до перевірки того, чи наявні фактичні дані, які могли б переконати об`єктивного спостерігача у можливій причетності особи до інкримінованого кримінального правопорушення.

Суд зазначає, що оцінка обґрунтованості підозри на цій стадії не передбачає дослідження всіх доказів у їх сукупності та не включає оцінку їх достовірності, оскільки такі питання належать до вирішення при ухваленні вироку за результатами безпосереднього дослідження доказів.

Матеріали кримінального провадження, на які посилається сторона обвинувачення, на цьому етапі містять достатній обсяг відомостей, які у своїй сукупності вказують на можливу причетність обвинуваченого до інкримінованого діяння, що дає суду підстави вважати обвинувачення не очевидно необґрунтованим.

Під час встановлення ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи таку поведінку обвинуваченого, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Щодо ризику переховування обвинуваченого від суду, суд зазначає наступне.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, строк покарання за санкцією вказаного злочину передбачає позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років. Усвідомлення обвинуваченим суворості можливого покарання об`єктивно створює мотив уникнення кримінальної відповідальності, що саме по собі є вагомим фактором ризику переховування. Ризик переховування оцінюється з урахуванням сукупності обставин, зокрема характеру обвинувачення, тяжкості можливого покарання, стадії кримінального провадження та процесуальної поведінки обвинуваченого. Отже, усвідомлюючи невідворотність покарання та ризик бути засудженим до тривалого терміну ув`язнення, обвинувачений перебуваючи на свободі може переховуватися від суду.

Щодо ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків.

Суд бере до уваги, що у кримінальному провадженні залишаються не допитаними свідки, показання яких мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. До моменту безпосереднього допиту таких осіб у судовому засіданні ризик впливу на них з боку обвинуваченого об`єктивно зберігається. Суд враховує, що обвинувачений обізнаний з анкетними даними свідків, їх місцем проживання та іншими відомостями, отриманими під час досудового розслідування, що створює реальну можливість для здійснення незаконного впливу шляхом умовлянь, погроз, тиску або іншого неправомірного втручання з метою зміни або узгодження показань.

За таких обставин ризик впливу на свідків існує до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та дослідження їх судом.

Оскільки на стадії судового розгляду ще не всі свідки допитані, вказане дає підстави обґрунтовано припускати вірогідність незаконного впливу обвинуваченого на них з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань.

Щодо ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, враховуючи, що обвинувачений раніше не судимий, доводи прокурора про те, що ОСОБА_5 перебуваючи на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення не обґрунтовані належним чином, отже на переконання суду, прокурором існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не доведено відповідними доказами.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання сторони про зміну запобіжного заходу, суд виходить з вимог статей 177, 178, 183, 194, 201 КПК України, відповідно до яких запобіжний захід може бути змінений лише за наявності нових обставин або у разі, якщо ризики, передбачені статтею 177 КПК України, істотно зменшилися або відпали.

Суд зазначає, що сам по собі тривалий строк застосування запобіжного заходу або незгода сторони з його суворістю не є достатніми підставами для його зміни. Обов`язок доведення наявності обставин, які обґрунтовують зміну запобіжного заходу, покладається на сторону, яка подала відповідне клопотання.

Дослідивши доводи клопотання, суд установив, що вони не містять відомостей про істотну зміну обставин, які враховувалися судом під час обрання чи продовження запобіжного заходу, зокрема не спростовують наявність ризиків, передбачених пунктами частини першої статті 177 КПК України, які суд визнав доведеними раніше.

Суд також враховує стадію кримінального провадження, характер і тяжкість інкримінованого обвинуваченому злочину, а також те, що ризики переховування від суду та/або незаконного впливу на свідків на даний час не втратили своєї актуальності і не можуть бути ефективно нейтралізовані шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

При цьому суд виходить з принципу пропорційності, оцінюючи можливість досягнення мети запобіжного заходу шляхом застосування менш обмежувальних заходів, однак доходить висновку, що такі заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого та не гарантуватимуть виконання ним процесуальних обов`язків.

За таких обставин суд дійшов висновку, що підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, а подане клопотання не підлягає задоволенню.

Ураховуючи викладене, оскільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є і надалі актуальним, суд, дійшов висновку про необхідність продовження тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 на строк до 11 березня 2026 року включно.

Керуючись ст. 176, 177, 183, 194, 197, 199, 315, 392 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 11 березня 2026 року включно.

Відмовити у задоволенні клопотання захисника та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу.

Ухвала може бути оскаржена протягом 5 днів з дня її оголошення, безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Для обвинуваченого строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії ухвали.

Повний текст ухвали складено та проголошено 13 січня 2026 року о 12 год. 00 хв.

Суддя ОСОБА_1