УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 161/7806/24

провадження № 51-4835ск25

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 листопада 2024 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 18 вересня 2025 року щодо ОСОБА_6 ,

встановила:

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 листопада 2024 року кримінальне провадження № 0000119 стосовно ОСОБА_6 закрито, на підставі ст. 47 Кримінального кодексу України (далі - КК України) звільнено його від кримінальної відповідальності, передавши на поруки колективу - ТОВ «АЛЬФАВЕСТБУД», за умови, якщо він протягом року з дня передачі його на поруки виправдає довіру трудового колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 18 вересня 2025 року ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 листопада 2024 року щодо ОСОБА_6 залишено без змін. Постановлено доповнити резолютивну частину зазначеної ухвали вказівкою про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 296 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у тому, що він за обставин, детально викладених у судових рішеннях попередніх інстанцій, спільно із ОСОБА_7 , 05 лютого 2024 року в період з 00:21 до 00:30, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у головному залі приміщення готельно-ресторанного комплексу «Mojo Hall», що за адресою: м. Луцьк Волинської області, вул. Ковельська, 16, умисно, грубо порушуючи громадський порядок, виражаючи явну неповагу до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, порушили роботу цього закладу та громадський спокій його відвідувачів і вчинили хуліганські дії, під час яких нанесли більше 10 ударів руками по голові та тулубу потерпілого ОСОБА_4 , заподіявши йому фізичний біль і легкі тілесні ушкодження у виді забійних поверхневих ран у ділянці правої та лівої брови і верхньої губи ліворуч.

У касаційній скарзі представник потерпілого, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить ухвали місцевого та апеляційного судів стосовно ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Не погоджується зі звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 47 КК України, заперечує наявність у нього щирого каяття, оскільки на стадії досудового розслідування він не сприяв розкриттю злочину, не визнав своєї винуватості, не вибачився перед потерпілим, не вжив заходів щодо добровільного відшкодування завданої йому шкоди, а її відшкодування під час судового розгляду носить лише характер матеріальної сатисфакції, яку не можна ототожнювати зі щирим каяттям. Стверджує, що клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із взяттям на поруки не відповідає вимогам закону, не встановлено фактичну кількість працевлаштованих на підприємстві осіб, а термін працевлаштування ОСОБА_6 незначний. Вважає, що з урахуванням цілей покарання, визначених у ст. 50 КК України, доцільним є призначення ОСОБА_6 покарання з випробуванням на підставі ст. 75 цього Кодексу. Зазначає, що апеляційний суд формально погодився з помилковими висновками місцевого суду, допущених ним порушень не усунув, належної оцінки доводам апеляційної скарги представника потерпілого не надав, а його ухвала не відповідає вимогам статей 370, 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).

Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Як убачається з копії оскарженої ухвали апеляційного суду, не погодившись з ухвалою місцевого суду про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 296 КК України на підставі ст. 47 зазначеного Кодексу у зв`язку з передачею на поруки колективу підприємства, представник потерпілого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу на неї, яка за змістом є аналогічною її касаційній скарзі.

Суд апеляційної інстанції, розглянувши апеляційну скаргу, належним чином перевірив доводи у ній та, погоджуючись з викладеними в ухвалі суду першої інстанції висновками і мотивами, докладно аргументував своє рішення. При цьому, дотримуючись вимог ст. 419 КПК України, навів у своїй ухвалі вичерпні аргументи, з яких визнав доводи апеляційної скарги представника потерпілого безпідставними.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 47 КК України особу, яка вперше вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин, за винятком прямо передбачених у цій статті, та щиро покаялася, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.

Погоджуючись з рішенням місцевого суду про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею на поруки, апеляційний суд зважив на те, що він раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, вперше вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжкого злочину, щиро розкаявся у вчиненому, повністю відшкодував завдану потерпілому шкоду, має постійне місце проживання та роботи, де виключно позитивно характеризується, одружений, на його утриманні перебуває двоє малолітніх дітей.

Як убачається з копій оскаржених судових рішень судів попередніх інстанцій, під час розгляду справи місцевим судом ОСОБА_6 у судовому засіданні, під час дачі ним показань щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, повністю визнав свою винуватість, висловив осуд своєї поведінки, зобов`язався ніколи подібного не вчиняти, оскільки він повністю усвідомив незаконність вчинених ним дій, і вжив заходів щодо виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. На час судового розгляду ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повністю відшкодували завдану потерпілому моральну та матеріальну (що включає в себе і витрати на правову допомогу) шкоду в загальній сумі 550 000,00 грн, у зв`язку з чим потерпілим та його представником подано заяви про відмову від поданого цивільного позову та заяви про збільшення позовних вимог.

З огляду на вищенаведене апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування до ОСОБА_6 положень ст. 47 КК України, оскільки вказане свідчить про бажання обвинуваченого спокутувати провину перед потерпілим та виправити свою поведінку. Під час судового розгляду винна особа може змінити своє ставлення до вчинюваного нею діяння, переосмислити зміст своєї поведінки та критично її оцінити, що і було зроблено обвинуваченим у цій справі. При цьому апеляційний суд цілком підставно вважав, що факт відшкодування шкоди потерпілому може додатково свідчити про щире каяття винної особи і його встановлення є достатнім для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею на поруки, на відміну від звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням винного з потерпілим, де обов`язковою умовою для такого виступає відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди (постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 11 травня 2021 року у справі № 161/17452/19).

Колектив ТОВ «АЛЬФАВЕСТБУД» звернувся до місцевого суду з письмовим клопотанням про звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею на поруки вказаному колективу на підставі ст. 47 КК України. Як зазначає у своїй касаційній скарзі представник потерпілого, до клопотання було додано протокол загальних зборів трудового колективу ТОВ «АЛЬФАВЕСТБУД», загальна кількість членів колективу становить чотири особи, на зборах були присутні усі чотири. Долучення до клопотання на підставі ст. 47 КК України додаткових документів, зокрема й тих, про які йдеться у касаційній скарзі, положеннями кримінального процесуального закону не передбачено (постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі № 531/2505/21).

Також не є перешкодою для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею на поруки колективу підприємства незначний час роботи обвинуваченого у цьому колективі, оскільки положення закону не містять жодних вимог щодо часу, який особа має бути працевлаштована до вирішення питання про взяття її на поруки (постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 20 грудня 2020 року у справі № 158/2745/19).

За приписами ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки є правом, а не обов`язком суду і є виправданим лише тоді, коли суд дійде висновку про те, що виправлення конкретної особи, яка вчинила злочин, є можливим без фактичного застосування до неї передбачених законом України про кримінальну відповідальність заходів примусу. Вирішення цього питання відноситься до дискреційних повноважень суду.

За наявності обставин, передбачених ст. 47 КК України, а також належно оформленого клопотання, апеляційний суд обґрунтовано погодився з рішенням місцевого суду про звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності з передачею його на поруки колективу ТОВ «АЛЬФАВЕСТБУД».

Така позиція судів попередніх інстанцій повністю узгоджується із правозастосовною практикою, сформованою у рішеннях суду касаційної інстанції.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б були безумовними підставами для скасування оскаржених судових рішень стосовно ОСОБА_6 , колегію суддів не встановлено.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Ураховуючи наведене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

постановила:

відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 листопада 2024 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 18 вересня 2025 року щодо ОСОБА_6 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3