Провадження № 1-кп/337/154/2026
ЄУН №337/5084/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисниці ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за кримінальним провадженням за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України,

встановив:

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому залишати місце свого проживання: АДРЕСА_1 в період часу з 21-00 годин до 06-00 годин наступного дня, строком на 60 днів, мотивуючи наявністю ризиків передбачених п.1, 3 ч. 1 ст.177 КПК України, та вказавши, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити запобігання вказаним ризикам.

Обвинувачений ОСОБА_4 , захисниця ОСОБА_5 не заперечували проти задоволення клопотання прокурора.

Вислухавши пояснення, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганням спробам, у тому числі переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка.

Відповідно до ч.1,2 ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.

Вирішуючи питання щодо продовження дії запобіжного заходу, суд виходить із того, що ОСОБА_4 раніше судимий, вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення протягом дії іспитового строку, і усвідомлюючи можливу міру покарання, може переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності, що є ризиком, передбаченим п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків передбаченого п. 3 ч. 1 ст.177 КПК України, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку, на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду, на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні. При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

На переконання суду, з переходом на стадію судового розгляду ризик незаконного впливу на свідків лише актуалізується, адже за наслідками ознайомленням з матеріалами кримінального провадження, обвинувачений стає обізнаним про всіх осіб, які допитувалися у цьому кримінальному провадженні.

Враховуючи те, що всі свідки у кримінальному провадженні не допитані судом, то суд вважає на даний час актуальним ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні.

Суд вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, позбавляє обвинуваченого можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема, перешкоджанню кримінальному провадженню.

Суду не надано доказів, які б давали можливість припустити, що ризики змінились або зменшились, і вважає, що продовжують існувати ризики, передбачені п. 1,3 ч. 1 ст.177 КПК України, які існували при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Суд також вважає, що забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_4 можливо шляхом продовження застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час, так як інші заходи в достатній мірі, на даний час, не забезпечать виконання обвинуваченими покладених на нього процесуальних обов`язків.

Керуючись ст. 176, 177, 181, 331, 369-372, 392 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу - задовольнити.

Продовжити застосування до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною у період з 21-00 години до 06-00 години ранку наступного дня, залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , до 12 березня 2026 року (включно).

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: повідомляти суд про зміну свого місця проживання; прибувати на виклик до суду; утримуватися від спілкування зі свідками в даному кримінальному провадженні.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.

Роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Виконання ухвали доручити ВП №5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1