Справа №591/9480/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/45/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
УХВАЛА

Іменем України

04 листопада 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м. Суми кримінальне провадження № 591/9480/24 за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 28.10.2024 про арешт майна,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_8 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі (із доповненням) представник власника майна ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно, оскільки фактично не було надано слідчому судді жодних доказів на підтвердження здійснення реалізації тютюнових виробів із транспортного засобу, тому не було жодних підстав для накладення арешту на майно. Крім того, зазначає, що досудове розслідування проводилося по факту незаконної реалізації тютюнових виробів в м. Ромни, що підтверджується витягом з ЄРДР, при цьому жодних правових підстав проводити НС(Р)Д в м. Охтирка не було. Просить поновити строк подання апеляційної скарги, так як останній день припав на неділю, тому апеляційна скарга була подана на наступний робочий день.

22.10.2024 до Зарічного районного суду м. Суми з клопотанням про арешт майна, погодженим із прокурором Охтирської окружної прокуратури, звернувся заступник начальника відділу СУ ГУНП в Сумській області, яке обґрунтував тим, що ним здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000428 від 16.09.2022 за ч. 1 ст. 204 і ч. 1 ст. 209 КК за фактом незаконного придбання з метою збуту, зберігання з цією метою та збут незаконно виготовлених тютюнових виробів на території м. Охтирка Сумської області та легалізації доходів, одержаних злочинним шляхом.

18.10.2024 на підставі ухвали слідчого судді було проведено обшук т/з Nissan E-NV 200, д. н. з. НОМЕР_1 , під час якого виявлені та вилучені: тютюнові вироби «Compliment Blue 3» - 180 пачок; «Compliment Blue Demi Slims 25 XXL - 232 пачки; «Compliment Blue Demi Slims» - 36 пачок; «Прима Класична» - 286 пачок; «Tobacco Lux» - 24 пачки; «Marshall De Lux» - 548 пачок; «Kent Krystal» - 50 пачок; «Kansas» - 70 пачок; «Palermo» - 120 пачок; «Morning Desert» - 69 пачок; «Ok» - 140 пачок; «Rothmans Demi» - 33 пачки; «Manchester» - 80 пачок; «Marlboro» - 135 пачок; «Lucky Strike» - 60 пачок; «Camel» - 70 пачок; «Rothmans King Size» - 51 пачка; «Winston Duty Free» - 50 пачок; «Сompliment» (без марок акцизного податку) - 50 пачок; «TT» (без акцизної марки) - 50 пачок; «ТТ» (ймовірно підроблені марки акцизного податку) - 100 пачок; «Brut Slims» - 150 пачок, а також блокнот з чорновими записами зеленого кольору.

Постановою заступника начальника відділу СУ ГУНП в Сумській області від 19.10.2024 вилучені предмети та речі визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Зважаючи на те, що вилучене майно є речовими доказами у справі, тому заступник начальника відділу СУ ГУНП в Сумській області просив накласти на нього арешт з метою його збереження.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 28.10.2024 клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП в Сумській області задоволене і накладений арешт на майно (тютюнові вироби та блокнот), вилучене 18.10.2024 в автомобілі Nissan E-NV 200, д. н. з. НОМЕР_1 . Своє рішення слідчий суддя суду першої інстанції умотивував тим, що вилучене майно є речовими доказами у справі та може містити сліди вчинення злочину, які можуть бути знищені, пошкоджені чи втрачені, тому клопотання про арешт майна є обґрунтованим.

Відповідно абз. 3 ч. 2 ст. 395 КПК, апеляційна скарга може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскільки ухвала слідчого судді була постановлена 28.10.2024 за відсутності учасників кримінального провадження, 04.11.2024 представником власника майна була отримана копія ухвали слідчого судді, а так як останній день подачі апеляційної скарги припадав на вихідний день, то вона була подана в наступний за ним робочий день 11.11.2024, тому колегія суддів вважає за необхідне поновити пропущений строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, оскільки цей процесуальний термін пропущений з поважних і об`єктивних причин.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, доводи представника власника майна ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу, доводи прокурора ОСОБА_7 , який просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, КПК та інших законів України (ч. 1-2 ч. 1 КПК), а завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК).

Належна правова процедура це форма здійснення правосуддя, яку утворюють сукупність гарантій прав людини процесуального характеру, спрямовані на досягнення процедурної справедливості правосуддя, а застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права; застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено; зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до КК та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 1, 4, 6 ст. 3 КК).

Відповідно до загальних засад кримінального провадження, викладених у ч. 1 ст. 7 КПК, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати, крім іншого, такій засаді судочинства як законність (п. 2 ч. 1 ст. 7 і ст. 9 КПК), згідно якої під час кримінального провадження суддя/суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства; закони та інші нормативно- правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати КПК; при здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить КПК.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 29.06.2010 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 пп. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 той же Високий Суд вказав, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абз. 2 пп. 5.4 п. 5).

У справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (рішення від 23.09.1998, п. 54) ЄСПЛ наголосив, що «Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія; вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом», зумовлюють повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права».

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна, а завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (ч. 1 ст. 170 КПК).

Відповідно ч. 2 ст. 170 КПК, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, а згідно ч. 3-4 цієї статті у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу; у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених п. 1-4 ч. 1 ст. 96-2 КК. При цьому заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК).

Слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб. У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб (ч. 1-2, 4 ст. 173 КПК).

Здійснивши розгляд клопотання слідчого про арешт майна та частково задовольнивши його, слідчий суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність арешту вилученого в ході обшуку майна, оскільки останнє відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК, внаслідок чого існує необхідність його збереження як речового доказу.

Так, при вирішенні зазначеного вище питання слідчим суддею суду першої інстанції були дотримані вимоги ст. 170-173 КПК, з`ясовані і досліджені всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість накладення арешту на майно осіб (учасників кримінального провадження), а саме наявність правової підстави для арешту майна, можливість використання арештованого майна як доказу у кримінальному провадженні.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, заступником начальника відділу СУ ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000428 від 16.09.2022 за ч. 1 ст. 204 і ч. 2 ст. 209 КК за фактом того, що ОСОБА_9 здійснює незаконне придбання з метою збуту, зберігання та збут незаконно виготовлених тютюнових виробів у м. Охтирка, транспортування цих тютюнових виробів здійснюється, зокрема, т/з Nissan E-NV 200, д. н. з. НОМЕР_1 .

18.10.2024 у даному кримінальному провадженні на підставі ухвали слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 09.10.2024 проведено обшук т/з Nissan E-NV 200, д. н. з. НОМЕР_1 , в ході якого виявлено факт зберігання незаконно виготовлених тютюнових виробів, які були вилучені разом з блокнотом з чорновими записами зеленого кольору.

Постановою заступника начальника відділу СУ ГУНП в Сумській області від 19.10.2024 вилучене в ході огляду майно визнане речовими доказами.

Що стосується доводів апеляційної скарги представника власника майна про те, що арештоване майно не відповідає критеріям речового доказу, то колегія суддів не може прийняти їх до уваги, оскільки згідно приписів ст. 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення; документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в ч. 1 цієї статті.

Тобто, речові докази це приєднані до кримінального провадження предмети, що були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди кримінального правопорушення або були об`єктом злочинних дій, гроші, цінності та інші речі, нажиті злочинним шляхом, тобто всі предмети, які можуть бути засобами для розкриття кримінального правопорушення і виявлення винних або для спростування підозри (обвинувачення) чи пом`якшення відповідальності підозрюваного (обвинуваченого). Речовими доказами є також магнітні, електронні та інші носії інформації, що містять аудіовізуальну інформацію про обставини, що мають значення для справи. Серед цих предметів можна виділити продукти злочинної діяльності (фальшиві гроші, продукти харчування тощо).

Предмети, що можуть бути речовими доказами, виявляються при огляді місця події, обшуку, виїмці та провадженні деяких інших слідчих дій. Їх можуть також принести до слідчих органів чи суду підозрюваний, обвинувачений, потерпілий та інші учасники процесу, будь-які громадяни. Речові докази повинні бути уважно оглянуті, по можливості сфотографовані, докладно описані в протоколі огляду і приєднані до кримінального провадження, зберігаються при кримінальному провадженні, за винятком громіздких предметів, які зберігаються в органах дізнання, слідства і суду або передаються для зберігання відповідному підприємству, організації чи установі.

Установлені слідством фактичні обставини кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204 і ч. 1 ст. 209 КК, які розслідуються у кримінальному провадженні № 0000428 від 16.09.2022, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вказане майно безпосередньо стосується предмета розслідування кримінального провадження, може бути знаряддям кримінального правопорушення, а отже відповідає ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК, що дає законні підстави для його арешту як речового доказу з метою його збереження.

Колегія суддів вважає, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування всупереч доводів апеляційної скарги виправдовують втручання у права осіб, які володіють арештованим майном, та у їх інтереси з метою забезпечення кримінального провадження.

Твердження апеляційної скарги про те, що за фактом реалізації незаконно виготовлених тютюнових виробів в м. Охтирка не були внесені відомості до ЄРДР, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки вони повністю спростовуються змістом витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0000428 від 16.09.2022, де зазначено, що певні особи здійснюють придбання незаконно виготовлених виробів у мешканців Охтирського району, а саме ОСОБА_11 , ОСОБА_9 .

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що зберігання тютюнових виробів без марок акцизного збору встановленого зразка може свідчить про те, що виявлене майно є предметами, вилученими законом з обігу, тому втручання держави в право володіння майном є цілком виправданим, законним і обґрунтованим, оскільки таке втручання здійснено на підставі чинного кримінального процесуального закону, який є доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм, сумісних з принципами Конвенції, а також здійснено з метою задоволення «суспільного інтересу» і за наявності об`єктивної необхідності в цьому у формі публічного, загального інтересу, який включає інтерес держави та громади, втручання було здійснено з дотриманням принципу «пропорційності», тобто «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання.

Таким чином, втручання держави у право володіння майном у даному конкретному випадку є законним і обґрунтованим, оскільки таке втручання здійснено на підставі чинного КПК, який є доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм, сумісних з принципами Конвенції.

Будь-яких доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, власником/володільцем майна чи його представником до суду апеляційної інстанції не надано.

Необхідно зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, правильності правової кваліфікації дій особи, на майно якої накладено арешт, переваги одних доказів над іншими тощо, а лише на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити, чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення ймовірною, вірогідною та достатньою певною мірою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та належним чином умотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України,

постановила:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_12 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 28.10.2024.

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 28.10.2024 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000428 від 16.09.2022 залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4