Номер провадження: 11-кп/819/226/26 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Справа № 766/6771/25 Доповідач ОСОБА_2
ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/6771/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2026 м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 02.12.2025, якою щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Черкаської області, м. Ватутіне, громадянина України, одруженого, з вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.7 ст.111-1 КК України,

продовжено строк тримання під вартою до 30.01.2026 включно.

в с т а н о в и в:

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області на розгляді перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000197 від 11.04.2025, щодо ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02.12.2025 задоволено клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 до 30.01.2025 включно.

Не погодившись із вищевказаним рішенням суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу, в який просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо підзахисного запобіжний захід, не пов`язаний з реальним позбавленням волі, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Апеляційна скарга мотивована доводами про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали.

Захисник ОСОБА_7 вказує на те, що обвинувачений ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення не вчиняв, в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України.

Також вказує на те, що прокурор Жмеринської окружної прокуратури Винницької області ОСОБА_6 не мав процесуальних повноважень, оскільки на стадії після початку досудового розслідування не був включений до групи прокурорів та не здійснював процесуального нагляду на стадії досудового розслідування, так і судового розгляду на підготовчому судовому засіданні обвинувального акта щодо ОСОБА_8 .

Сторона захисту вважає, що підозра і обвинувачення є мінімально формально обґрунтованими.

Крім того, підозра і обвинувальний акт є необґрунтованими, а само по собі обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення не може бути єдиною підставою для застосування та продовження тримання під вартою.

Суд, розглядаючи дане клопотання, зобов`язаний був перевірити не тільки обґрунтованість обвинувачення, а і наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Вказує, що прокурором не виконано вимоги ст.178 КПК України, а саме не враховано обставини, передбачені цією статтею.

Також вважає, що прокурором не було доведено та підтверджено належними та допустимими доказами озвучені ризики, відповідно вони є виключно припущеннями та не можуть враховуватися судом при вирішені поставленого питання.

Крім того, прокурором не доведено, а судом не здійснено належної правової оцінки того, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити мету його застосування, що зобов`язує суд змінити раніше обраний запобіжний захід на більш м`який.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 посилається на упередженість суду та порушення його процесуальних прав, зокрема, безпосередню участь в судовому засіданні, а не в режимі відеоконференції.

Просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на підтримання доводів апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних вимог сторони захисту, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступного.

Порядок розгляду даної категорії справ визначений положеннями ст.422-1 КПК України.

Положеннями ст.331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

До закінчення строку дії попередньої ухвали, судовий розгляд кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 не завершений, а тому суд зобов`язаний був вирішити питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу.

Ухвалюючи рішення про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , суд виходив із того, що ризики, які мали місце, на сьогодні не припинили існувати і не зменшились, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинуваченого під час судового розгляду.

В межах вирішення питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження не вирішується питання про доведеність або недоведеність вини особи в обсязі висунутого обвинувачення, не перевіряються докази, що підтверджують або спростовують винуватість особи, не надається оцінка доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, що є предметом перевірки під час судового розгляду справи у суді першої інстанції та вирішується судом при ухваленні відповідного судового рішення за результатами розгляду кримінального провадження по суті. Тому доводи апелянтів з цього приводу є неприйнятними.

Що ж до доводів сторони захисту про те, що прокурор Жмеринської окружної прокуратури Винницької області ОСОБА_6 не мав процесуальних повноважень, є такими, що суперечать встановленим обставинам справи.

Так, пунктом 15 ч.1 ст.3 КПК України надане визначення прокурору у кримінальному провадженні як особи, яка обіймає посаду, передбачену ст.17 Закону України «Про прокуратуру», та діє в межах своїх повноважень.

Відповідно до ч.1, 3 ст.37 КПК України, прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів. Прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення. Здійснення повноважень прокурора в цьому самому кримінальному провадженні іншим прокурором можливе лише у випадках, передбачених частинами четвертою та п`ятою статті 36, частиною третьою статті 313, частиною другою статті 341 цього Кодексу та частиною третьою цієї статті. Якщо прокурор, який у відповідному кримінальному провадженні здійснює повноваження прокурора, не може їх здійснювати через задоволення заяви про його відвід, тяжку хворобу, звільнення з органу прокуратури або з іншої поважної причини, що унеможливлює його участь у кримінальному провадженні, повноваження прокурора покладаються на іншого прокурора керівником відповідного органу прокуратури. У виняткових випадках повноваження прокурора можуть бути покладені керівником органу прокуратури на іншого прокурора цього органу прокуратури через неефективне здійснення прокурором нагляду за дотриманням законів під час проведення досудового розслідування.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.3 КПК України керівник органу прокуратури це Генеральний прокурор, керівник обласної прокуратури, керівник окружної прокуратури та їх перші заступники і заступники, які діють у межах своїх повноважень.

З огляду на вказані положення Закону, перший заступник керівника обласної прокуратури може визначати групу прокурорів у кримінальному провадженні, а також за наявності певних визначених обставин покладати повноваження прокурора на іншого прокурора у кримінальному провадженні.

На підставі досліджених документів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що постанова про зміну складу групи прокурорів від 02.05.2025 складена уповноваженою особою та відповідає вимогам закону. Порушень законодавства або прав обвинуваченого при включенні вказаного прокурора до складу групи прокурорів у цьому кримінальному провадженні допущено не було.

Обставини, на які ж посилається захисник, не вказують на будь-які обґрунтовані підстави, які б могли поставити під сумнів як повноваження прокурора в даному кримінальному провадженні, так і його професійну компетентність.

Що ж до інших доводів апеляційних скарг, то колегія суддів вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Перевіркою матеріалів установлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчинені особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 суд взяв до уваги у сукупності обставини, які передбачені ст.178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, дані про його особу, відсутність беззаперечних відомостей про міцність соціальних зв`язків обвинуваченого; вік та стан його здоров`я, які не перешкоджають подальшому утриманню в умовах ізоляції від суспільства, оскільки даних на підтвердження неможливості утримання обвинуваченого під вартою до суду не надходило, та зробив висновок про те, що стан його здоров`я не перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення.

За таких обставин, суд обґрунтовано продовжив строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 з урахуванням даних про його особу, тяжкості кримінального правопорушення (злочину), який йому інкримінується, та інших обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання такого запобіжного заходу, передбачених ст.176-178, 183, 193-194, 196 КПК України, оскільки наведені вище обставини в своїй сукупності вказують на наявність ризиків, які були підставами для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою і не припинили існувати, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти зазначеним ризикам.

Що ж до питання існування заявлених прокурором ризиків можливої неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 , то як правильно зазначив суд першої інстанції, вказані ризики на цей момент є реальними та не зменшилися.

Ризик незаконного впливу на свідків зберігається до отримання показань вказаних осіб безпосередньо судом під час розгляду справи по суті, а тому не виключена ймовірність того, що обвинувачений, не будучи обмежений у спілкуванні із свідками, може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Крім того, суд врахував, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, спрямованого проти національної безпеки України, а тому перебуваючи на волі, в умовах триваючої збройної агресії російської федерації проти України, існує ризик вчинення ним іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується.

Отже, подальше існування наведених ризиків виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 з метою забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні.

При цьому наведеним ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Зокрема, більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, у даному випадку не зможе запобігти ризикам незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні з боку обвинуваченого, вчинення ним іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується.

Обставини, на які посилаються як захисник ОСОБА_7 , так і обвинувачений ОСОБА_8 , не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами, які б могли бути запорукою належної процесуальної поведінки обвинуваченого та надавали б можливість змінити йому запобіжний захід, як про це ставить питання сторона захисту, оскільки ступінь ризиків, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою на даному етапі судового розгляду кримінального провадження не зменшились.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , що свідчить про неможливість запобігання існуючим ризикам у разі відмови у продовженні строку тримання під вартою щодо нього.

З огляду на викладене, твердження сторони захисту про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 та можливість застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, є непереконливими.

На думку колегії суддів, продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав і інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім того, суд бере до уваги той факт, що за правилами ч.6 ст.176 КПК України щодо ОСОБА_8 можливе застосування запобіжного заходу виключно у виді тримання під вартою.

Інші обставини, на які посилається сторона захисту в своїх апеляційних скаргах, були відомі суду першої інстанції на час розгляду клопотання та цілком враховані при прийнятті відповідного процесуального рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , апеляційним судом не встановлено.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду, яка постановлена із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційні скарги ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 належить залишити без задоволення.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд.

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 02.12.2025 про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 до 30.01.2026 року включно залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4