Справа № 489/6967/25
Провадження № 1-кп/489/805/25
Інгульський районний суд міста Миколаєва
Вирок

іменем України

11 вересня 2025 року місто Миколаїв

Інгульський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження №0000374 від 31.03.2025 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва Миколаївської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останні рази: 20.11.2014 Ленінським районним судом міста Миколаєва за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого 29.08.2018 на підставі Закону України «Про амністію»; 08.01.2020 Ленінським районним судом міста Миколаєва за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі зі звільненням на підставі 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки; 11.05.2021 Ленінським районним судом міста Миколаєва за ст. 185 ч. 3, 71 КК України до 3 років 9 місяців позбавлення волі; 14.06.2021 Ленінським районним судом міста Миколаєва за ст. 185 ч. 3, 70 ч. 4 КК України до 4 років позбавлення волі, згідно з ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області 12.11.2024 звільнений від покарання за вироками від 11.05.2021 та 14.06.2021 та вважається засудженим за вироком від 08.01.2020, з місць позбавлення волі звільнений 20.11.2024 за відбуттям строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

30.03.2025 близько 12:30 год. ОСОБА_3 , перебуваючи на автомобільній стоянці біля торгового центру «Епіцентр» по вул. Херсонське Шосе, 1, м. Миколаєва Миколаївської області, в результаті раптового виниклого умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, в умовах воєнного стану, введеного в Україні Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 2102-ІХ, який неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу, проник до автомобіля «ВАЗ 2105», д.н. НОМЕР_1 , відкривши багажний відсік, звідки умисно таємно викрав набір марки «ALWORKKIT», що складається з ударних головок в кількості 50 шт. з тріскачкою 3/8 привод, матричні та SAE розміри (8-22 мм), вартістю 2519,66 грн, та набір гайкових ключів з гнучкою головкою та тріскачкою, моделі «12PCS-HDBS», вартістю 1185,50 грн, які належать потерпілому ОСОБА_5 . Після того ОСОБА_3 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на загальну сум 3705,16 грн.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, в межах пред`явленого обвинувачення встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище, в умовах воєнного стану, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та підтвердив обставини вчиненого кримінального правопорушення, а саме, що дійсно 30.03.2025 в денний час, знаходячись на автомобільній стоянці біля торгового центру «Епіцентр» у м. Миколаєві відкрив кришку багажника автомобіля ВАЗ, звідки таємно викрав набір ключів та набір головок. Вказане майно він в подальшому пропонував купити на ринку «Колос» невідомим особам, після чого продав водієві маршрутки за 500 грн. отримані гроші витратив на потреби сім`ї та лікування матері, яка є онкохворою особою та потребує вартісного лікування. Вказав, що щиро розкаюється у вчиненому, засудив свої дії, щиро жалкує з приводу вчиненого, та запевнив суд, що став на шлях виправлення. Просив не призначати реальне покарання у зв`язку з тим, має на утриманні тяжко хвору матір, а також має ряд невиліковних хронічних важких захворювань. Крім того, добровільно відшкодував потерпілому завдану шкоду. Під час досудового розслідування активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, надававши правдиві показання, а також в ході слідчого експерименту на місці розповів та показав обставини скоєного.

Крім власного визнання обвинуваченим своєї вини, його винуватість у скоєному підтверджується також іншими дослідженими у судовому засіданні доказами в їх сукупності.

Із протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 30.03.2025 вбачається, що ОСОБА_5 звернувся до поліції про вжиття заходів до невстановленої особи, яка 30.03.2025 з автомобіля «ВАЗ 2105», д.н. НОМЕР_1 , викрала належне йому майно на автомобільній парковці біля торгового центру «Епіцентр» по вул. Херсонське Шосе, 1, в м. Миколаєві.

З протоколу огляду місця події від 30.03.2025 та таблиці до нього слідує, що 30.03.2025 в період з 16:35 до 17:00 годин слідчим проведено огляд місця події біля торгового центру «Епіцентр» по вул. Херсонське Шосе, 1, в м. Миколаєві, де виявлено автомобіль «ВАЗ 2105», д.н. НОМЕР_1 , при огляді кришки багажника якого вилучено слід долоні руки та сліди пальці рук.

Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.04.2025 та довідки до нього, свідок ОСОБА_6 серед пред`явлених йому для впізнання за фотозображеннями осіб впізнав ОСОБА_3 як особу, в якої 30.03.2025 близько 14:00 години на міському автовокзалі купив набір гайкових ключів та набір ударних головок за 500 грн.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.06.2025 та довідки до нього, свідок ОСОБА_7 серед пред`явлених йому для впізнання за фотозображеннями осіб впізнав ОСОБА_3 як особу, яка 30.03.2025 близько 13:00 години на ринку «Колос» під ім`ям Вячеслав пропонував купити два набори інструментів.

Згідно з висновком експерта № СЕ-19/115-25/8838-ТВ від 30.05.2025, станом на 30.03.2025 ринкова вартість набору торгової марки «ALWORKKIT», що складається з ударних головок в кількості 50 шт. з тріскачкою 3/8 привод, матричні та SAE розміри (8-22 мм), могла становити 2519,66 грн, та набору гайкових ключів з гнучкою головкою та тріскачкою, моделі «12PCS-HDBS» могла становити 1185,50 грн.

Відповідно до протоколів огляду предмета від 25.06.2025 та 08.07.2025, слідчим оглянутий оптичний носій СD-R диск, наданий ТОВ «Епіцентр К», на якому знаходиться відеозапис з камер відеоспостереження супермаркету «Епіцентр» по вул. Херсонське Шосе, 1, у м. Миколаєві за 30.03.2025, на якому зафіксовано чоловіка, який 30.03.2025 близько 12-31 год. на парковці супермаркету «Епіцентр» по вул. Херсонське Шосе, 1, м. Миколаєва підходить до багажника автомобіля білого кольору, відкриває його та дістає два предмети темного кольору, з якими направився в напрямку ринку «Колос». При цьому, ОСОБА_3 підтвердив, що на вказаному відеозаписі зафіксований саме він в момент вчинення крадіжки.

Із протоколу проведення слідчого експерименту від 25.08.2025 за участю підозрюваного ОСОБА_3 слідує, що останній в присутності двох понятих на місці добровільно показав та розказав обставини проникнення до багажника автомобіля «ВАЗ 2105», д.н. НОМЕР_1 , та викрадення з нього наборів ключів та головок, вчиненого ним 30.03.2025 біля супермаркету «Епіцентр» по вул. Херсонське Шосе, 1, у м. Миколаєві.

Таким чином, оцінивши кожний доказ з точку зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена поза розумним сумнівом та його дії правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище, в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, раніше судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, має міцні соціальні зв`язки, лікування у лікарів психіатра та нарколога не проходив.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_3 , суд відносить вказані в обвинувальному акті щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що підтверджується тим, що він повністю визнав свою вину, розкаявся у вчиненому, засудив свої дії, запевнив суд про неприпустимість вчинення кримінальних правопорушень в майбутньому, просив надати йому останній шанс залишитися на свободі, під час досудового розслідування добровільно та правдиво розповів і показав в ході слідчого експерименту обставини скоєного злочину та зазначив осіб, яким продавав викрадене.

Також в ході судового розгляду встановлено обставину, що пом`якшує покарання у виді добровільного відшкодування завданої матеріальної шкоди, наявність якої підтверджується заявою потерпілого про те, що йому повністю відшкодовано вартість викраденого у нього майна..

Обставин, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

З урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який має ряд невиліковних хронічних тяжких хвороб, раніше судимий, працює не офіційно, проживає разом з матір`ю похилого віку, яка має тяжке онкологічне захворювання, та здійснює догляд за нею, характеризується посередньо, наявності трьох обставин, що пом`якшують покарання, та відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також ураховуючи позицію державного обвинувача, який просив призначити покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, визначеному санкцією статті, та звільнити від відбування вказаного покарання з випробуванням, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України, та можливість звільнення його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Вказані вид та міра покарання, на переконання суду, є необхідними й достатніми для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Суд зазначає, що з огляду на дискреційні повноваження, суд вправі звільнити особу від відбування призначеного покарання з випробуванням за наявності для цього підстав. Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

При цьому, відповідно до вимог статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, на переконання суду, обумовлена тим, що останній хоч і є раніше судимим, однак характеризується посередньо, має міцні соціальні зв`язки, оскільки проживає разом з матір`ю, яка є особою похилого віку та має онкологічне захворювання, здійснює догляд за нею та відшуковує грошові кошти на її лікування, незважаючи на наявність ряду особистих тяжких невиліковних захворювань, працює не офіційно, також добровільно та в повному обсязі відшкодував завдану його діями потерпілому матеріальну шкоду, що свідчить про стійку соціальну направленість обвинуваченого та можливість призначення йому покарання без ізоляції від суспільства.

Також право суду призначати покарання на власний розсуд підтверджується висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 29.10.2020 у справі №487/5034/18, згідно з якими «поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо».

Крім того, відповідно до висновків, викладених у постанові Касаційного кримінального суду від 17.04.2018 у справі № 298/95/16-к, «більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів. Таким чином, у частині другій статті 65 КК встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення. Натомість прокурор у касаційній скарзі не навів переконливих доводів того, що застосування апеляційним судом статті 75 КК є неправомірним та недостатнім для забезпечення мети покарання».

При цьому, за обставин даної справи, прокурором не доведено з відповідним обґрунтуванням неможливість застосування відносно обвинуваченого звільнення від відбування покарання з випробуванням та що таке звільнення буде недостатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Навпаки, прокурор також, ґрунтовно дослідивши обставини справи та врахувавши відомості щодо особи обвинуваченого, вважав можливим застосувати щодо нього ст. 75 КК України, не призначаючи реального покарання, з чим власне і погоджується суд, з відповідним наведеним вище обґрунтуванням щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Визначаючи тривалість строку випробовування, суд, окрім тяжкості кримінального правопорушення, головним чином враховує особу обвинуваченого, який є раніше судимим, щиро розкаявся у вчиненому, відшкодував завдані матеріальні збитки, засудив свої дії, жалкує з приводу вчиненого, є невиліковною особою та має на утриманні престарілу матір з онкологічним захворюванням, за якою здійснює догляд, а також той факт, що в Україні введений воєнний стан, що покладає на жителів держави додаткові обмеження, тому зазначені обставини, які зменшують суспільну небезпечність обвинуваченого, вказують на можливість встановлення дворічного іспитового строку для його виправлення.

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Оскільки суд дійшов висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, тому відсутні підстави для застосування відносно нього запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Керуючись статтями 369-371, 373, 374, 376, 381, 382 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі статей 75, 76 КК України засудженого ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробовуванням, якщо він протягом дворічного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Іспитовий строк ОСОБА_3 обчислювати з дня ухвалення вироку, тобто з 11.09.2025.

Речовий доказ: СD-R диск з відеозаписом залишити в матеріалах судового провадження.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України в сумі 9805 (дев`ять тисяч вісімсот п`ять) грн 40 копійок.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Інгульський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1