Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/834/23
Провадження № 1-кп/945/259/26
ВИРОК

Іменем України

08 січня 2026 року м.Миколаїв

Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Миколаївського районного суду Миколаївської області в залі суду в м.Миколаєві кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.03.2023 року за №0000086, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Варюшино Веселинівського району Миколаївської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, в силу ст.89 КК України раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України,

встановив:

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним.

Досудовим розслідуванням та судовим слідством встановлено, що у зв?язку з військовою агресією РФ проти України та введенням в Україні воєнного стану, 07.03.2022 року прийнято Закон України №2117-IХ, яким внесено зміни до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за злочини за ст.185 Кримінального кодексу України. Вказаним законом, ч.4 ст.185 Кримінального кодексу України викладено у новій редакції, а саме: «Крадіжка, вчинена у великих розмірах чи в умовах воєнного або надзвичайного стану».

Епізод №1

24.02.2023 приблизно о 15:00 годині ОСОБА_8 перебував за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , де останній вирішив поїхати до ОСОБА_9 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , з метою здійснення із останнім обміну голубами.

Реалізуючи заплановане, ОСОБА_10 разом із своїм знайомим ОСОБА_11 , на автомобілі ВАЗ 21099, державний номерний знак НОМЕР_1 , того ж дня приблизно о 16:00 годині прибули на вулицю Садову в село Ясна Поляна Миколаївського району Миколаївської області.

По прибуттю в село, ОСОБА_8 , повідомивши водія автомобіля ОСОБА_11 , що має намір зайти до свого знайомого, попросив зупинити автомобіль. У подальшому ОСОБА_8 вийшов з автомобілю та попрямував до домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де з дозволу ОСОБА_9 , разом із останнім зайшов на територію господарського подвір?я, де вони домовились про те, що ОСОБА_9 наддасть ОСОБА_8 голубку породи «Кінг».

З метою виконання обіцянки, ОСОБА_9 пішов до приміщення сараю за голубкою, а ОСОБА_8 залишився на території господарського подвір?я без нагляду, де побачив, як на землі пересувались голуби породи «Спортивний поштовий німецький».

В цей час у ОСОБА_8 раптово виник умисел на незаконне збагачення шляхом заволодіння домашньою птицею, яка належить ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив та мету власного незаконного збагачення, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та розуміючи настання суспільно-небезпечних наслідків, скориставшись відсутністю уваги ОСОБА_9 та сторонніх осіб, ОСОБА_6 піймав двох голубів породи «Спортивний поштовий німецький» вартістю 160 гривень за голуба, яких сховав під верхній одяг.

У подальшому ОСОБА_6 з викраденим майном з місця скоєння злочину зник та розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 320 гривень.

Епізод №2

27.02.2023 року приблизно о 19:00 годині ОСОБА_6 перебував за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , де у нього раптово виник умисел на незаконне збагачення шляхом заволодіння домашньою птицею, яка належить ОСОБА_9 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , та подальшим їх оберненням на свою

користь.

Реалізуючи зазначений протиправний намір, ОСОБА_6 разом із своїм знайомим ОСОБА_11 , який не був обізнаний у злочинних намірах та діях ОСОБА_6 , на прохання останнього, на автомобілі ВАЗ 21099, державний номерний знак НОМЕР_1 , приблизно о 20:00 годині, прибули на вул.Садову в с.Ясна Поляна Миколаївського району Миколаївської області.

Продовжуючи реалізовувати протиправний намір, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпечність своїх дій, переслідуючи корисливі мотиви, ОСОБА_12 , повідомивши водія автомобілю, а саме ОСОБА_11 , що має намір зайти до свого знайомого, попросив зупинити автомобіль,

У подальшому, ОСОБА_8 , вийшов з автомобілю та попрямував до домоволодіння,

розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де через незачинену на замикаючі пристрої хвіртку, пройшов на територію подвір?я домоволодіння та скориставшись відсутністю власника та сторонніх осіб, підійшовши до

будівель курника, кролятника та сараю, через незачинені вхідні двері, що ведуть у середину, зайшов в приміщення.

Після чого, ОСОБА_8 , почергово, проникнув до приміщення курнику, звідки вчинив крадіжку домашньої птиці, а саме півня та двох курок декоративної породи «Фенікс» вартістю 350 гривень за одну птицю, а також вчинив крадіжку кроля породи «Великан» вартістю 400 гривень та 10 голубів породи «Миколаївський серпатий» вартістю 100 гривень за голуба, 1 голуба породи «Білий павліній» вартістю 100 гривень, 2 голубів породи «Лагори» вартістю 200 гривень за голуба, 4 голубів породи «Кінг» вартістю 150 гривень за голуба, які він поскладав до мішків, які заздалегідь взяв із собою та залишив територію домоволодіння ОСОБА_9 .

У подальшому ОСОБА_8 з викраденою птицею та кролем з місця скоєння злочину зник, та розпорядився ними на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 3450 гривень.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану та за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене повторно та в умовах воєнного.

ІІ. Позиція обвинуваченого ОСОБА_6 щодо пред`явленого обвинувачення, позиція потерпілих та висновки суду.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав у повному обсязі, щиро каявся і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінальних правопорушень.

Потерпілий ОСОБА_9 подав заяву про проведення судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 без його участі. Одночасно вказав, що матеріальна шкода відшкодована йому у повному обсязі; цивільний позов не заявляв. Додатково просив ОСОБА_6 суворо не карати.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд, ураховуючи думку учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, при цьому, з`ясував те, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Щодо епізоду злочинної діяльності ОСОБА_6 №1, вчиненого 24.02.2023 року відносно майна потерпілого ОСОБА_9 на загальну суму 320 грн 00 коп, суд дійшов такого.

09.08.2024 набрав чинності Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до правової позиції, викладеної ОП ККС Верховного Суду в постанові від 07.10.2024 у справі №278/1566/21, закон №3886-IX, яким унесені зміни до ст.51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст.5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.51 КУпАП.

Зміни, внесені Законом № 3886-IX, мають зворотну дію в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст.51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п.5 підрозд.1 розд.ХХ та пп.169.1.1 п.169.1 ст.169 розд.IV Податкового кодексу України.

Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом №3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року.

Станом на 01.01.2023 прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2684 грн. (ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет на 2023 рік»).

Відповідно до п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

За таких обставин, враховуючи, що вартість таємно викраденого обвинуваченим ОСОБА_6 майна за епізодом №1, вчиненого 24.02.2023 року відносно майна потерпілого ОСОБА_9 на загальну суму 320 грн 00 коп, суд приходить до висновку про необхідність закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_6 за ч.4 ст.185 КК України на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК, оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

ІІІ. Частина статті Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_6 за епізодом його злочинної діяльності №2, вчиненого 27.02.2023 року відносно майна потерпілого ОСОБА_9 на загальну суму 3450 грн 00 коп суд кваліфікує за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане із проникненням у інше приміщення, в умовах воєнного стану.

IV. Мотиви суду при призначенні покарання.

Аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду докази, оцінюючи їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, проводячи судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до вимог ст.337 КПК України, суд вважає доведеною вину ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Згідно з положеннями ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, у Рішенні №15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.»

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 є щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставиною, яка відповідно до ст.67 КК України обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_6 є вчинення злочину щодо особи похилого віку.

При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує, що останній є осудним в розумінні ч.1 ст.19 КК України, однак відповідно до ст.12 КК України вчинив тяжкий злочин.

Суд також враховує умови життя обвинуваченого, його соціальне та матеріальне становище, який є особою молодого віку, неодружений, офіційно непрацевлаштований, на день ухвалення вироку в силу ст.89 КК України раніше не судимий, за місцем проживання характеризується нейтрально; стан його здоров`я, який на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; тяжкість кримінального правопорушення, відсутність тяжких наслідків, щире каяття ОСОБА_6 , добровільне відшкодування завданого збитку, а також ставлення обвинуваченого до скоєного, який шкодує про те, що сталося.

Згідно з вимогами КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 12.06.2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання, призначене судом, має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до вимог ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше пяти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Наведені обставини у своїй сукупності, свідчать про те, що виправити обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігти його злочинній діяльності можливо без ізоляції від суспільства та його слід звільнити від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, а також застосувати положення ст.76 КК України.

V. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

У кримінальному провадженні цивільний позов не заявлявся.

Речовими доказами у кримінальному провадженні є: кріль породи «Великан», дві курки декоративної породи «Фенікс», голуб породи «Білий павліній», голуб породи «Кінг», голуб породи «Лагори», два голуби породи «Спортивний поштовий німецький». Вказані речові докази передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_9 .

Питання щодо речових доказів слід вирішити на підставі ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні складаються з витрат на проведення судової товарознавчої експертизи №CE-1962 від 26.04.2023 року у розмірі 400 грн 00 коп.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні.

Оскільки процесуальні витрати документально підтверджені, вони підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_6 .

У цьому кримінальному провадженні запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_6 не застосовувався. Враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_6 , суд вважає, що до набрання цим вироком законної сили запобіжний захід відносно нього обирати не слід.

Керуючись ст.100, ч.3 ст.349, ст.368, 370, 373, 374, 376 КПК України,

ухвалив:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням та призначенням іспитового строку терміном на 1 (один) рік.

Покласти на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_6 не обирати.

На підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження, в частині обвинувачення ОСОБА_6 за епізодом його злочинної діяльності №1, вчиненого 24.02.2023 року відносно майна потерпілого ОСОБА_9 на загальну суму 320 грн 00 коп закрити у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалась кримінальна протиправність такого діяння.

Речові докази: кріль породи «Великан», дві курки декоративної породи «Фенікс», голуб породи «Білий павліній», голуб породи «Кінг», голуб породи «Лагори», два голуби породи «Спортивний поштовий німецький», які передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_9 вважати такими, що повернуті останньому.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення судової товарознавчої експертизи №CE-1962 від 26.04.2023 року у розмірі 400 грн 00 коп.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей апеляційного оскарження, передбачених ч.2 ст.394 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому і прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1

08.01.2026