КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2025 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргоюпрокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.05.2024, яким заяву захисника ОСОБА_7 про перегляд вироку за нововиявленими обставинами задоволено, вирок стосовно ОСОБА_6 за ч.1 ст.121 КК України скасовано в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову, ухвалено новий вирок, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцяс. Веснянки Ківерцівського району Волинської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

призначено покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років та звільнено його від відбування призначеного покарання на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, цивільний позов в інтересах потерпілого залишено без розгляду,

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаним вироком встановлено, що16 травня 2022 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області за вх. № 10987 надійшла заява про перегляд вироку від 10 червня 2014 року стосовно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України за нововиявленими обставинами.

В обґрунтування поданої заяви сторона захисту вказала, що суду не були відомі показання свідка ОСОБА_9 та останньому призначено надто суворе покарання.

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 травня 2024 року заяву захисника ОСОБА_7 про перегляд вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2014 року стосовно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України задоволено, скасовано вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2014 року в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову та ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_6 призначено покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 років позбавлення волі. Крім того, ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Цивільний позов в інтересах потерпілого залишено без розгляду. В іншій частині вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2014 року стосовно ОСОБА_6 залишено без змін.

Прокурор Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого, просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, прокурор посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що скасувавши попередній вирок за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції, за наявності таких обставин, ухвалив щодо ОСОБА_6 обвинувальний вирок за тією же самою статтею Особливої частини КК України, що і попередній вирок та у межах первісного обвинувачення. Стверджує, що будь-яких мотивів про необхідність спочатку скасування вироку, а потім знову ухвалення аналогічною вироку в частині доведеності вини ОСОБА_6 та кваліфікації його дій судом у вироку не наведено. Сторона обвинувачення вважає, що суд в оскаржуваному вироку фактично замість перегляду законності визнання обвинуваченого ОСОБА_6 винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, здійснив перегляд призначеного вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.06.2014 покарання, зменшив його з 6 до 5 років позбавлення волі та звільнив ОСОБА_6 від призначеного покарання на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку з закінченням строків даності, чим вийшов за межі повноважень під час розгляду справи за нововиявленими обставинами. Вказує, що днем вчинення злочину є 18.05.2013, тобто звільнення від покарання можливе, якщо вирок набере законної сили після 18.05.2023. Однак, зі змісту рішень по суті справи встановлено, що вирок від 10.06.2014, яким ОСОБА_6 визнано винуватим та призначено йому остаточне покарання у виді 6 років 1 місяця позбавлення волі, набрав законної сили 21.04.2016, тобто в межах строку, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України. Більш того, строк виконання вироку від 21.04.2016 закінчується 21.04.2026, однак ОСОБА_6 на виконання вироку затриманий 18.04.2022, в межах встановленого законом строку. Таким чином, суд застосував ст.ст. 74, 49 КК України, які в даному випадку не підлягають застосуванню, оскільки вирок набрав законної сили 21.04.2016, тобто в межах строку, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного розгляду, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, обговоривши і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.06.2014 ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, та йому призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 20.11.2012 року, у виді 1 місяця позбавлення волі та визначено остаточне покарання за сукупністю вироків - 6 років 1 місяць позбавлення волі.

Відомості щодо руху кримінального провадження в період з 10.06.2014 по 31.03.2015 в матеріалах справи відсутні, проте з наявних в ЄДРСР відомостей вбачається, що ухвалою Апеляційного суду Київської області від 04.08.2014 вказаний вирок залишено без змін, а ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.01.2015 вказану ухвалу апеляційного суду скасовано та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 31.03.2015 вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.06.2014 стосовно ОСОБА_6 змінено: перекваліфіковано його дії з ч. 1 ст. 121 КК України на ст. 124 КК України та призначено покарання - 1 рік 4 місяці обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 20.11.2012 року у виді 1 місяця 21 дня позбавлення волі та остаточно визначено покарання за сукупністю вироків у відповідності з пп. «б» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України у виді позбавленням волі на строк 9 місяців 21 день. В строк відбування покарання зараховано перебування його під вартою з 10.06.2014 та ОСОБА_6 звільнений з-під варти в залі суду.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.11.2025 ухвалу Апеляційного суду Київської області від 31.03.2015 скасовано та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 21.04.2016 вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.06.2014 залишено без змін.

Ухвалою від 06.06.2017 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.06.2014 та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 21.04.2016 щодо ОСОБА_6 залишено без змін.

Відповідно до ч.2. ст.459 КПК України нововиявленими обставинами визнаються, зокрема, інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

У оскаржуваному вироку суд першої інстанції визнав нововиявленою обставиною показання свідка ОСОБА_9 , який в судовому засіданні вказав на явну хуліганську поведінку по відношенню до ОСОБА_6 , що стало причиною для внесення відомостей до ЄРДР за ознаками правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України.

Проте обставини розвитку конфлікту та спричинення ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_10 умисного тяжкого тілесного ушкодження були ретельно досліджені як судом першої інстанції, так і апеляційним судом.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів дійшла висновку про те, що ОСОБА_6 не перебував у стані необхідної оборони, не зазнавав суспільно-небезпечного посягання з боку потерпілого ОСОБА_10 , намір обвинуваченого ОСОБА_6 вчинити розправу над потерпілим був визначальним мотивом завдання удару потерпілому пляшкою у життєво важливі орган - голову (ухвала Апеляційного суду Київської області від 21.04.2016).

Суд касаційної інстанції погодився з таким висновком апеляційного суду, зазначивши у своєму рішенні, що твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про агресивну поведінку потерпілого ОСОБА_10 та його друзів є неспроможними, оскільки з показань свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і відеозапису конфлікту вбачається, що саме ОСОБА_6 поводився агресивно по відношенню до інших учасників конфлікту та був ініціатором бійки (ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.06.2017).

Отже в ході судового розгляду і апеляційного розглядів у цьому кримінальному провадженні були встановлені всі обставини події злочину, а показання ОСОБА_9 не встановлюють жодних нововиявлених обставин та суперечать доказам, які оцінювались судами першої, апеляційної та касаційної інстанції.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про наявність нововиявлених обставин, здійснив перегляд вироку фактично лише в частині призначеного покарання, не навів мотивів необхідності скасування вироку та ухвалення аналогічного вироку в межах первісного обвинувачення.

Крім того, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування ст. 49 КК України з огляду на наступне.

Згідно з ч.5 ст.74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст.49 цього Кодексу.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею тяжкого злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 вчинив злочин 18.05.2013, а вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.06.2014 набрав законної сили 21.04.2016, тобто в межах строків, визначених п.4 ч.1. ст.49 КК України.

З огляду на викладене, суд безпідставно звільнив ОСОБА_6 від призначеного покарання на підставі п.4 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.05.2024 щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3