Справа № 571/1249/24
Провадження № 1-кп/571/59/2025
УХВАЛА

04 листопада 2025 року селище Рокитне

Рокитнівський районний суд Рівненської області, в складі судді одноособово ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції), обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого-адвоката ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 0000010 від 03.01.2024 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби Збройних Сил України за призовом під час мобілізації, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

в с т а н о в и в :

В провадженні Рокитнівського районного суду Рівненської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000010 від 03.01.2024 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_4 під час досудового розслідування не застосовувався.

Ухвалою суду від 12 травня 2025 року надано дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_4 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою суду від 08 вересня 2025 року судове провадження по справі було зупинено до розшуку обвинуваченого.

Відповідно до ухвали суду від 04 листопада 2025 року провадження у справі відновлено.

08 травня 2025 року та повторно 04 листопада 2025 року прокурором подано клопотання про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів без визначення розміру застави.

Клопотання обґрунтовується наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме:

1.Обвинувачений може переховуватися від органу досудового розслідування та суду. Обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину за який, передбачено безальтернативне понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання. ОСОБА_4 проживає на віддаленій відстані від суду, а саме: АДРЕСА_1 . Обвинувачений в судові засідання 21.11.2024, 11.12.2024, 23.01.2025 та 25.02.2025 не з`явився. Ухвали суду від 23.01.2025 та 25.02.2025 про привід обвинуваченого залишилися не виконаними. Відповідно до інформації ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 самовільно залишив військову частину. Крім того, ОСОБА_4 ухвалою Рокитнівського районного суду від 08.09.2025 оголошено в розшук та в подальшому 03.11.2025 о 16 год. 30 хв. затримано в м. Чорноморськ Одеської області.

2.Обвинувачений може незаконно виливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що обвинувачений може вилинути на свідків, які разом з ним проходили військову службу в одній військовій частині, в тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій. При цьому, ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. На даний час свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в судовому засіданні не допитані.

Таким чином, обвинувачений як особисто, такі і через інших осіб, будучи обізнаним із переліком свідків у кримінальному провадженні, шляхом умовлянь, чиненням тиску, погрозами га/або будь-яким іншим чином може вплинути на цих осіб з метою серед іншого зміни показань про обставини провадження, або взагалі відмови від дачі показань.

3.Обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Обґрунтовується тим, що обвинувачений ОСОБА_4 перебуваючи на волі, розуміючи тяжкість вчинення кримінального правопорушення, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, в якому обвинувачується, як військовослужбовець може умисно вчинити самокалічення або симулювати хвороби, підробивши для цього відповідні документи, оформлювати документи щодо набуття ним інвалідності або опікунства над непрацездатними особами, щоб не перебувати в умовах ізоляції від суспільства.

4.Обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Обгрунтовується тим, що ОСОБА_4 є раніше не судимою особою, проте існує великий ризик вчинення інших кримінальних правопорушень останнім, оскільки у зв`язку із самовільним залишенням військової частини йому припинено виплату грошового забезпечення та він офіційно не працевлаштований, а відтак у нього відсутня можливість отримання будь якого доходу із законних джерел.

За таких обставин при наявності ризиків не має можливості застосувати до обвинуваченого інший запобіжний захід.

Посилаючись на норми КПК України, просить застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Малехів Жовківського району Львівської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з вищою освітою, не судимого, у військовому званні «солдат», запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів, без визначення розміру застави.

Захисник обвинуваченого-адвокат ОСОБА_5 подав заперечення на клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у якому зазначив наступне.

Обвинувачений зареєстрований та фактично проживає в селі Мелехів Львівського району Львівської області, має місці соціальні відносини зі своєю родиною, вину не заперечує, а тому на думку сторони захисту, домашній арешт, як міра запобіжного заходу, забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним покладених судом процесуальних обов`язків.

За законом сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого особа підозрюється, не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку у разі призначення особі покарання у вигляді позбавлення волі.

Небезпека переховування обвинуваченого не може бути оцінена виключно на основі тяжкості покарання яке йому загрожує у разі визнання його судом винним. Наявність небезпеки повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою.

Таким чином на переконання сторони захисту, можливість обвинуваченого в подальшому ухилятися від суду з метою уникнення відповідальності чи продовжити свою злочинну діяльність, або впливати на свідків є лише припущенням сторони обвинувачення, а запобігти вказаним ризикам дасть можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту, котрий буде достатньою гарантією для забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Посилаючись на норми КПК України та рішення Європейського суду з прав людини просив клопотання сторони обвинувачення задовольнити частково та обрати (застосувати) відносно ОСОБА_4 запобіжний захід не більше суворий ніж домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_4 погодився з його захисником та пояснив, що після проведеного підготовчого судового засідання він повернувся у загін та потрапив у лікарню. Після лікарні мав повернутися до загону, але загубив телефон і не зміг будь кому зателефонувати. Згодом був затриманий. Просив застосувати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши учасників судового провадження, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Ухвалою суду від 12 травня 2025 року надано дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_4 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ухвали суду від 08 вересня 2025 року, судове провадження по справі було зупинено до розшуку обвинуваченого. Провадження у справі відновлено 04 листопада 2025 року.

Відповідно до протоколу затримання від 03.11.2025, обвинуваченого ОСОБА_4 затримано 03 листопада 2025 року о 16 год. 30 хв. у м.Чорноморськ Одеської області.

Той факт, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого умисного злочину, до місця дислокації підрозділу самостійно не повернувся, в судові засідання неодноразово не з`являвся, що стало підставою для оголошення його в розшук вказує на те, що останній може ухилитися від суду та продовжити злочинну діяльність, свідчить про наявність ризиків, передбаченого п.1 та п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину, що узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у рішенні від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України».

Згідно ч. 8 ст. 176 КПК України визначено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402 - 405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої статті 176 КПК України, тобто тримання під вартою.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та його належної поведінки, на час судового провадження необхідно застосувати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та не вбачає можливим застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених цим кодексом.

За приписами ч.4 ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

З огляду на зазначене,суд не визначає обвинуваченому розмір застави.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 194, 196, 197, 315, 372, 395 КПК України, суд,

у х в а л и в:

Клопотання задовольнити.

Застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» на строк 60 днів, до 02 січня 2026 року, без визначення розміру застави.

Ухвала діє до 02 січня 2026 року включно.

Ухвала про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали направити начальнику ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненської апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено о 09 год 10 хв 05.11.2025.

Суддя ОСОБА_1