"20" жовтня 2025 р. Справа № 363/464/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ;

при секретарі ОСОБА_2 ;

за участю прокурора ОСОБА_3 ;

обвинуваченого ОСОБА_4 ;

обвинуваченого ОСОБА_5 ;

обвинуваченого ОСОБА_6 ;

обвинуваченого ОСОБА_7 ;

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції);

захисника ОСОБА_9 ;

захисника ОСОБА_10 ;

захисника ОСОБА_11 ;

представника потерпілого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_13 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Вишгород клопотання прокурора Вишгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії обов`язків покладених у зв`язку із внесенням застави у кримінальному провадженні № 0000997, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.08.2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 296, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 296 КК України, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вишгородського районного суду Київської області перебуває вищезазначений обвинувальний акт.

Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі визначено суддю ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 29.01.2025 року в межах кримінального провадження призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 10.02.2025 року обвинувальний акт призначено до судового розгляду.

Під час судового розгляду в судовому засіданні 20.10.2025 року прокурором подано: клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 ; клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 ; клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 ; клопотання про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_7 .

В свою чергу, захисником обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_11 подано клопотання про зменшення суми застави встановленої ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва в кримінальному провадженні № 1-кп/761/27891/24, справа 761/422193/24 по обвинуваченню ОСОБА_7 в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 162, ч.4 ст. 296 та ч.1 ст.263 КК України та приведення її до встановлених законом розмірів.

Щодо клопотань сторони обвинувачення про продовження строку дії запобіжних заходів, обраних відносно обвинувачених.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжні заходи є одним з різновидів заходів забезпечення кримінального провадження, що мають особливий порядок застосування в силу своїх негативних наслідків щодо сфери особистих прав та свобод підозрюваного чи обвинуваченого, яких вони можуть зазнати у разі застосування до них запобіжного заходу.

Порядок застосування запобіжних заходів визначається у ст. 194 КПК України, у ч. 1 якої зазначається, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Отже, ухвалення судом рішення про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного чи обвинуваченого є належним правовим результатом розгляду та вирішення відповідного клопотання тоді і лише тоді, коли судом на основі наданих доказів буде встановлено відповідну сукупність умов, а саме існування обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один ризик, що передбачений у ст. 177 КПК України, а також неможливість або недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Не виконання хоча б однієї з вищезазначених умов призводить до іншого правового результату, ніж застосування запобіжного заходу у відповідності до заявленого клопотання.

На додаток до цього чинне кримінальне процесуальне законодавство визначає можливість та процедуру продовження строку обраного запобіжного заходу, у тому числі під час підготовчого судового засідання.

Так, відповідно до положень ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку запобіжного заходу має відповідати загальним вимогам, встановленим у ст. 184 КПК України щодо клопотання про обрання запобіжного заходу. Разом з тим з метою унеможливлення непропорційного втручання у право обвинуваченого на свободу та особисту недоторканість клопотання про продовження строку запобіжного заходу, у тому числі тримання під вартою, має також містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Отже, для задоволення клопотання про продовження строку запобіжного заходу, суду необхідно встановити не тільки стандарту сукупність умов, наявність якої є необхідною для обрання запобіжного заходу, але і встановити той факт, що ризики, які стали причиною для застосування запобіжного заходу, продовжують існувати або з`явилися нові ризики, передбачені у ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Вимоги щодо форми та змісту клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу визначені приписами ч. 2, 3 ст. 201 КПК України.

Отже, для задоволення клопотання про зміну запобіжного заходу, суду необхідно встановити, що потреба в застосуванні до обвинуваченого конкретного запобіжного заходу відпала, а інший (більш м`який) запобіжний захід здатен забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків та здатен запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 .

Клопотання прокурора мотивовано наявністю обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України, а також наявністю ризиків вчинення ОСОБА_4 дій, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У судовому засіданні прокурори підтримали подане клопотання, просили його задовольнити у повному обсязі з викладених у ньому підстав.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 заперечила проти задоволення клопотання прокурора, зазначивши, що клопотання прокурора носить формальний характер, ризики вказані у клопотанні нічим не підтверджені. Зазначила, що обвинувачений ОСОБА_4 не намагається уникнути відповідності, має міцні соціальні зв`язки родину, дружину та дітей. Прохала суд застосувати відносно ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з електронним засобом контролю.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечив проти задоволення клопотання прокурора та підтримав позицію захисника.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_13 підтримав клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 . Проти зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 заперечував.

Розглянувши матеріали поданого клопотання, заслухавши учасників судового провадження, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 13.10.2024 року. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02.01.2025 року строк тримання під вартою продовжено до 15.02.2025 року включно. Ухвалою суду від 10.02.2025 року строк тримання під вартою продовжено до 09.04.2025 року. Ухвалою суду від 02.04.2025 року строк тримання під вартою було продовжено по 01.06.2025 року включно. Ухвалою суду від 21.05.2025 року строк тримання під вартою було продовжено по 20.07.2025 року включно. Ухвалою суду від 16.07.2025 року строк тримання під вартою було продовжено по 13.09.2025 року включно. Ухвалою суду від 03.09.2025 року строк тримання під вартою було продовжено по 01.11.2025 року включно.

При постановленні вказаних ухвал судами встановлено обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України, а також наявність ризиків вчинення ОСОБА_4 дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

27.01.2025 року складено і затверджено обвинувальний акт, вручено ОСОБА_4 , після чого направлено до суду. Після цього в межах судового провадження проведено підготовче судове засідання та розпочато судовий розгляд з дослідженням доказів сторони обвинувачення.

З огляду на відсутність нових фактичних обставин, досліджені на даному етапі докази сторони обвинувачення, у суду відсутні підстави для інших висновків в частині обґрунтованості обвинувачення, ніж тих, що були викладені у вищезазначених ухвалах.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що наявних матеріалів кримінального провадження достатньо для висновку щодо обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про наявність правової підстави для застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу, а саме наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні семи кримінальних правопорушень, три з яких є тяжкими злочинами, а один з яких є особливо тяжким злочином, за кожне з яких передбачено основне покарання у виді позбавлення волі, та знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватості у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, з метою уникнення відповідальності, може переховуватися від суду. Суд також враховує особливу суспільну небезпечність, інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 296, ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України.

Судом також встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 одружений, має неповнолітню дитину, постійне місце проживання, займається суспільно корисною (волонтерською) працею, бере участь у громадському житті, а також у допомозі Збройним Силам України. Разом з тим, сукупність вказаних факторів не створює переваги над ризиком вчинення ОСОБА_4 дій, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно не усувають будь-якого сумніву щодо існування такого ризику.

Суд також враховує раніше встановлені під час судового провадження обставини існування відносно ОСОБА_4 також іншого обвинувального акту за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 255, ч. 5 ст. 186 КК України, що на даний момент часу перебуває на розгляді іншого суду.

Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 може переховуватися від суду, що непоправно позначиться на виконанні завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України.

Отже, суд вважає доведеним продовження існування ризику того, що ОСОБА_4 може вчинити дії, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У межах даного кримінального провадження наявні свідки, потерпілі, показання яких в силу положень ст. 352 КПК України мають бути досліджені судом безпосередньо під час судового розгляду.

У зв`язку з цим в межах даного кримінального провадження пріоритетним є створення умов, за яких показання допитаних під час досудового розслідування свідків, потерпілих будуть залишатися повними, точними та достовірними для їх подальшого дослідження під час судового розгляду.

В аспекті вищевикладеного, зважаючи на наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає реальним ризик того, що обвинувачений ОСОБА_4 може незаконно в будь-який спосіб впливати на свідків та потерпілих, що може призвести до неповноти, недостовірності чи неточності показань цих осіб під час їх допиту в судовому розгляді. Таким чином, суд вважає доведеним ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В аспекті вищевикладеного, зважаючи на наявність ризику, передбаченого п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає реальним ризик того, що обвинувачений ОСОБА_4 може будь-яким іншим чином перешкоджати руху цього кримінального провадження. Таким чином, суд вважає доведеним ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи мету, спосіб та обстановку вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, конкретні обставини вчинення діянь, вчинення яких інкримінується ОСОБА_4 , особу обвинуваченого ОСОБА_4 , зважаючи на доведеність існування ризиків вчинення дій, передбачених п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, судом встановлено, що ОСОБА_4 , не маючи суттєвих, стримуючих соціальних факторів, може вчинити інше кримінальне. В аспекті цього судом також враховано факт обвинувачення ОСОБА_4 в іншому кримінальному провадженні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 255, ч. 5 ст. 186 КК України.

Вищевикладене суд вважає достатнім для констатації доведеності ризику вчинення ОСОБА_4 дій, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, то суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Вирішуючи питання про справедливість та пропорційність виду запобіжного заходу, суд враховує положення ч. 3 ст. 176 КПК України, відповідно до якого тримання під вартою є найтяжчим видом запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України - тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , будучи раніше не судимим, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України. Санкцією ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 186 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років. Санкцією ч. 4 ст. 187 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років.

Отже, судом встановлено наявність виключної правової підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а відповідно і можливість продовження строку тримання під вартою за умови доведеності факту неможливості застосування більш м?якого запобіжного заходу.

Вирішуючи питання про можливість застосування більш м?якого запобіжного заходу, суд враховує конкретні обставини кримінальних правопорушень, їх суспільну небезпечність та характер вчинених діях, за яким обвинувачується ОСОБА_4 та які спрямовані, зокрема, проти життя та здоров`я особи, проти громадського порядку і безпеки. Крім того, суд враховує наявність відносно ОСОБА_4 іншого обвинувачення у вчиненні значної кількості кримінальних правопорушень, що перебуває на розгляді іншого суду. При цьому суд також враховує, що за всіма обвинуваченнями у вину ОСОБА_4 ставиться вчинення кримінальних правопорушень проти життя, здоров`я осіб, проти власності, громадського порядку та безпеки. Крім того, суд враховує ті обставини, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 на всій території України введено воєнний стан та запроваджено заходи правового режиму воєнного стану, вчинення кримінальних правопорушень в умовах якого суттєво підвищує їх суспільну небезпечність.

На підставі вищевикладеного, враховуючи дані про особу обвинуваченого, а також наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих правопорушень, з огляду на фактичні обставини за яких обвинуваченому інкримінується їх вчинення, їх підвищену суспільну небезпечність, суд доходить до висновку про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки жоден інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе забезпечити достатньо ефективний стримуючий характер по відношенню до ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З огляду на викладене, зважаючи на обставини вчинення кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого, суд вважає допустимим продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 . Отже, клопотання прокурора підлягає задоволенню. Відповідно клопотання захисника про зміну запобіжного заходу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, його характер та конкретну обстановку вчинення, особу обвинуваченого, наявність реального ризику вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення, з огляду на задоволення клопотання прокурора, суд доходить до висновку, що строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 підлягає продовженню строком на 60 (шістдесят) днів.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України суд не вбачає підстав для визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Щодо клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 .

Клопотання прокурора мотивовано наявністю обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 296 КК України, а також наявністю ризиків вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 дій, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У судовому засіданні прокурори підтримали подане клопотання, прохали суд задовольнити його у повному обсязі з викладених у ньому підстав.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 заперечив проти задоволення клопотання прокурора, та суду зазначив, що пред`явлене його підзахисному обвинувачення є необґрунтованим, зазначені прокурором ризики не доведені. Жодного впливу на свідків чи потерпілих ОСОБА_5 не здійснювалось. Наполягає на тому, що ОСОБА_5 має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання, має на утриманні неповнолітніх дітей, матір похилого віку. Прохав суд змінити запобіжний захід на більш м`який у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання прокурора, та підтримав позицію свого захисника.

Представник потерпілого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_13 , підтримав клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 та прохав суд його задовольнити.

Розглянувши матеріали поданого клопотання, заслухавши учасників судового провадження, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що на підставі ухвали слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області від 17.08.2024 року та ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02.01.2025 року обвинуваченому ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 28.02.2025 року включно. Ухвалою суду від 10.02.2025 року строк тримання під вартою продовжено по 09.04.2025 року включно. Ухвалою суду від 02.04.2025 року строк тримання під вартою було продовжено по 01.06.2025 року включно. Ухвалою суду від 21.05.2025 року, що була змінена ухвалою Київського апеляційного суду від 03.06.2025 року в частині визначення кінцевої дати строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, строк тримання під вартою продовжено до 19.07.2025 року включно. Ухвалою суду від 16.07.2025 року строк тримання під вартою було продовжено по 13.09.2025 року включно. Ухвалою суду від 03.09.2025 року строк тримання під вартою було продовжено по 01.11.2025 року включно.

При постановленні вказаних ухвал судами встановлено обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 296 КК України, а також наявність ризиків вчинення ОСОБА_5 дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

27.01.2025 року складено і затверджено обвинувальний акт, вручено ОСОБА_5 , після чого направлено до суду. Після цього в межах судового провадження проведено підготовче судове засідання та розпочато судовий розгляд з дослідженням доказів сторони обвинувачення.

З огляду на відсутність нових фактичних обставин, досліджені на даному етапі докази сторони обвинувачення, у суду відсутні підстави для інших висновків в частині обґрунтованості обвинувачення, ніж тих, що були викладені у вищезазначених ухвалах.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що наявних матеріалів кримінального провадження достатньо для висновку щодо обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 296 КК України.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про наявність правової підстави для застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу, а саме наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні чотирьох кримінальних правопорушень, три з яких є тяжкими злочинами, за кожне з яких передбачено основне покарання у виді позбавлення волі, та знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватості у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, з метою уникнення відповідальності, може переховуватися від суду. Суд також враховує особливу суспільну небезпечність, інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 296, ч. 4 ст. 186 КК України.

Судом також встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 одружений, має неповнолітніх двох дітей, матір похилого віку, яка є інвалідом 3 групи загального захворювання, постійне місце проживання, офіційно працевлаштований. Разом з тим, сукупність вказаних факторів не створюють переваги над ризиком вчинення ОСОБА_5 дій, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно не усувають будь-якого сумніву щодо існування такого ризику.

Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_5 може переховуватися від суду, що непоправно позначиться на виконанні завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України.

Отже, суд вважає доведеним продовження існування ризику того, що ОСОБА_5 може вчинити дії, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У межах даного кримінального провадження наявні свідки, потерпілі, показання яких в силу положень ст. 352 КПК України мають бути досліджені судом безпосередньо під час судового розгляду.

У зв`язку з цим в межах даного кримінального провадження пріоритетним є створення умов, за яких показання допитаних під час досудового розслідування свідків, потерпілих будуть залишатися повними, точними та достовірними для їх подальшого дослідження під час судового розгляду.

В аспекті вищевикладеного, зважаючи на наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає реальним ризик того, що обвинувачений ОСОБА_5 може незаконно в будь-який спосіб впливати на свідків та потерпілих, що може призвести до неповноти, недостовірності чи неточності показань цих осіб під час їх допиту в судовому розгляді. Таким чином, суд вважає доведеним ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зважаючи на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає реальним ризик того, що обвинувачений ОСОБА_5 може будь-яким іншим чином перешкоджати руху цього кримінального провадження. Таким чином, суд вважає доведеним ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи мету, спосіб та обстановку вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, конкретні обставини вчинення діянь, вчинення яких інкримінується ОСОБА_5 , особу обвинуваченого ОСОБА_5 , зважаючи на доведеність існування ризиків вчинення дій, передбачених п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, судом встановлено, що ОСОБА_5 , не маючи суттєвих стримуючих соціальних факторів, може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вищевикладене суд вважає достатнім для констатації доведеності ризику вчинення ОСОБА_5 дій, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, то суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Вирішуючи питання про справедливість та пропорційність виду запобіжного заходу, суд враховує положення ч. 3 ст. 176 КПК України, відповідно до якого тримання під вартою є найтяжчим видом запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України - тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , будучи раніше не судимим, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 296 КК України. Санкцією ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 186 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.

Отже, судом встановлено наявність виключної правової підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а відповідно і можливість продовження строку тримання під вартою за умови доведеності факту неможливості застосування більш м?якого запобіжного заходу.

Вирішуючи питання про можливість застосування більш м?якого запобіжного заходу, суд враховує конкретні обставини кримінальних правопорушень, їх суспільну небезпечність та характер вчинених діянь, за яким обвинувачується ОСОБА_5 та які спрямовані, зокрема, проти життя та здоров`я особи, проти громадського порядку і безпеки. Крім того, суд враховує ті обставини, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 на всій території України введено воєнний стан та запроваджено заходи правового режиму воєнного стану, вчинення кримінальних правопорушень в умовах якого суттєво підвищує їх суспільну небезпечність.

На підставі вищевикладеного, враховуючи дані про особу обвинуваченого, а також наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих правопорушень, з огляду на фактичні обставини за яких обвинуваченому інкримінується їх вчинення, їх підвищену суспільну небезпечність, суд доходить до висновку про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки жоден інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе забезпечити достатньо ефективний стримуючий характер по відношенню до ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З огляду на це, зважаючи на обставини вчинення кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого, суд вважає допустимим продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 . Отже, клопотання прокурора підлягає задоволенню. Відповідно клопотання захисника про зміну запобіжного заходу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, його характер та конкретну обстановку вчинення, особу обвинуваченого, наявність реального ризику вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення, з огляду на задоволення клопотання прокурора, суд доходить до висновку, що строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 підлягає продовженню строком на 60 (шістдесят) днів.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України суд не вбачає підстав для визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Щодо клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 .

Клопотання прокурора про продовження строку дії тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 мотивовано наявністю обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 296, ч. 4 ст. 186 КК України, а також наявністю ризиків вчинення обвинуваченим дій, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У судовому засіданні прокурори підтримали подане клопотання з викладених у ньому підстав, просили задовольнити у повному обсязі.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_10 заперечив проти задоволення клопотання прокурора, зазначив, що клопотання є формальним, не обґрунтованим, зазначені у ньому ризики прокурором не доведені та не підтверджені жодними доказами. Наполягає на тому, що ОСОБА_6 добровільно з`явився до слідчого поліції та дав покази. Наміру впливати на свідків та потерпілих він не має. Прохав суд застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з застосуванням електронного засобу контролю, або визначти альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Обвинувачений ОСОБА_6 заперечив проти задоволення клопотання прокурора, повністю підтримав позицію захисника.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_13 підтримав клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 та прохав його задовольнити.

Розглянувши матеріали поданого клопотання, заслухавши учасників судового провадження, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25.09.2024 року надано дозвіл на затримання ОСОБА_6 для доставки останнього в судове засідання для розгляду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25.09.2024 року ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 14.10.2024 року включно. Судом встановлено, що вказана ухвала була предметом розгляду в апеляційному провадженні, за результатами якого була залишена без змін.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02.01.2025 року ОСОБА_6 було продовжено строк тримання під вартою до 15.02.2025 року включно.

Ухвалою суду від 10.02.2025 року строк тримання під вартою було продовжено по 09.04.2025 року включно. Ухвалою суду від 02.04.2025 року строк тримання під вартою було продовжено по 01.06.2025 року включно. Ухвалою суду від 21.05.2025 року строк тримання під вартою продовжено по 20.07.2025 року включно. Ухвалою суду від 16.07.2025 року строк тримання під вартою продовжено по 13.09.2025 року включно. Ухвалою суду від 03.09.2025 року строк тримання під вартою продовжено по 01.11.2025 року включно.

При постановленні вказаних ухвал судами було констатовано наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 296, ч. 4 ст. 186 КК України, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

27.01.2025 року було затверджено обвинувальний акт та вручено ОСОБА_6 , після чого обвинувальний акт направлено до суду. З цього моменту в межах судового провадження проведено підготовче судове засідання та розпочато судовий розгляд з дослідженням доказів сторони обвинувачення.

З огляду на досліджені докази сторони обвинувачення на даному процесуальному етапі, суд не вбачає підстав вважати, що інкриміноване ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 296, ч. 4 ст. 186 КК України, є необґрунтованим.

У свою чергу, процесуальне законодавство не містить чітких критеріїв визначення ступеня обґрунтованості обвинувачення, його обсягу та змісту, але відповідно до усталеної практики ЄСПЛ під обґрунтованим обвинуваченням, не вдаючись до сутності та змісту самого обвинувачення, слід розуміти таке обвинувачення, що підкріплюється сукупністю певних відомостей, доказів, обставин та фактів, що дають можливість переконати об`єктивного спостерігача в причетності особи до вчинення кримінального правопорушення. Тобто, встановлення обґрунтованості обвинувачення особи у вчиненні кримінального правопорушення не вимагає встановлення у її діях ознак кримінального правопорушення, доведення їх відповідними доказами та не вимагає констатації того факту, що саме ця особа вчинила відповідне кримінальне правопорушення, а лише вимагає визначення того, що особа може бути причетна до вчинення відповідного кримінального правопорушення.

З огляду на відсутність нових фактичних обставин, у суду відсутні підстави для інших висновків в частині обґрунтованості обвинувачення, ніж тих, що були викладені в ухвалах слідчого судді від 25.09.2024 року та від 02.01.2025 року, а також ухвалах суду від 10.02.2025 року, 02.04.2025 року, 21.05.2025 року, 03.09.2025 року.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що наявних матеріалів кримінального провадження достатньо для висновку щодо обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 296, ч. 4 ст. 186 КК України.

Суд приходить до висновку про наявність правової підстави для застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу, а саме наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Щодо продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, то судом встановлено, що у клопотанні прокурора зазначається про наявність ризику вчинення ОСОБА_6 дій, які передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні чотирьох кримінальних правопорушень, з яких три є тяжкими злочинами, за кожне з яких передбачено основне покарання у виді позбавлення волі, та знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватості у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, з метою уникнення відповідальності, може переховуватися від суду. Суд також враховує особливу суспільну небезпечність, інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 296, ч. 4 ст. 186 КК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, офіційних джерел доходу немає, рухомого та нерухомого майна, у тому числі на території Вишгородського району Київської області немає, неодружений, дітей та будь-яких інших осіб на утриманні немає. Таким чином, у ОСОБА_6 відсутні будь-які соціальні, сімейні, економічні чи будь-які інші фактори, які б стримували його від можливої негативної процесуальної поведінки, у тому числі, щодо ухилення від явки до суду.

Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду, що непоправно позначиться на виконанні завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України.

Отже, суд вважає доведеним продовження існування ризику того, що ОСОБА_6 може вчинити дії, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.

У межах даного кримінального провадження наявні свідки, потерпілий та потерпіла, показання яких в силу положень ст. 352 КПК України мають бути досліджені судом безпосередньо під час судового розгляду. Показання свідків та потерпілих, що були відібрані під час досудового розслідування, однак не були безпосередньо досліджені судом під час судового розгляду шляхом повторного допиту свідків та потерпілих, не можуть бути покладені в основу доказової бази кожної з сторін кримінального провадження та в основу майбутнього судового рішення.

У зв`язку з цим в межах даного кримінального провадження пріоритетним є створення умов, за яких показання допитаних під час досудового розслідування свідків будуть залишатися повними, точними та достовірними для їх подальшого дослідження під час судового розгляду.

В аспекті вищевикладеного, зважаючи на наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає реальним ризик того, що обвинувачений ОСОБА_6 може незаконно в будь-який спосіб впливати на свідків та потерпілих, що може призвести до неповноти, недостовірності чи неточності показань цих осіб під час їх допиту в судовому розгляді. Таким чином, суд вважає доведеним ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

В аспекті вищевикладеного, зважаючи на наявність ризику, передбаченого п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає реальним ризик того, що обвинувачений ОСОБА_6 може будь-яким іншим чином перешкоджати руху цього кримінального провадження. Таким чином, суд вважає доведеним ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Враховуючи мету, спосіб та обстановку вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, конкретні обставини вчинення діянь, вчинення яких інкримінується ОСОБА_6 , особу обвинуваченого ОСОБА_6 , зважаючи на доведеність існування ризиків вчинення дій, передбачених п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, судом встановлено, що ОСОБА_6 , не маючи стримуючих факторів, роботи, офіційних джерел доходу, може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вищевикладене суд вважає достатнім для констатації доведеності ризику вчинення ОСОБА_6 дій, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, то суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Вирішуючи питання про справедливість та пропорційність виду запобіжного заходу, суд враховує положення ч. 3 ст. 176 КПК України, відповідно до якого тримання під вартою є найтяжчим видом запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України - тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 , будучи раніше не судимим, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 296, ч. 4 ст. 186 КК України. Санкцією ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 186 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.

Отже, судом встановлено наявність виключної правової підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а відповідно і можливість продовження строку тримання під вартою за умови доведеності факту неможливості застосування більш м?якого запобіжного заходу.

Вирішуючи питання про можливість застосування більш м?якого запобіжного заходу, суд враховує конкретні обставини кримінальних правопорушень, їх суспільну небезпечність та характер вчинених діях, за яким обвинувачується ОСОБА_6 та які спрямовані, зокрема, проти життя та здоров`я особи, проти громадського порядку і безпеки. Крім того, суд враховує ті обставини, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 на всій території України введено воєнний стан та запроваджено заходи правового режиму воєнного стану, вчинення кримінальних правопорушень в умовах якого суттєво підвищує їх суспільну небезпечність.

На підставі вищевикладеного, враховуючи дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, суспільно-корисною працею не займається, не має постійного джерела прибутку, а також наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих правопорушень, з огляду на фактичні обставини за яких обвинуваченому інкримінується їх вчинення, їх підвищену суспільну небезпечність, суд доходить до висновку про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки жоден інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе забезпечити достатньо ефективний стримуючий характер по відношенню до ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З огляду на це, зважаючи на обставини вчинення кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого, суд вважає допустимим продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 . Отже, клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, його характер та конкретну обстановку вчинення, особу обвинуваченого, наявність реального ризику вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення, з огляду на задоволення клопотання прокурора, суд доходить до висновку, що строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 підлягає продовженню строком на 60 (шістдесят) днів.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України суд не вбачає підстав для визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Щодо клопотання прокурора про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_7 .

Клопотання прокурора мотивовано наявністю обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України, а також наявністю ризиків вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

У судовому засіданні прокурор підтримала подане клопотання, прохала суд його задовольнити.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_11 в судовому засіданні категорично заперечував проти задоволення клопотання прокурора, зазначивши, що обвинувачений ОСОБА_7 жодним чином не порушує покладені на нього обов`язки, тому вважає, що необхідності в їх продовженні немає.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав позицію свого захисника.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_13 підтримав клопотання прокурора про продовження строку дії обов`язків, покладених на ОСОБА_7 , та прохав суд його задовольнити.

Розглянувши матеріали поданого клопотання, заслухавши учасників судового провадження, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 194 КПК України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25.09.2024 року обвинуваченому ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою без альтернативного запобіжного заходу у виді застави. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11.11.2024 року строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою було продовжено з можливістю внесення застави у розмірі 908 400 грн. 00 коп.

13.11.2024 року обвинувачений ОСОБА_7 був звільнений з-під варти у зв`язку з внесенням застави, у зв`язку з чим відповідно до ухвали слідчого судді від 11.11.2024 року до нього застосовуються визначені процесуальні обов`язки.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 06.01.2025 року строк дії процесуальних обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_7 , було продовжено до 15.02.2025 року включно. Ухвалою суду від 10.02.2025 року перелік обов`язків, покладених на ОСОБА_7 частково змінено, та продовжено строк їх дії по 09.04.2025 року включно. Ухвалою суду від 02.04.2025 року строк дії процесуальних обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_7 , було продовжено по 01.06.2025 року включно. Ухвалою суду від 21.05.2025 року строк дії процесуальних обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_7 , було продовжено по 20.07.2025 року включно. Ухвалою суду від 16.07.2025 року строк дії процесуальних обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_7 , було продовжено по 13.09.2025 року включно. Ухвалою суду від 03.09.2025 року строк дії процесуальних обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_7 , було продовжено по 01.11.2025 року включно.

Судом не встановлено наявності підстав для скасування чи зміни обов`язків. У зв`язку з цим клопотання прокурора про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_7 , підлягає задоволенню.

Щодо клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_11 про приведення суми застави до встановлених законом розмірів та її зменшення.

Суд зазначає, що обставини, викладені у вказаному клопотанні, вже були предметом розгляду в судових засіданнях та висновки суду викладені в ухвалах від 10.02.2025 року та від 02.04.2025 року. Інших обставин та доказів, які б зумовлювали необхідність для повторного розгляду судом поданого клопотання, захисником не наведено.

Суд зауважує, що тлумачення приписів ч. 3 ст. 183 КПК України дає можливість зробити висновок, що при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд визначає альтернативний запобіжний захід у виді застави. При цьому ч. 3 ст. 183 КПК України не відсилає до положень ч. 5 ст. 182 КПК України в частині визначення розміру застави як альтернативного запобіжного заходу. Натомість процесуальне законодавство вимагає від суду визначення того розміру застави, який буде «достатнім» для виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Це пов`язано з тим, що у такому випадку застава є альтернативним запобіжним заходом для особи, до якої першочергово застосовується найбільш тяжкий запобіжний захід, який спрямований на суттєве стримування обвинуваченого від вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. У зв`язку з цим застава, як альтернативний запобіжний захід, має забезпечити такий же стримуючий ефект як і першочергово обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

ОСОБА_7 обвинувачується, зокрема, у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, що дає підстави для виходу за межі розмірів застави, які визначені ч. 5 ст. 182 КПК України.

Ухвалою слідчого судді від 11.11.2024 року достатнім та обґрунтованим розміром застави було визначено саме 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Вказана ухвала у встановленому законом порядку стороною захисту не оскаржувалася. На даному етапі кримінального провадження, за наявності ризиків вчинення ОСОБА_7 дій, передбачених п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, наявності обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України, судом не встановлено підстав для зменшення розміру застави.

Керуючись статтями 176-178, 182, 183, 193-194, 197, 199, 331, 372, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Вишгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави строком на 60 (шістдесят) днів по 18.12.2025 року включно.

Утримувати обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у державній установі «Київській слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Клопотання прокурора Вишгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави строком на 60 (шістдесят) днів по 18.12.2025 року включно.

Утримувати обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у державній установі «Київській слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Клопотання прокурора Вишгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави строком на 60 (шістдесят) днів по 18.12.2025 року включно.

Утримувати обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у державній установі «Київській слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_11 про зменшення розміру застави залишити без задоволення.

Клопотання прокурора Вишгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії обов`язків покладених на обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , строк покладених на нього процесуальних обов`язків:

- прибувати за першим викликом до прокурора та суду;

- не відлучатись за межі Вишгородського району Київської області та міста Києва без дозволу прокурора та суду;

- утримуватись від спілкування зі свідками та іншими обвинуваченими у кримінальному провадженні;

- повідомляти прокурора або суд про зміну свого місця проживання, роботи та засобів зв`язку;

- носити електронний засіб контролю.

Строк дії обов`язків встановити по 18.12.2025 року включно.

Повідомити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що відмова від носіння засобу електронного контролю, умисне зняття, пошкодження або інше втручання в його роботу з метою ухилення від контролю, а рівно намагання вчинити зазначені дії є невиконанням обов`язків, покладених судом на підозрюваного, обвинуваченого при обранні запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі або у вигляді домашнього арешту.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 22.10.2025 року о 12 год. 45 хв.

Головуючий суддя ОСОБА_1