Справа №303/9239/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у кримінальному провадженні №0001074 від 02.10.2025 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и в:

В провадженні Мукачівського міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження №0001074 від 02.10.2025 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

У судовому засіданні прокурор підтримав подане ним клопотання про продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 60 днів з попередньо визначеним розміром застави та просив відмовити у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу, посилаючись на тяжкість кримінального правопорушення, що інкримінується обвинуваченому ОСОБА_5 , що є особливо тяжким злочином, суворість передбаченого покарання, у разі визнання останнього винуватим, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на даний час не втратили своєї актуальності та не зменшилися; недостатність застосування альтернативних запобіжних заходів, які не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні просив в задоволенні клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити та підтримав подане ним письмове клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу, обгрунтоване відсутністю ризиків, передбачених вимогами ст. 177 КПК України, зокрема, відсутній ризик здійснення обвинуваченим незаконного впливу на потерпілого, який не має жодних претензій до обвинуваченого; у матеріалах справи та в клопотанні прокурора відсутні будь-які дані, що вказують на те, що обвинувачений ОСОБА_5 притягувався до кримінальної відповідальності, що спростовують ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення; обвинувачений є діючим військовослужбовцем, який після отриманих в ході виконання бойових завдань постійно повертався на службу, не здійснював дії щодо ухилення від служби, що свідчить про відсутність ризику переховування від суду. Враховуючи особу обвинуваченого, який є учасником бойових дій, позитивно характеризується за місцем військової служби, проживає разом з батьками, які потребують лікування та активного догляду, а також те, що перебування під вартою може негативно вплинути на отримані ним в ході проходження військової служби численні поранення, просив застосувати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний період доби або зменшити розмір застави.

Обвинувачений ОСОБА_5 просив змінити обраний відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, підтримавши доводи захисника щодо зміни запобіжного заходу.

Потерпілий ОСОБА_4 підтримав клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт в нічний період доби.

Заслухавши доводи учасників судового провадження, дослідивши матеріали поданих клопотань, суд приходить до слідуючого висновку.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 27.11.2025 відносно обвинуваченого ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб до 24.01.2026 року включно.

За ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

При застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує вимоги статі 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, статті 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою.

Згідно вимог статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників судового процесу та інше.

Вимогами статті 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при обранні або продовженні дії запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, в тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

У відповідності до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про продовження (зміну) запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений ст.177 КПК України, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначених прокурором.

Згідно положень ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

При вирішенні питання щодо можливості зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Тримання під вартою у відповідності до пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Взяття заявника під варту має бути необхідним для забезпечення його присутності в суді, але водночас інші, менш суворі заходи можуть бути достатніми для досягнення цієї мети (Рішення "Хайредінов проти України"). Затримання особи є настільки серйозним запобіжним заходом, що воно є виправданим, лише якщо інші, менш суворі, заходи були розглянуті та визнанні недостатніми для забезпечення захисту індивідуальних або суспільних інтересів, які можуть вимагати затримання відповідної особи.

Загальне положення щодо розумних строків тримання під вартою викладено у правовій позиції ЄСПЛ в рішеннях у справі "Харченко проти України", "Лабіта проти Італії", згідно з якою розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення.

Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Відповідно до ч. 4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання щодо запобіжного заходу прокурор не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті.

Подане прокурором клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою фактично є дублюванням попереднього клопотання про продовження запобіжного заходу та не містить жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність та актуальність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. У клопотанні наведено лише загальні посилання на можливість переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілого та вчинення іншого кримінального правопорушення, без наведення конкретних фактичних обставин, які б обґрунтовували реальність таких ризиків саме на час його розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор, слідчий доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Суд вважає доведеним в ході розгляду клопотання продовження існування ризику, передбаченого п.1 ч.1ст.177 КПК України, тобто можливість переховування ОСОБА_5 від суду, враховуючи тяжкість правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується.

Водночас, суд зазначає, що інші ризики, передбачені ст. 177 КПК України, з урахуванням позиції потерпілого, який не має претензій до обвинуваченого, та підтримує клопотання сторони захисту, а також за відсутності будь-яких даних, що свідчать про вчинення ОСОБА_5 іншого кримінального правопорушення, на даний час суттєво зменшилися та не мають такого ступеня інтенсивності, який би зумовлював необхідність подальшого тримання під вартою.

Практикою ЄСПЛ визначено, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, але тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (рішення у справі «Єчус проти Литви»).

З врахуванням вищенаведеного суд, приймаючи до уваги значне зменшення ризиків передбачених п.1, 3 та 5 ч.1ст.177 КПК України, не наведення прокурором обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою та не доведення прокурором неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, приходить до висновку, що подальше перебування під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , який є військовослужбовцем, учасником бойових дій, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, перестало бути обґрунтованим та виправданим.

Разом з тим, суд вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний період доби, про що просить сторона захисту, не відповідатиме ступеню суспільної небезпечності інкримінованого кримінального правопорушення та не забезпечить у повній мірі досягнення мети запобіжного заходу, визначеної ст. 177 КПК України.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе змінити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою на більш м`який у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю із покладанням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, оскільки такий вид запобіжного заходу буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Керуючись ст.ст.177, 314, 315, 316, 376 КПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого - відмовити.

Клопотання захисника про зміну запобіжного заходу - задовольнити частково.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_1 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю до 18 березня 2026 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 в період домашнього арешту обов`язки:

- цілодобово не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;

- носити електронний засіб контролю;

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися із міста Мукачево без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця військової служби;

- утриматися від спілкування із потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до уповноваженого підрозділу ДМС України свій паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, за наявності.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 з під варти негайно.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1