Провадження № 1-кп/554/1017/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2025 року місто Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі

прокурора ОСОБА_2 ,

захисника ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000193 за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 194 КК України,

В С Т А Н О В И В :

На розгляді в суді перебуває вищевказане кримінальне провадження.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраного обвинуваченій ОСОБА_4 , на строк 60 днів. В обгрунтування клопотання зазначає, що під час досудового розслідування до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який надалі продовжено ухвалою суду до 07 листопада 2025 року. ОСОБА_4 обвинувачується у перешкоджанні законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України, в умисному пошкодженні чужого майна шляхом підпалу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України. Прокурор зазначає, що строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою закінчується, у зв`язку з чим такий строк необхідно продовжити. Клопотання обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у двох епізодах злочинної діяльності, а саме шляхом підпалу автомобіля, що перебував у користуванні військовослужбовців, і такий злочин пов`язаний із перешкоджанням законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань, належить до злочинів проти основ національної безпеки України, що є найбільш суспільно небезпечними, а також умисному пошкодженні чужого майна шляхом підпалу. Тобто особі інкриміновано вчинення тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше 5 років. Прокурор зазначає, що злочини вчинені з корисливих мотивів, за грошову винагороду. Водночас наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме, на думку прокурора, обвинувачена ОСОБА_4 може переховуватися від суду через усвідомлення можливості втрати свободи, у разі визнання винуватою у вчиненні злочинів. У клопотанні зазначає, що обвинувачена не має міцних соціальних зв`язків, постійних джерел доходу та офіційного місця роботи, раніше притягувалася до кримінальної відповідальності та є наркозалежною особою. Тому, ризик переховування обвинуваченої унеможливить судовий розгляд цього провадження. Крім того, обвинувачена може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, які надали викривальні показання щодо обвинуваченої. Також ОСОБА_4 може продовжити вчинення кримінальних правопорушень, у вчиненні яких вона обвинувачується, або вчинити інше кримінальне правопорушення. На переконання прокурора, на теперішній час вказані ризики не зменшилися і виправдовують тримання обвинуваченої під вартою. Крім того, відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених ст. ст. 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-408, 407, 408, 429, 437-442 КПК України. Враховуючи викладене, на переконання прокурора, неможливо запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор підтримав заявлене клопотання та просив задовольнити, продовживши строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраного обвинуваченій ОСОБА_4 , без визначення розміру застави як альтернативного запобіжного заходу.

Обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник у судовому засіданні не заперечували проти клопотання прокурора.

Вислухавши думки сторін кримінального провадження, дослідивши необхідні матеріали кримінального провадження, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Оскільки справа перебуває на стадії судового розгляду по суті суд не дає оцінки обґрунтованості підозри.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним стороною обвинувачення.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 КПК України.

За змістом ст. 199 КПК України суд, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе й виправдане.

Ризиком же в контексті кримінального провадження є певна обґрунтована ступінь ймовірності того, що обвинувачений вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Так, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави від 10 червня 2025 року до підозрюваної ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, без визначення розміру застави.

Надалі ухвалою слідчого судді від 04 серпня 2025 року вказаний запобіжний захід продовжено до 10 вересня 2025 року включно.

09 вересня 2025 року суд обрав (продовжив) обвинуваченій запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 07 листопада 2025 року.

З вищевказаної ухвали слідчого судді та суду видно, що під час досудового розслідування та обрання запобіжного заходу судом було встановлено наступні ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачена може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Суд вважає, що вищевказані ризики продовжують існувати з огляду на таке.

Злочини проти основ національної безпеки України є найбільш небезпечними посяганнями на суспільні відносини, що забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені тяжких злочинів, за один з яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до десяти років.

Тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. При цьому ризик втечі оцінюється у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками.

Суд враховує, що обвинувачена ОСОБА_4 має постійне місце проживання, одружена, неповнолітніх дітей на утриманні немає, з професійно-технічною освітою, офіційно не працює та не має сталих джерел доходу. Також обвинувачена зазначає, що утримує батька, який хворіє і самостійно не пересувається, та матір, яка має онкологічне захворювання.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, який затверджено Законом України № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, який продовжено до теперішнього часу.

На думку суду, враховуючи характер і тяжкість злочинів, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 194 КК України, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , що відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими, а також суворість можливого покарання, що загрожує обвинуваченій в разі визнання її винуватою, а саме у виді позбавлення волі на строк від 3 до 10 років; обставини наявності (продовження) воєнного стану в Україні, а також фактичні бойові дії на значній її території, - у своїй сукупності дає достатні підстави для висновку, що ризики, які встановлені в ухвалах суду та зазначені прокурором, не зменшилися, навпаки підсилюються воєнним станом, а жоден інший запобіжний захід не може їм запобігти.

Отже, прокурор довів ризик ухилення обвинуваченої від суду, що залишається реальним з огляду на тяжкість злочинів, у вчинені яких обвинувачується ОСОБА_4 , а також у зв`язку із суворістю можливого покарання, яке загрожує за такі злочини, у разі визнання особи винуватою у їх вчиненні. Все це може спонукати обвинувачену залишити місце проживання, у тому числі, покинути межі України, що унеможливить своєчасне виконання процесуальних рішень та перешкодить здійсненню правосуддя та досягненню завдань кримінального провадження.

Тому, суд враховує відомості про особу й поведінку обвинуваченої, а також ризики можливого учинення повторних кримінальних правопорушень, рівень небезпеки обвинуваченої для суспільства.

Таким чином, суд бере до уваги тяжкість обвинувачення не як самостійну підставу для подальшого продовження строку тримання під вартою обвинуваченої, а в сукупності з іншими обставинами, які мають правове значення та враховуються при вирішенні цього процесуального питання.

Про наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачена може продовжити злочинну діяльність свідчить зухвалість інкримінованих їй дій.

Вказані дані про особу обвинуваченої в сукупності з обсягом пред`явленого обвинувачення та характером інкримінованих дій свідчать про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Сукупність наведених обставин свідчить про те, що з моменту взяття ОСОБА_4 під варту та до моменту вирішення цього клопотання прокурора суттєво не змінилися обставини, які стали підставою для обрання та продовження строку цього запобіжного заходу.

Нових, суттєвих обставин, які б давали підстави для зміни запобіжного заходу суду не надано, тоді як встановлені вище ризики не зникли та не зменшилися, що в сукупності виправдовує подальше застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченої.

Таким чином, є достатні правові підстави для обрання відносно обвинуваченої ОСОБА_4 під час судового розгляду цього кримінального провадження найбільш суворого запобіжного запобіжного заходу, а саме у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Водночас відповідно до ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Суд звертає увагу, що ОСОБА_4 обвинувачується, серед іншого, у вчиненні злочину проти основ національної безпеки, передбаченого ч. 1 ст. 114-2 КК України.

Зважаючи на викладене вище та враховуючи встановлені судом ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились, наведені вище обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в їх сукупності, суд не вбачає достатніх і переконливих підстав для визначення під час дії воєнного стану розміру застави як альтернативного запобіжного заходу щодо обвинуваченої.

Проте, ці відомості, з огляду на зазначені вище обставини, що мають правове значення при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, навіть у їх сукупності не спростовують висновки суду щодо неможливості запобігти наведеним вище ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, у разі незастосування до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, а тому не є належною і достатньою підставою для визначення обвинуваченій згаданого альтернативного запобіжного заходу.

Отже, клопотання прокурора необхідно задовольнити.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.177, 183, 314-316, 369-372, 376 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 01 січня 2026 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, захисникам, прокурору.

В частині запобіжного заходу ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1