Справа № 740/6553/24
Провадження № 1-кп/740/153/25
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2025 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

- прокурор ОСОБА_3 ,

- потерпілі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

- представник потерпілих адвокат ОСОБА_6 ,

- обвинувачений ОСОБА_7 ,

- захисник адвокат ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 126 Кримінального кодексу України у кримінальному провадженні № 000076 від 11 червня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 122 КК України,

установив:

У Ніжинському міськрайонному суді Чернігівської області перебуває на розгляді вказане кримінальне провадження; судове засідання призначено на 06 жовтня 2025 року 14-00 год.

У судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав письмове клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 126 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, яке мотивоване тим, що згідно з обвинувальним актом кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КК України, вчинене ОСОБА_7 10 червня 2023 року. Тобто з моменту його вчинення пройшло більше ніж 2 роки, а тому з урахуванням вимог п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, перебіг строків давності притягнення ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 126 КК України закінчився. Оскільки на цей час існують матеріально-правові та процесуально-правові підстави для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, то цивільні позови потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_9 слід залишити без розгляду, що узгоджується з приписами ч. 1 ст. 129 КПК України.

Обвинувачений підтримав клопотання захисника, не заперечував проти звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності згідно зі ст. 49 КК України і закриття кримінального провадження з цих підстав.

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання, вважав за можливе звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, оскільки строк давності притягнення його до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КК України закінчився, а цивільні позови в цій частині залишити без розгляду.

Потерпілі ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , а також їхній представник адвокат ОСОБА_10 заперечили проти задоволення клопотання захисника обвинуваченого, оскільки необхідно встановити факт вини обвинуваченого, а потім закривати кримінальне провадження.

Заслухавши думку учасників справи, перевіривши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Згідно з обвинувальним актом, який надійшов до суду 05 листопада 2024 року ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 10.06.2023 близько 18 год., більш точного часу не встановлено, ОСОБА_7 , прибувши до будинковолодіння, яке розташоване в дачному кооперативі "Сонячний" за адресою: АДРЕСА_1 , зайшов до приміщення передпокою вказаного будинку, де на ґрунті тривалих неприязних відносин та під час виниклого конфлікту з ОСОБА_9 , діючи умисно, з метою заподіяння фізичного болю, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у виді заподіяння фізичного болю потерпілому та бажаючи їх настання, умисно хапав та стискав праву руку ОСОБА_9 , чим спричинив останньому забій м?яких тканин ІІ пальця правої кисті, що завдало йому фізичного болю та не спричинило при цьому тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, тобто в умисному вчиненні інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Також 10.06.2023 близько 18 год., більш точного часу не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи на території подвір`я біля будинку, який розташований в дачному кооперативі "Сонячний" за адресою: Чернігівська область, Ніжинський район, с. Хвилівка, 20, де на ґрунті тривалих неприязних відносин та під час виниклого конфлікту з рідною сестрою ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою заподіяння побоїв, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у виді завдання фізичного болю потерпілій та бажаючи їх настання, умисно завдав одного удару правою рукою в ділянку обличчя ОСОБА_4 , від якого вона впала на землю, чим спричинив потерпілій забій носа, що завдало їй фізичного болю та не спричинило при цьому тілесних ушкоджень.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашні або насильству» під домашнім насильством розуміється діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім?ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім?єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашне насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п. b ст.3 Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами від 11 травня 2011 року домашнє насильство це всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 відповідно до ст. 1, 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» вчинив домашнє насильство у формі фізичного насильства.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, тобто в умисному завданні удару, який завдав фізичного болю та не спричинив тілесних ушкоджень.

Згідно із ч. 5 ст. 28 КПК України кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Звільнення від кримінальної відповідальності це врегульована законом відмова держави від засудження особи, яка вчинила злочин, і від застосування щодо неї примусу у формі покарання.

Статтею 44 КК України встановлено, що особа, яка вчинила злочин звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Згідно із ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

За змістом ст. 49 КК України, звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим і застосовується за таких умов: 1) вчинення особою кримінального правопорушення; 2) з дня вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили минули визначені ч. 1 ст. 49 КК України строки давності; 3) особа не ухилялася від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч. 1 ст. 49 цього Кодексу строків не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків та відсутність обставин, що зупиняють їх перебіг. Звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є нереабілітуючою підставою, тому закон надає право обвинуваченому заперечувати проти закриття провадження і в такому разі судовий розгляд продовжується у загальному порядку.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 у справі № 598/1781/17 (провадження №13-47кс20), звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК (сплив строків давності), є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.

ОСОБА_7 обвинувачується, зокрема, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України є кримінальним проступком, і який згідно з обвинувальним актом мав місце 10.06.2023.

Станом на цей час сплинув установлений ст. 49 КК України дворічний строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності. При цьому в справі відсутні жодні докази на підтвердження того, що протягом указаного строку обвинувачений вчинив нове кримінальне правопорушення.

Отже, судом не встановлено обставин, які б виключали звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Дотримання умов, передбачених ч. 1-3 ст. 49 КК України, та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінчення строків давності є обов`язковим. Відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності буде порушенням прав обвинуваченого, що є недопустимим. Крім цього, така відмова може призвести до порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо розгляду справи упродовж розумного строку, що є також неприйнятним. Така правова позиція викладена в постанові колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 734/3220/17.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Ураховуючи викладене, суд вважає за можливе задовольнити клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження у частині обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 126 КК України закрити. При цьому судовий розгляд кримінального провадження в частині обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України слід продовжити.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності тягне за собою певний правовий наслідок, зокрема, щодо розгляду цивільних позовів потерпілих.

Так, ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 травня 2025 року прийнято до розгляду в кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 122 КК України, позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та позовну заяву ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; визнано ОСОБА_4 та ОСОБА_9 цивільними позивачами, ОСОБА_7 цивільним відповідачем.

Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

Вирішення цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі суперечить вказаним вище нормам закону.

Окрім того, п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» роз`яснено, що в разі закриття кримінальної справи цивільний позов не розглядається, а вимоги потерпілих можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

Оскільки суд дійшов висновку про закриття кримінального провадження в частині обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 126 КК України, то з огляду на вищенаведене наявні підстави для залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_9 , який є потерпілим у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 126 КК України, до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

При цьому, як убачається з обвинувального акта, ОСОБА_4 є також потерпілою у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України, а тому вирішення питання про залишення без розгляду її цивільного позову на цьому етапі судового розгляду є недоречним.

Керуючись ст. 2, 26, 129, 284, 286, 288, 376 КПК України, суд

ухвалив:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження у частині обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 126 КК України закрити.

Судовий розгляд кримінального провадження в частині обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України продовжити.

Позовну заяву ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, залишити без розгляду, роз`яснивши потерпілому право пред`явити цивільний позов у порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1