ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 185/5987/18

провадження № 51-2585 км 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції),

ОСОБА_6 ,

захисник ОСОБА_7 (у режимі

відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

виправданого за пред`явленим йому обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 Кримінального кодексу України

(далі - КК).

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

1. За вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2024 року ОСОБА_8 визнано невинуватим та виправдано за ч. 4 ст. 187 КК на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК)у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

2. Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 30 квітня 2025 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_8 залишив без змін.

3. Органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу та з погрозою застосування такого насильства (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло та із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень за таких обставин.

4. 20 лютого 2018 року приблизно о 02:00 год. ОСОБА_8 , разом із особою 1 та особою 2, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, зустрілися біля буд. АДРЕСА_2 , де заздалегідь розподіливши ролі, підійшли до кв. 5 вказаного будинку, та з метою реалізації злочинного умислу, направленого на вчинення розбійного нападу, поєднаного з проникненням у житло, за попередньою змовою групою осіб, із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, постукали в двері вищевказаної квартири.

5. У той час у квартирі АДРЕСА_3 тимчасово перебували потерпілий ОСОБА_9 та свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Почувши стукіт у вхідні двері, 20 лютого 2018 року, приблизно о 02:05 год., свідок ОСОБА_11 відкрив вхідні двері вищевказаної квартири.

6. У цей момент особа 1, яка перебувала у вказаний час разом із особою 2, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, та ОСОБА_8 , із метою безперешкодного проникнення до приміщення вказаної квартири, почала погрожувати свідку ОСОБА_11 предметом, візуально схожим на пістолет. Останній, злякавшись фізичної розправи зі сторони вказаних вище осіб, почав відходити від вхідних дверей у приміщення квартири, у напрямку кухонної кімнати. Скориставшись цим, ОСОБА_8 разом з особою 1 та особою 2, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, проникли в середину квартири.

7. Потрапивши до квартири та продовжуючи спільну, злочину діяльність, ОСОБА_8 разом із особою 1 та особою 2, матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження, керуючись злочинним протиправним умислом спрямованим на скоєння нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу та з погрозою застосування такого насильства (розбій), за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у житло, підійшли до приміщення кухні, де перебували ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , наказали їм лягти на підлогу, обличчям донизу. Після чого особа 1 та особа 2, матеріали відносно яких виділені в окремі кримінальне провадження, почали наносити ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , які лежали на підлозі кухні, удари ногами по кінцівкам та тулубу. В цей час ОСОБА_8 зайшов до загальної кімнати де перебували ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_9 , наказав останньому вийти із загальної кімнати до коридору та лягти на підлогу обличчям донизу. У подальшому ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію спільного, злочинного умислу на незаконне збагачення за рахунок майна, яке йому не належить, розуміючи, що майно, яке знаходиться в зазначеній квартирі є чужим майном і правомочність в частині розпорядження таким в нього відсутні, оглянув речі ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_9 у загальній кімнаті. Далі ОСОБА_8 повернувся до ОСОБА_9 , який перебував у коридорі квартири, лежачи на підлозі обличчям до низу, та почав знімати із останнього золоті та срібні вироби, після чого заліз до кишені штанів ОСОБА_9 звідки витяг мобільний телефон марки «Мейзу М3Z» і таким чином заволодів вище зазначеними речами ОСОБА_9 .

8. Далі ОСОБА_8 , маючи протиправний злочинний умисел на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , маючи при собі заздалегідь принесений собою предмет, візуально схожий на биту, підійшов до останнього, та наніс йому в область спини із лівої сторони удари ногами та два удари вищевказаним предметом, а саме - один удар в область лівої ноги та удар в область правої ноги, у результаті чого ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому середньої третини великогомілкової кістки правої гомілки, які відносяться до тяжких за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення.

9. У подальшому 20 лютого 2018 року о 02:15 год. ОСОБА_8 разом з особою 1 та особою 2, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, вийшли із квартири будинку АДРЕСА_2 , вийшли із під`їзду вказаного будинку та зникли у невідомому напрямку.

10. Своїми протиправними, злочинними діями ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому середньої третини великогомілкової кістки правої гомілки, які відносяться до тяжких за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення, а також ОСОБА_8 разом із особою 1 та особою 2, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, завдали матеріальної збиток потерпілому на суму 2619,20 грн.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

11. У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі ОСОБА_8 , просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

12. На обґрунтування свого прохання зазначає, що суд апеляційної інстанції в порушення вимог ч. 3 ст. 404 КПК лише частково задовольнив клопотання прокурора про дослідження доказів, при цьому належним чином не мотивував свого рішення про відмову в іншій частині. Стверджує, що апеляційний суд помилково погодився з оцінкою доказів, яку надав суд першої інстанції у своєму вироку, зокрема, щодо того, що: ненадання під час судового розгляду витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) у кримінальному провадженні № 0000521 від 20 лютого 2018 року становить порушення; протокол тимчасового доступу до речей і документів від 18 червня 2018 року проведений слідчим СВ Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області є недопустимим доказом. Наголошує, що до апеляційної скарги були долучені завірені копії ухвал слідчих суддів на підставі яких були проведені ці слідчі дії; що в виправдувальному вироку взагалі не зазначено про протоколи тимчасового доступу до речей і документів від 25 червня 2018 року та не надано їм оцінку; аналітична довідка, що додавалась до доручення, яке було відкрито стороні захисту в порядку ст. 290 КПК та долучалося до апеляційної скарги, є недопустимим доказом; протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05 квітня 2018 року є недопустимими доказами, з огляду на те, що відповідно до журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області відомості про потерпілого, свідка та понятого за 05 квітня 2018 року не зазначено. При цьому прокурор стверджує, що копії цього журналу не досліджувалися судом першої інстанції.

13. Апеляційним судом взагалі не перевірено доводи апеляційної скарги про те, що: суд першої інстанції у порушення п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК не зазначив формулювання обвинувачення, яке пред`явлено особі й визнане судом недоведеним, а також, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, зазначений в обвинувальному акті, відрізняється від формулювання обвинувачення, яке, за позицією суду першої інстанції, висував орган досудового розслідування; виправдувальний вирок містить істотні суперечності щодо підстав для виправдання; в резолютивній частині виправдувального вироку не зазначено рішення щодо вирішення цивільного позову; неправильно надано оцінку постанові прокурора від 14 березня 2018 року про зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення з ч. 1 ст. 122 на ч. 4 ст. 187 КК.

14. Також наголошує, що позиція апеляційного суду про недоведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч. 4 ст. 187 КК є помилковою, оскільки потерпілий ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_10 , які безпосередньо були допитані в суді першої інстанції, впізнали ОСОБА_8 як особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, інші свідки також підтвердили обставини злочину, однак зазначили, що не впізнають нападника.

15. Зазначає, що через безпідставне виправдання ОСОБА_8 не було призначено покарання та звертає увагу, що апеляційним судом залишено поза увагою невирішення цивільного позову потерпілого, доля якого обов`язково мала бути вирішена.

16. Стверджує, що оскільки в суді апеляційної інстанції 30 квітня 2025 року о 12:55 год було здійснено повторний авторозподіл, замінено одного з судів, а судове засідання відбулося того ж дня о 14:20 год, то суддя ОСОБА_14 об`єктивно не мав достатнього часу для ознайомлення з матеріалами справи.

17. Заперечень на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходило.

Позиції учасників судового провадження

18. Прокурор ОСОБА_5 підтримав касаційну скаргу в повному обсязі. Прокурор ОСОБА_6 частково підтримала касаційну скаргу. Захисник ОСОБА_7 по суті заперечувала щодо задоволення поданої касаційної скарги.

Мотиви Суду

19. Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.

20. Статтею 433 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не уповноважений досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржених судових рішеннях, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Відповідно до ч. 2 цієї статті суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

21. Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Вирішуючи питання про наявність зазначених підстав, суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. Скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій через неповноту судового розгляду (ст. 410 КПК) і невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК) чинним кримінальним процесуальним законом не передбачено.

22. Як визначено ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

23. Згідно з ч. 1 ст. 373 КПК виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. При цьому за п. 1 ч. 3 ст. 374 цього Кодексу у мотивувальній частині виправдувального вироку зазначаються: формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

24. За змістом ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Зазначені положення узгоджуються зі змістом ч. 2 ст. 17 КПК, відповідно до якої ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

25. Згідно з вимогами ст. 91 КПК доказуванню у кримінальному провадженні підлягають, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та в установлених КПК випадках - на потерпілого.

26. Обвинувальний вирок може бути постановлено судом лише в тому випадку, коли винуватість обвинуваченої особи доведено поза розумним сумнівом. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння або пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у його вчиненні.

27. Положеннями кримінального процесуального закону передбачено, що рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом із точки зору його законності й обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону, фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

28. Ухвала апеляційного суду - це рішення вищого суду стосовно законності й обґрунтованості вироку, який перевіряється в апеляційному порядку, воно повинно відповідати тим же вимогам, що і вирок суду першої інстанції, тобто бути законним і обґрунтованим.

29. Згідно з ч. 2 ст. 419 КПК при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

30. Із приписів статей 7, 404, 419 КПК у їх взаємозв`язку вбачається, що суд апеляційної інстанції зобов`язаний перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, а також аргументи, наведені сторонами під час апеляційного провадження, дати на них вичерпну відповідь.

31. Під час перегляду вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 апеляційний суд зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримався.

32. Як убачається з матеріалів кримінального провадження вироком місцевого суду ОСОБА_8 визнано невинуватим та виправдано за ч. 4 ст. 187 КК на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

33. Не погодившись із виправдувальним вироком щодо ОСОБА_8 прокурор оскаржив його до суду апеляційної інстанції з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам провадження, істотних порушень кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Стверджував, що, на його думку, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК доведена поза розумним сумнівом та просив апеляційний суд скасувати виправдувальний вирок та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років із конфіскацією всього належного йому майна.

34. Апеляційний суд, розглядаючи апеляційну скаргу прокурора, погодився з висновком суду першої інстанції про те, що сукупність наданих прокурором доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК, свідчить про неможливість встановити це поза будь-яким розумним сумнівом.

35. При цьому судом першої інстанції враховано, що до місцевого суду 20 липня 2018 року надійшов обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 № 0000521, затверджений 20 липня 2018 року, за ч. 4 ст. 187 КК із долученим до нього реєстром матеріалів досудового розслідування. У подальшому під час судового розгляду на доведення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення прокурором надано: витяг з ЄРДР від 20 липня 2018 року у кримінальному провадженні № 0001578 про внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення 20 лютого 2018 року за ч. 4 ст. 187 КК; рапорт про реєстрацію заяви ЄО № 4216 від 20 лютого 2018 року; постанову прокурора Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_15 від 14 березня 2018 року у кримінальному провадженні № 0000521 від 20 лютого 2018 року про зміну правової кваліфікації з ч. 1 ст. 122 КК на ч. 4 ст. 187 КК; лист на ім`я о/у ВКП Павлоградського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області директора ПТ «Ломбард Онікс» ОСОБА_16 » про надання відповіді на запит № 397 від 24 березня 2018 року; протоколи тимчасового доступу до речей і документів від 18 червня 2018 року; доручення про опрацювання інформації, отриманої від операторів телекомунікацій (у порядку ст. 71 КПК УКП (ОТЗ) ГУНП в Дніпропетровській області вих. № 51-7985 від 21 червня 2018 року про опрацювання отриманої у операторів телекомунікацій інформації про зв`язок; довідку щодо відпрацювання технічної інформації; доручення про опрацювання інформації, отриманої від операторів телекомунікацій (у порядку ст. 71 КПК УКП (ОТЗ) ГУНП в Дніпропетровській області вих. № 51-8669 від 09 липня 2018 року про опрацювання отриманої у операторів телекомунікацій інформації про зв`язок, з урахуванням місця вчинення злочину, прилеглої території та маршруту можливого руху особи; доручення про опрацювання інформації, отриманої від операторів телекомунікацій (у порядку ст. 71 КПК УКП (ОТЗ) ГУНП в Дніпропетровській області вих. № 51-8668 від 09 липня 2018 року про опрацювання отриманої у операторів телекомунікацій інформації про зв`язок; довідки щодо відпрацювання технічної інформації; довідку про встановлення анкетних даних осіб, якім належать номери мобільних телефонів за підписом начальника Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_17 ; висновок судово-медичного експерта № 92 від 23 травня 2018 року; висновок експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи № 1973/18 від 13 липня 2018 року; заяву про видачу паспорта на ім`я ОСОБА_8 ; протоколи проведення слідчих експериментів від 10 липня 2018 року за участі свідка ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_9 ; протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05 квітня 2018 року за участі потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 . Також місцевим судом заслухано показання, надані в судових засіданнях, потерпілим ОСОБА_9 , свідками ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

36. Інших доказів стороною обвинувачення до суду першої інстанції надано не було.

37. Також апеляційний суд звернув увагу, що під час судового розгляду суд першої інстанції задовольнив клопотання сторони захисту та дослідив: адвокатський запит від 23 травня 2018 року до Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області про отримання належним чином завірених копій Журналу обліку, доставлених, відвідувачів та запрошених Павлоградського ВП ГУНП Дніпропетровської області за 05 квітня 2018 року; лист на адвокатський запит про надання завіреної копії Журналу обліку, доставлених, відвідувачів та запрошених Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області за 05 квітня 2018 року разом з додатком а 4 аркушах, а саме завіреної копії Журналу; завірену копію Журналу обліку, доставлених, відвідувачів та запрошених Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області за 05 квітня 2018 року. Також за клопотанням захисника в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 .

38. Під час апеляційного розгляду було встановлено, що місцевий суд, дослідивши всі докази у сукупності, визнав частину доказів недопустимими, а частину - недостовірними.

39. Апеляційний суд, обґрунтовуючи правильність висновків місцевого суду про те, що органами досудового розслідування не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_8 правильно погодився з висновками місцевого суду про те, що:

- відповідно до обвинувального акту, надісланого до суду, ОСОБА_8 обвинувачувався, зокрема у тому, що заволодів мобільним телефоном ОСОБА_9 марки «Мейзу М3Z», проте прокурором на підтвердження винуватості ОСОБА_8 надано лист директора ПТ «Ломбард Онікс» ОСОБА_16 » відповідно до якого ОСОБА_8 надав у заставу майно 13 та 17 березня 2018 року - телефон Lenovo s90a, обвинувачення у заволодінні якого не інкримінувалося обвинуваченому;

- згідно листа директора ПТ «Ломбард Онікс» ОСОБА_16 » громадянин ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (з паспортом НОМЕР_1 , виданий Павлоградським РО ГУ ГМС України в Дніпропетровській області, 10 липня 2013 року), разом із тим до матеріалів провадження прокурор долучив копію заяви ОСОБА_8 про видачу паспорта в 2015 році у зв`язку з втратою попереднього паспорта, де є відмітка про видачу паспорта серії НОМЕР_2 , оформленого 16 грудня 2015 року;

- лист директора ПТ «Ломбард Онікс» ОСОБА_16 » не містить реквізитів та підпису уповноваженої особи, тобто не має ознак документу, з огляду на що зазначений лист був визнаний неналежним та недопустимим доказом;

- до суду надіслано обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000521, затверджений 20 липня 2018 року, проте стороною обвинувачення не було надано витяг про внесення відомостей до ЄРДР у цьому кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 122 КК і за ч. 4 ст. 187 КК, натомість долучено витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0001578, зареєстрованому 20 липня 20 липня 2018 року за обставинами від 20 лютого 2018 року;

- довідка про встановлення анкетних даних осіб, якім належать номери мобільних телефонів є неналежним доказом, оскільки із її змісту неможливо встановити у межах якого кримінального провадження, слідчої, розшукової або процесуальної дії було здобуто зазначену у ній інформацію.

40. Апеляційний суд обґрунтовано погодився з висновками місцевого суду про те, що довідки про відпрацювання інформації, отриманої від операторів телекомунікацій є недопустимими, зокрема й з огляду на те, що відсутні будь-яких інші докази, які об`єктивно вказують на особу обвинуваченого, а тому такі докази самі по собі не можуть свідчити про винуватість останнього. Суд, спростовуючи доводи прокурора щодо безпідставного визнання недопустимими доказами протоколи тимчасових доступів до речей і документів та доручення про опрацювання інформації, отриманої від операторів телекомунікацій та довідок про її відпрацювання, щодо перебування номеру телефону, який належить ОСОБА_8 , у місці та в час скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК звертає увагу, що саме по собі без додаткових доказів перебування телефона ОСОБА_8 у радіусі місця вчинення кримінального правопорушення не свідчить по причетність останнього до його вчинення.

41. Не знайшло свого підтвердження і посилання прокурора, що у виправдувальному вироку не міститься формулювання обвинувачення, яке пред`явлено особі й визнано судом недоведеним, оскільки норми кримінального процесуального закону не містять вимоги про дослівне відтворення висунутого особі обвинувачення, важливим є те, щоб було зазначено місце, час, спосіб вчинення та наслідки кримінального правопорушення, форма вини і мотиви кримінального правопорушення. У цьому випадку такі вимоги дотримані.

42. Також, місцевим судом за клопотанням сторони захисту було витребувано з архіву суду і досліджено матеріали клопотання про проведення обшуку у кримінальному провадженні № 0000521, в яких містилися протоколи допитів потерпілого ОСОБА_9 від 03 березня 2018 року та свідка ОСОБА_10 від 06 березня 2018 року, про проведення допиту яких в реєстрі матеріалів досудового розслідування відомостей не зазначено. Згідно з інформацією, що міститься у цих протоколах потерпілий повідомив, що бачив лише одного нападника, який був у балаклаві, а свідок повідомив, що було три нападники, які були одягнені в чорні куртки та на голові в них були шапки, натягнуті на обличчя так, що було видно лише очі. Судом було зазначено, що в судовому засіданні місцевого суду і потерпілий і свідок повідомили, що не змінювали свої показання, і в суді надають такі самі показання як і під час досудового розслідування.

43. Також за клопотанням сторони захисту було допитано свідків ОСОБА_20 і ОСОБА_21 , показання яких були приводом для звернення з клопотанням по проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , однак в судових засіданнях місцевого суду ці свідки повідомили, що вони не знайомі з ОСОБА_8 , вдома у останнього ніколи не були, підписи в протоколі допиту не їхні, будь яких свідчень щодо ОСОБА_8 працівникам правоохоронних органів вони не надавали.

44. Також апеляційним судом враховано, що органами досудового розслідування не здобуто доказів вилучення у ОСОБА_8 та інших співучасників злочину належного потерпілому майна або його збуту останніми третім особам.

45. Предметом апеляційного перегляду були також доводи апеляційної скарги прокурора про те, що винуватість ОСОБА_8 підтверджується протоколами впізнання за участю потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 та їхніми показаннями, наданими у суді першої інстанції, однак ці доводи не знайшли свого підтвердження й судом було зроблено висновок про те, що вони не доводять винуватості ОСОБА_8 поза розумним сумнівом.

46. Щодо впізнання потерпілим ОСОБА_9 та свідком ОСОБА_10 . 05 квітня 2018 року ОСОБА_8 за фотознімками, суд апеляційної інстанції правильно наголосив, що зазначена слідча дія оспорювалася стороною захисту та відповідно предметом дослідження суду були копії журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, відповідно до якого, в приміщенні, де проводилось впізнання, ані потерпілий ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_10 , ані залучені до слідчих дій поняті, не знаходилися в приміщенні відділення поліції 05 квітня 2018 року. Крім того, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що на місці події знаходилися три нападника, та три хлопці - ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 і дві дівчини - ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Коли відбувся дзвінок у двері квартири, то відчинив двері саме ОСОБА_11 , який у судовому засіданні суду першої інстанції від 02 липня 2019 року стверджував, що всі нападники були в масках, про те, що нападники були в масках повідомили також свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в судовому засіданні від 21 березня 2019 року.

47. На підставі наявних суперечностей щодо впізнання потерпілим ОСОБА_9 та свідком ОСОБА_10 . ОСОБА_8 , урахувавши, що всі сумніви мають трактуватися на користь обвинуваченого, суд обґрунтовано поставив під сумнів достовірність показань потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 , і належність та допустимість протоколів впізнання.

48. Надана апеляційним судом і оцінка висновків суду щодо наявності суперечливих процесуальних рішень щодо набуття потерпілим відповідного статусу та відпрацювання наданої ним під час допиту інформації щодо викраденого майна, а також й підстав для проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_8 , та було зроблено правильний висновок про те, що вони не були покладені в основу виправдувального вироку, а лише враховані судом такими, що викликають сумніви в обґрунтованості кримінального переслідування ОСОБА_8 .

49. При цьому апеляційний суд зазначив, що подія відбулася 20 лютого 2018 року, і органами досудового розслідування до 05 квітня 2018 року будь-яких слідчих дій, спрямованих на встановлення особи винного не здійснювалось, а перевірка з`єднань мобільного терміналу поблизу місця вчинення кримінального правопорушення з відповідними sim-картками була здійснена значно пізніше.

50. Обґрунтовуючи наявність сумніву законності переслідування ОСОБА_8 та відповідно про відсутність підстав для проведення обшуку 23 квітня 2018 року за місцем мешкання останнього, суди правильно зазначили про показання свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які були допитані судом першої інстанції і повідомили, що не свідчили проти ОСОБА_8 під час досудового розслідування та підпис у протоколі допиту, не ставили.

51. Також суди надали оцінку тому, що запит до ломбарду щодо укладення договору застави саме з ОСОБА_8 був зроблений 24 березня 2018 року, тобто за відсутності даних його причетності до злочину та відомостей про технічну характеристику майна, наданих його володільцем.

52. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги прокурора не знайшли свого підтвердженні, оскільки надані стороною обвинувачення докази не є достатнім підтвердженням доведення винуватості ОСОБА_8 поза розумним сумнівом. При цьому, недопустимість частини цих доказів істотним чином на мотиви виправдання не впливає.

53. Суд апеляційної інстанції, розглянувши апеляційну скаргу прокурора, відповідно до вимог ст. 419 КПК, належним чином перевірив всі наведені у ній доводи та прийняв правильне рішення про залишення виправдувального вироку щодо ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 187 КК без зміни, навівши належні і достатні мотиви та підстави ухвалення рішення, не встановив порушення закону України про кримінальну відповідальність та істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли безумовне скасування чи зміну вироку суду першої інстанції.

54. Посилання прокурора на невідповідність змісту ухвали суду апеляційної інстанції вимогам ст. 419 КПК України колегія суддів вважає безпідставними. Суд апеляційної інстанції, розглянувши апеляційну скаргу ретельно перевірив всі доводи та обґрунтовано визнав їх безпідставними. Ухвала апеляційного суду достатньо вмотивована та відповідає вимогам ст.419 КПК.

55. Не знайшли свого підтвердженні і доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції положень ч. 3 ст. 404 КПК. Так, в апеляційній скарзі прокурор також заявив клопотання про повторне дослідження доказів у порядку ч. 3 ст. 404 КПК, в тому числі й тих, які долучив до апеляційної скарги.

56. Із матеріалів кримінального провадження убачається, що в судовому засіданні апеляційного суду 30 квітня 2025 року прокурор заявив клопотання, висловлене в апеляційній скарзі, про долучення письмових доказів та дослідження цих доказів та доказів, що досліджувалися судом першої інстанції, яке апеляційним судом було задоволено частково з роз`ясненням мотивів свого рішення. В цьому ж судовому засіданні цей суд дослідив надані в судовому засіданні прокурором письмові докази, які не були досліджені судом першої інстанції, та зазначив, що докази, які були досліджені місцевим судом, досліджені ним в повному обсязі.

57. Після дослідження наданих прокурором доказів, суд уточнив про наявність доповнень в учасників кримінального провадження, та впевнившись в їх відсутності перейшов до судових дебатів.

58. Крім того, у своєму рішенні апеляційний суд не надав іншої оцінки дослідженим судом першої інстанції доказам, чого й не заперечує прокурор в касаційній скарзі.

59. Сама лише незгода сторони обвинувачення з прийнятим цим судом рішенням за результатами розгляду клопотання не свідчить про істотне порушення апеляційним судом вимог КПК. Суд не вбачає порушення вимог ч. 3 ст. 404 КПК у цьому провадженні.

60. Посилання прокурора на те, що суддя ОСОБА_14 об`єктивно не мав достатнього часу для ознайомлення з матеріалами справи, оскільки його було визначено повторним авторозподілом за короткий час до судового засідання не знайшло свого підтвердження.

61. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 16 грудня 2024 року було визначено склад колегії суддів у цьому провадженні: головуючий суддя - ОСОБА_22 , судді - ОСОБА_23 , ОСОБА_24 (т. 4 а.п. 118). Апеляційний розгляд неодноразово відкладався з різних причин, судове засідання було призначено на 14:30 30 квітня 2025 року. Цього ж дня у зв`язку з прийняттям рішення ВРП про звільнення судді ОСОБА_24 , відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями було замінено на суддю ОСОБА_25 (т. 4 а.п. 186-187). У судовому засіданні 30 квітня 2025 року, як убачається з запису судового засідання, апеляційним судом було оголошено склад суду та роз`яснено в тому числі право відводу складу суду, яких ніким з учасників апеляційного розгляду заявлено не було. При цьому в судовому засіданні приймали участь два представника сторони обвинувачення. Колегія суддів зауважує, що зміна одного судді зі складу суду в день засідання не свідчить про неможливість цим суддею ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, в тому числі і з доводами поданої апеляційної скарги.

62. Посилання в касаційній скарзі про те, що в резолютивній частині вироку місцевого суду відсутнє рішення щодо вирішення цивільного позову, що на думку прокурора є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке тягне скасування судового рішення, є необґрунтованим. Так, з мотивувальної частини виправдувального вироку щодо ОСОБА_8 вбачається, що цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 у відповідності до вимог ст. 129 КПК необхідно залишити без розгляду. Дійсно з судового рішення вбачається, що в резолютивній частині відсутня вказівка про вирішення цивільного позову, разом із тим судом було виправдано ОСОБА_8 , а тому не зазначення в резолютивній частині висновку про залишення без розгляду цивільного позову потерпілого не тягне за собою будь-яких процесуальних наслідків. Крім того, у відповідності до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання, зокрема про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

63. Мотиви незгоди з судовими рішеннями, на які посилається прокурор в касаційній скарзі, не спростовують правильності висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не містять переконливих доводів, які би дозволили Верховному Суду дійти висновку, що рішення були постановлені з істотними порушеннями норм матеріального чи процесуального права, які можуть поставити під сумнів їх законність.

64. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би були підставами для скасування ухвали апеляційного суду, про що йдеться в касаційній скарзі прокурора, Верховний Суд не встановив.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3