Справа № 711/6928/25
Номер провадження 1-кп/711/489/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2025 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Придніпровського районного суду м. Черкаси кримінальне провадження № 0001867 від 28.05.2025 стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, українця, тимчасово не працюючого, місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:

- 01.04.2003 Придніпровським районним судом м. Черкаси за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 років, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

- 30.06.2004 Придніпровським районним судом м. Черкаси за ч. 3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання у виді 6 місяців позбавлення волі за вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.04.2003 та остаточно призначене покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі; звільнений 24.09.2007 по відбуттю строку покарання;

- 23.01.2008 Придніпровським районним судом м. Черкаси за ч. 2 ст. 185, КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців, звільнений по відбуттю строку покарання 14.05.2009;

- 16.04.2010 Придніпровським районним судом м. Черкаси за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, звільнений умовно-достроково постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29.03.2012 на невідбутий строк 1 рік 25 днів;

- 29.10.2013 Придніпровським районним судом м. Черкаси за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, відповідно до ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання у вигляді 6 місяців позбавлення волі за вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.04.2010 та остаточно призначене покарання у виді 4 років позбавлення волі;звільнений по відбуттю строку покарання 16.09.2016;

- 23.08.2017 Черкаським районним судом м. Черкаси за ч. 3 ст. 185 до 3 років 3 місяців позбавлення волі;

- 22.05.2018 Соснівським районним судом м. Черкаси за ч. 2 ст. 361, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 185, ч. 1 та ч. 2 ст. 200, ч. 1 ст. 361, 70 КК України до покарання у виді 3 років 11 місяців позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання з покаранням, призначеним за вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 23.08.2017, остаточно призначене до відбування покарання у виді 4 років позбавлення волі; звільнений по відбуттю строку покарання 22.06.2021;

- 10.02.2022 Придніпровським районним судом м. Черкаси за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі; звільнений 19.06.2024 із Коростенської ВК № 71 на підставі ухвали Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11.06.2024 умовно-достроково з невідбутим терміном покарання 1 рік 2 місяці 22 дні,

- 06.05.2025 Придніпровським районним судом м. Черкаси за ч. 1 ст. 309, ст. 71 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення майнових злочинів, на шлях виправлення не став та вчинив нове умисне кримінальне правопорушення, а саме: повторно, 27.05.2025, о 13:55 годині, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України про «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, та в подальшому продовженого Указом Президента України 235/2025 від 15.04.2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», перебуваючи поблизу магазину «Велмарт», що розташований за адресою м. Черкаси, вул. Припортова, 42/1, помітив транспортний засіб марки «ГАЗ 3302», номерний знак державної реєстрації. НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_6 , маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільну небезпеку свого діяння та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, упевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, шляхом відкриття пасажирських дверей вищезазначеного транспортного засобу, який був не зачиненим, незаконно заволодів майном потерпілого, а саме мобільним телефоном марки «Xiaomi Redmi 13C 8/256», який знаходився на тримачі на панелі автомобіля, ринкова вартість якого відповідно до висновку експерта за № CE-19/124-25/9222-ТВ від 24.06.2025 становила 3624,75 грн, після чого з місця злочину з викраденим зник у невідомому напрямку, чим завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 3624,75 грн, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Своїми діями обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, визнав у повному обсязі, однак від надання показань відмовився на підставі ст. 63 Конституції України, зазначивши, що в обвинувальному акті всі фактичні обставини відображені правильно.

Прокурор в судовому засіданні зазначила, що вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю доведена зібраними під час досудового розслідування доказами, обвинувачений визнав свою вину та не оспорює фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, а тому вважає недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. З огляду на викладене, просила суд обмежитись дослідженням доказів, які характеризують особу обвинуваченого, документів, що стосуються процесуальних витрат, долі речових доказів та застосованих заходів забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу і арештів майна.

Обвинувачений проти такого порядку та обсягу дослідження доказів не заперечував.

Оскільки учасники судового провадження не оспорювали фактичні обставини провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їхньої позиції, суд у передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України порядку роз`яснив учасникам процесу, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З огляду на викладене, суд за клопотанням сторін кримінального провадження провів судовий розгляд у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, окрім даних, що характеризують обвинуваченого, і документів, що стосуються процесуальних витрат та долі речових доказів.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстав вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини чи визнає їх під примусом.

Заперечень з приводу оголошених фактичних обставин, встановлених під час досудового розслідування у кримінальному проваджені, від сторін не надійшло, учасники погодилися із кваліфікацією вчиненого діяння.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, відповідно до яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Суд дослідив та долучив до матеріалів судового провадження надані стороною обвинувачення докази, які характеризують особу обвинуваченого, та стосуються процесуальних витрат і речових доказів, зокрема:

- довідки КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради» про те, що ОСОБА_5 за медичною допомогою до лікарів нарколога та психіатра не звертався;

- копію довідки про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 19.06.2024 із ДУ «Коростенська виправна колонія (№71)» на невідбутий строк 1 рік 2 місці 22 дні;

- вимоги про наявність у ОСОБА_5 неодноразових судимостей за умисні злочини;

- копію ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.07.2025 про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу тримання під вартою строком на 60 днів до 30.08.2025 включно, із визначенням застави у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 151 400 грн;

- копію вироку Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.05.2025, відповідно до якого ОСОБА_5 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, з призначенням йому на підставі ст. 70 КК України остаточного покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі;

- постанови від 28.05.2025, 29.05.2025, 25.06.2025, 20.06.2025, 02.07.2025 про визнання речовими доказами двох слідів папілярних візерунків, змиву з ручки пасажирських дверей, дактилокарти потерпілого ОСОБА_6 , коробки від телефона Redmi 13C, диску з відеозаписами з мобільного телефона Iphone, диску з відеозаписами з камер спостереження магазину «Велмарт», дактилокарти ОСОБА_5 , які в подальшому відповідно до квитанції № 8839 передані на зберігання в кімнату для зберігання речових доказів Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області;

- 3 довідки про витрати на проведення експертизи на загальну суму 7 131,22 грн.

Вина обвинуваченого ОСОБА_5 підтверджується доказами, зібраними органом досудового розслідування, які він визнав в судовому засіданні відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Перевіривши встановлені органом досудового розслідування обставини, які не викликають сумніву у їх об`єктивності та не оспорюються учасниками судового провадження, суд вважає, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно в умовах воєнного стану, доведена повністю.

При призначенні покарання обвинуваченому суд виходить із положень ст. 65 КК України та враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, суд враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості у суспільстві.

За змістом статей 50, 65 КК України та п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України належить до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, має постійне місце проживання та реєстрації, не є особою з інвалідністю, на обліку у лікарів психіатра чи нарколога не перебуває, не має на утриманні неповнолітніх дітей чи інших осіб, є особою працездатного віку, однак офіційно не працевлаштований, вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі та усвідомив неправомірність своїх дій, розкаявся у вчиненому, висловивши щирий жаль з приводу вчиненого, та засудив свою поведінку, відсутність матеріальних претензій з боку потерпілого.

Відповідно до ст. 66 КК України суд обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 , визнає щире каяття.

При цьому, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що засноване на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що обвинувачений визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі, у вчиненому розкаявся, висловлював жаль з приводу своїх дій та критично їх оцінював, демонстрував готовність нести відповідальність за злочин, що свідчить про розуміння особою тяжкості наслідків своїх дій, бажання виправити ситуацію, що склалася з його вини. Його позиція щодо повного визнання вини є послідовною, сформована під час досудового розслідування і підтверджена у судовому засіданні.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_5 , відповідно до положень ст. 67 КК України, суд визнає рецидив злочинів.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєне кримінальне правопорушення призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі у розмірі, наближеному до мінімальної межі, передбаченої санкцією ч. 4 ст. 185 КК України.

Підстав для застосування статей 69, 75 КК України чи приписів ст. 69-1 КК України до обвинуваченого суд не вбачає у зв`язку з відсутністю передумов, за яких ці правові норми можуть бути застосовані.

Призначення ОСОБА_5 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією суду та здійснюється на підставі внутрішнього переконання судді і оцінки особистості обвинуваченого з метою досягнення мети, визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості і запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», за сукупністю вироків (ст. 71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.

Згідно з правовим висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, наведеним у постанові від 1 червня 2020 року у справі № 766/39/17, при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили, зокрема, якщо злочин, за який засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ст. 71 КК.

При застосуванні правил ст. 71 КК України судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Аналогічна позиція викладена у постанові Об`єднаної палати ККС ВС від 25.06.2018 (справа № 511/37/16-к), постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 24.05.2018 (справа № 310/3080/16-к), постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17.05.2018 у справі №128/5484/13-к.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення після постановлення вироку Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.05.2025 за ч. 1 ст. 309, ст. 71 КК України, яким він був засуджений до 1 року 6 місяців позбавлення волі, але до набрання ним законної сили, остаточне покарання ОСОБА_5 суд визначає за правилами ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за цим вироком, невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому слід обчислювати з дня набуття вироком законної сили, адже згідно з ч. 1 ст. 17 КПК України особа не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде встановлено обвинувальним вироком, тобто покарання може бути призначене лише з моменту ухвалення судом обвинувального вироку та набрання ним законної сили.

До ОСОБА_5 ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.07.2025 під час досудового розслідування застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 30.08.2025, який у подальшому продовжено ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.08.2025 на 60 днів по 27.10.2025. Підстав для зміни чи скасування застосованого запобіжного заходу суд не вбачає і вважає за необхідне залишити його до набрання вироком законної сили з метою уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, у строк призначеного обвинуваченому ОСОБА_5 за цим вироком покарання слід зарахувати строк попереднього ув`язнення обвинуваченого у межах цього кримінального провадження, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі за період тримання під вартою із 02.07.2025 по день набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 124 КПК України із обвинуваченого на користь держави необхідно стягнути документально підтверджені процесуальні витрати на проведення експертиз № СЕ-19/124-25/9222-ТВ від 24.06.2025 в розмірі 1 782 грн 80 коп; № СЕ-19/124-25/9241-Д від 26.06.2025 в розмірі 2 674 грн 20 коп; № СЕ-19/124-25/10801-Д від 23.07.2025 в розмірі 2 674 грн 20 коп.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст. 100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 100, 124, 349, 373, 374, 375, 376, 381-382 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.05.2025за ч. 1 ст. 309, ст. 71 КК України, та призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк призначеного ОСОБА_5 покарання строк попереднього ув`язнення у межах цього кримінального провадження з 02.07.2025 по день набрання вироком законної сили, із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта на загальну суму 7 131,22 грн за проведення судових експертиз:

- № СЕ-19/124-25/9222-ТВ від 24.06.2025 в розмірі 1 782 грн 80 коп;

- № СЕ-19/124-25/9241-Д від 26.06.2025 в розмірі 2 674 грн 20 коп;

- № СЕ-19/124-25/10801-Д від 23.07.2025 в розмірі 2 674 грн 20 коп.

Речові докази у справі:

-два сліди папілярних візерунків, змив з ручки пасажирських дверей, які передано до камери зберігання речових доказів Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області знищити;

-дактилокарту потерпілого ОСОБА_6 , дактилокарту підозрюваного ОСОБА_5 , диск з відеозаписом з камери відеоспостереження магазину «Велмарт», диск з відеозаписом з мобільного телефону «Iphone», що зберігаються у матеріалах кримінального провадження - залишити при матеріалах кримінального провадження;

-коробку від телефону «Redmi 13С», яку передано під зберігальну розписку потерпілому ОСОБА_6 - залишити власнику ОСОБА_6 за належністю.

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після спливу строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку, з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1