Провадження № 1-кп/127/420/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

провівши підготовче судове засідання в приміщенні суду у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 209 КК України, відомості про які внесено 03 лютого 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000054, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області 17.04.2025 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 209 КК України, затверджений 16.04.2025 року прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 .

Одночасно з обвинувальним актом на адресу суду направлено угоду про визнання винуватості, укладену 31 березня 2025 року між прокурором Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Прокурор ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні просив суд затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 з одного боку та ОСОБА_4 з іншого та ухвалити вирок, яким визначити узгоджене сторонами покарання. Вказав, що обвинувачений свою визнав у вчиненні кримінальних правопорушень визнав, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, активно сприяв досудовому розслідуванню.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 просив суд затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 з одного боку та ним з іншого і ухвалити вирок, яким визначити узгоджене сторонами покарання. Крім того, зазначив, що вказана угода укладена добровільно, він розуміє всі правові наслідки укладення угоди про визнання винуватості та згоден виконати всі покладені на нього угодою зобов`язання.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 просила затвердити вищевказану угоду та призначити узгоджене сторонами покарання.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши зміст угоди про визнання винуватості, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні, суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468 - 475 КПК України.

Зі змісту ч. 1 ст. 472 КПК України вбачається, що в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, умови застосування спеціальної конфіскації, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

Частиною 7 статті 474 КПК України передбачено, що суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

Пунктом 2 вказаної угоди ОСОБА_4 зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі повідомленої йому підозри у судовому провадженні.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повідомив, що староста села Ріжок Літинського району Вінницької області Шумський звернувся до із пропозицією, а саме оформити на ОСОБА_4 земельну ділянку. В подальшому, староста села завіз його в м. Вінницю до невідомого ОСОБА_4 нотаріуса. У нотаріуса здійснювалося оформлення документів стосовно невідомої йому земельної ділянки. При цьому, які саме документи обвинувачений підписував, йому не було відомо. Внаслідок підписання документів обвинувачений отримав від старости села Ріжок 150 доларів США. Вже згодом ОСОБА_4 дізнався, що площа земельної ділянки становить 2 га. В інші міста, окрім як Вінниця із приводу оформлення документів на земельну ділянку він не їздив. Зазначив, що взагалі він не вміє читати і писати та йому встановлена ОСОБА_7 група інвалідності у зв`язку із наявною психіатричною хворобою.

Із письмовою заявою про виділення йому у власність земельної ділянки до сільської ради не звертався. Копію паспорта громадянина України обвинувачений дав старості села, з метою оформлення документів на земельну ділянку. Зазначив, що внаслідок його дій земельною ділянкою не заволодів. Також йому, що власником вказаної земельної ділянки став кум старости села Стоколос, проте йому не відомо як це сталось, доручень він нікому не давав та хто така ОСОБА_8 йому не відомо взагалі. Також зазначив, що не пам`ятає, які показання надавав у ході досудового розслідування.

З показань обвинуваченого в судовому засіданні вбачається, що він вину у вчиненні кримінальних правопорушень не визнає, що свідчить про наявність підстав вважати, що укладення угоди не було усвідомленим. Така позиція обвинуваченого повністю суперечить пункту 2 Угоди, відповідно до якого обвинувачений ОСОБА_4 зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі повідомленої йому підозри у судовому провадженні.

Крім того, згідно угоди обвинувачений ОСОБА_4 зобов`язався також:

співпрацювати з оперативними підрозділами, органом досудового розслідування, прокурором та судом з метою викриття інших наразі не встановлених осіб, які спільно з ним вчинили вищезазначені кримінальні правопорушення та матеріали досудового розслідування щодо яких виділені в окреме провадження;

з`являтися за викликом органу досудового розслідування, прокурора чи суду та давати показання під час допиту органом досудового розслідування, прокурором, судом у ході досудового розслідування або судового розгляду будь-яких кримінальних проваджень, які стосуються кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він підозрюється (обвинувачується), а також у кримінальному провадженні стосовно осіб, за попередньою змовою з якими він вчинив вищевказані кримінальні правопорушення;

давати показання аналогічні тим, які він давав у ході досудового розслідування у кримінальному провадженні в якості підозрюваного, про обставини набуття ним права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0331 та її подальшого продажу третім особам;

надавати аналогічні показання в майбутньому, які зазначені у письмових протоколах допитів, підписаних ОСОБА_4 у ході досудового розслідування.

Разом з тим, повідомлені обвинуваченим ОСОБА_4 у судовому засіданні відомості, свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_4 взагалі не розуміє у повному обсязі які зобов`язання він на себе бере та яким чином буде їх виконувати.

Крім того, враховуючи, що не має жодних доказів виконання вказаних зобов`язань обвинуваченим, так як останній взагалі не розуміє їх зміст, суд позбавлений можливості перевірити виконання вказаних зобов`язань обвинуваченим.

Також у суду наявні сумніви в тому, чи взагалі ОСОБА_4 вірно розуміє зміст укладеної угоди із прокурором, враховуючи те, що обвинувачений зазначив, що він є особою із встановленою інвалідністю групи І підгрупи А у зв`язку із наявністю психіатричної хвороби та у свої 39 років не вміє читати та писати.

Проте, згідно обвинувачення ОСОБА_4 вчинив умисно та свідомо використання підробленого документу рішення 34 сесії 7 скликання Бірківської сільської ради Літинського району Вінницької області, реалізував свій план із заволодіння земельною ділянкою шляхом введення в оману державного реєстратора, а потім легалізував отримане майно.

Як вже зазначалось судом, вимоги ст. 474 КПК України зобов`язують суд відмовити в затвердженні угоди якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Судом встановлено наявність всіх визначених законом підстав, оскільки сторона обвинувачення, достовірно знаючи, що ОСОБА_4 є особою, що не вміє читати та писати, не має жодної, навіть початкової освіти, є особою з інвалідністю групи 1 А безстроково (не здатен до самообслуговування, потребує постійного стороннього догляду та допомоги), що підтверджено довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією № 557162 від 20.03.2014 року, не забезпечила призначення та проведення судово-психіатричної експертизи ОСОБА_4 з метою встановлення наявності медичного критерію осудності особи та надання відповіді чи може вказана особа взагалі нести кримінальну відповідальність, що є грубим порушенням вимог КПК України.

Суд вважає, що вказана угода порушує свободи та інтереси обвинуваченого. Його стан свідчить, що укладення угоди не було добровільним, оскільки під добровільністю розуміється повне усвідомлення особи та дійсне волевиявлення, а не використання вразливості недосвідченої хворої людини, яка формально не заперечувала щодо укладення угоди.

Зважаючи на викладене, суд вбачає і очевидну неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань.

Фактичні обставини встановлені судом, а саме сукупність обвинувачення ОСОБА_4 з даними про його особу та повідомленими ним в судовому засіданні обставинами, надають підстави стверджувати, що дійсні винуватці у вчиненні злочину не притягнуті до кримінальної відповідальності, згідно обвинувачення вони не встановлені, а земельною ділянкою згідно формулювання обвинувачення заволодів саме особисто ОСОБА_4 .

Вказане є підставою стверджувати, що угода не відповідає інтересам суспільства, оскільки ст. 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Затвердження вказаної угоди з огляду на завдання кримінального провадження і встановлені судом факти є неможливим. Суд може лише констатувати, що належна правова процедура щодо ОСОБА_4 під час досудового розслідування не застосована, його права порушені, досудове розслідування вказаною угодою не переслідувало легітимних цілей, визначених в тому числі і ст. 2 КПК України. З сукупності вказаних підстав суд відмовляє в затвердженні угоди.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 314 КПК України передбачено, що суд відмовивши у затвердженні угоди має повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування, в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13 від 11.12.2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК, та: повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом III КПК; або продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження, а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення.

Суд дійшов висновку про відмову у затвердженні угоди про визнання винуватості від 31.03.2025 укладеної між прокурором Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 , а підстави для відмови встановлені судом, в тому числі і неефективне досудове розслідування, без встановлення медичних критеріїв осудності особи, є підставою для повернення кримінального провадження прокурору. При цьому суд зазначає, що прокурор клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення, суду не подавав.

Зважаючи на вказане та те, що суд у підготовчому судовому засіданні суд приймає рішення про відмову у затвердженні угоди про визнання винуватості від 31.03.2025, те, що угоду було укладено під час досудового розслідування, учасники не висловлювали думку про можливість призначення обвинувального акту до судового розгляду, суд вважає, що кримінальне провадження підлягає поверненню прокурору для продовження досудового розслідування, в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України, оскільки законні підстави для продовження підготовчого судового засідання відсутні.

Щодо оскарження ухвали суду.

Статтею 392 КПК України визначено перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Серед вказаного переліку зазначено на інші ухвали у випадках, передбачених КПК України та ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Частиною 4 ст. 314 КПК України визначено, що ухвала про повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Як вже зазначалось, суд не приймає рішення про повернення обвинувального акту (п. 3 ч. 3 ст. 314КПК України), а відмовляє в угоді та повертає кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України на підставі п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України.

Статтею 314 КПК України можливість оскарження ухвали суду з прийняттям рішення, передбаченого п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України не передбачено.

Вказане свідчить, що ухвала суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 369-372, 468-474 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В затверджені угоди про визнання винуватості укладеної між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 від 31.03.2025 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 03.02.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000054 відмовити.

На підставі п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України в зв`язку із прийняттям рішення про відмову в затвердженні угоди повернути кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 209 КК України, відомості про які внесено 03 лютого 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000054 прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України.

Ухвала є остаточною, оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Суддя: