Провадження № 1-кс/643/4964/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 на повідомлення слідчого про підозру у кримінальному провадженні №0001998 від 06.07.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Салтівського районного суду міста Харкова надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 на повідомлення слідчого про підозру у кримінальному провадженні №0001998 від 06.07.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

В обґрунтування скарги заявник вказував, що у провадженні СВ ХРУП №2 ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження №0001998 від 06.07.2025 за ч.2 ст.121 КК України. 07.07.2025 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру, у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України. Вказане повідомлення про підозру підлягає скасуванню через істотні порушення КПК України, а саме: порушено презумпцію невинуватості; докази, на які посилається сторона обвинувачення, викликають розумний сумнів щодо їх достовірності, належності та допустимості; повідомлення про підозру не відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення, вказана в ньому інформація безпідставна та необґрунтована. Так, аналіз змісту повідомлення про підозру, не містить виклад обставин та обґрунтування, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в можливій причетності особи до вчинення інкримінованого йому злочину; матеріали кримінального провадження не містять жодних даних, які б вказували на наявність умислу у ОСОБА_4 , спрямованого на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_5 ; ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 діяли кожен вільно один від одного, та кожен мав свій умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень потерплому ОСОБА_5 , різного ступеню тяжкості. Сторона захисту може припустити, що якщо від дій ОСОБА_4 і утворились у потерпілого ОСОБА_5 тілесні ушкодження, то ймовірно вони за тяжкістю були або легкими тілесними ушкодженнями, або тілесними ушкодженнями середньої тяжкості. З об`єктивної сторони, навіть із тексту підозри, вбачається, що ОСОБА_4 наніс декілька ударів ногами по тулубу потерпілого і більш ніяких дій стосовно потерпілого і стосовно спричинення потерпілому тілесних ушкоджень не здійснював, умислу спрямованого на спричинення навмисних тяжких тілесних ушкоджень, які потягли смерть потерпілого не мав. А от же дії ОСОБА_4 необхідно кваліфікувати за ст.125 КК України, або за ст.122 КК України. Крім того, матеріали кримінального провадження не містять жодного доказу існування спільного умислу, спрямованого на навмисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень у двох неповнолітніх осіб ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та у повнолітнього ОСОБА_8 . У зв`язку з чим, звернувся до слідчого судді із скаргою, у якій просив скасувати повідомлення про підозру від 07.07.2025 неповнолітньому ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0001998 від 06.07.2025 за ч.2 ст.121 КК України.

До початку судового засідання адвокат ОСОБА_3 подав заяву, в якій просив розглянути скаргу за його відсутності, вимоги скарги підтримав, просив задовольнити.

Слідчий у судове засідання не з`явився, до його початку подав заяву про розгляд скарги за його відсутності, у задоволенні скарги просив відмовити, посилаючись на те, що обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, в повному обсязі підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами. На теперішній час, слідчі дії у вказаному кримінальному провадженні тривають, у зв`язку з чим підстави для скасування повідомлення про підозру ОСОБА_4 відсутні. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотиви і мета вчинення кримінального правопорушення. Умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, має місце тоді, коли в результаті описаного у ч.1 ст.121 діяння настає смерть потерпілого. Особливістю цього кваліфікованого виду умисного тяжкого тілесного ушкодження є те, що у ньому присутні два суспільно небезпечні наслідки (первинний тяжкі тілесні ушкодження і похідний смерть), психічне ставлення до яких з боку винного є різним. До заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження він ставиться умисно, а до настання смерті потерпілого від такого ушкодження необережно. При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого злочину, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, попередню поведінку винного і потерпілого, їхні взаємовідносини. Про умисел на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого, свідчить, зокрема, спричинення останньому великої кількості тілесних ушкоджень у життєво-важливі органи, зовнішні ознаки наслідків спричинених тілесних ушкоджень, стан потерпілого під час їх спричинення, поведінку підозрюваних після їх спричинення. Відповідно до усталеної судової практики у випадках, коли винний діє із невизначеним умислом (прямим або непрямим), він має відповідати за той результат (шкоду), який фактично було заподіяно. Твердження сторони захисту про те, що можна припустити, що від дій ОСОБА_4 і утворились у потерпілого ОСОБА_5 тілесні ушкодження, то ймовірно вони за тяжкістю були або легкими тілесними ушкодженнями, або тілесними ушкодженнями середньої тяжкості, та твердження щодо відсутності у підозрюваного ОСОБА_4 прямого умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень це позиція захисту. В матеріалах досудового розслідування, виключно із показів свідків, протоколів проведення слідчих експериментів, протоколу огляду трупу можна дійти висновку що за характером, локалізацією та кількістю наявних на тілі трупу тілесних ушкоджень підозрюваний ОСОБА_4 усвідомлював, що його дії можуть спричинити тяжкі наслідки і свідомо допускав це. Крім того, згідно ч.2 ст.121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене способом, що має характер особливого мучення, або вчинене групою осіб, а також з метою залякування потерпілого або інших осіб, чи з мотивів расової, національної або релігійної нетерпимості, або вчинене на замовлення, або таке, що спричинило смерть потерпілого. В диспозиції статті вказано, що злочин вчинений групою осіб, та при вчиненні даного злочину спільний умисел не потрібен. Про поняття групи осіб, вчинення умисного тяжкого тілесного ушкодження якою визнається кваліфікованим видом цього злочину, див. ст, 28 та коментар до неї. Слід підкреслити, що у ч. 2 ст. 121 йдеться про групу осіб, утворену без попередньої змови. Вчинення тяжкого тілесного ушкодження групою осіб згідно з ч. 1 ст. 28 КК має місце у випадках, якщо у ньому брали участь декілька (два або більше) виконавців без попередньої змови між собою. Також, слід враховувати той факт, що за питаннями, які були поставлені захисником у своєму клопотанні на вирішення судово-медичного експерта, вже була проведена додаткова судово-медична експертиза №10-14/30/25/0002148 від 14.08.2025 та на них судовомедичним експертом надано вичерпні відповіді. Дійсно, розмежувати, які саме тілесні ушкодження спричинив ОСОБА_4 , та які вони за ступенем тяжкості, не вдалося за можливе, оскільки, згідно даного висновку судово-медичної експертизи встановлені на трупі ОСОБА_5 тілесні ушкодження, в тому числі на голові та тулубі, мають множинний та масивний характер, розташовані на суміжних ділянках, «нашаровані» один на одне, що унеможливлює визначення послідовності спричинення тілесних ушкоджень. Тому конкретно відповісти на питання «Які саме з виявлених у потерпілого ОСОБА_5 тілесних ушкоджень спричинив ОСОБА_4 .?», «Які за ступенем тілесні ушкодження, які спричинив потерпілому ОСОБА_5 підозрюваний ОСОБА_4 .?», «Чи є ці ушкодження небезпечними для життя в час спричинення та в подальшому протіканні?», «Чи могли ці ушкодження, спричинені підозрюваним ОСОБА_4 , в своєму протіканні спричинити смерть ОСОБА_5 .?», «Чи мається прямий причинний зв?язок між спричиненими потерпілому ОСОБА_5 підозрюваним ОСОБА_4 тілесними ушкодженнями та настанням смерті потерпілого ОСОБА_5 .?» не є можливим, оскільки ОСОБА_4 вказує як на нанесення ударів ним особисто в ділянку голови, так і на нанесення ним особисто ударів в ділянку тулуба. Травма грудей та живота, встановлена у ОСОБА_5 утворилась за життя в результаті неодноразової множинної ударної дії тупих твердих предметів, в термін близько 30-60 хвилин до настання смерті, травма голови утворилась у той же самий проміжок часу. Отже, враховуючи висновки судово медичних експертиз, показання свідків стосовно дій трьох підозрюваних, які своїми діями спричинили тілесні ушкодження одного ступеня тяжкості, у кожного з них була можливість на початку конфлікту уникнути участі у побитті потерпілого, орган досудового розслідування в особі слідчого приходить до висновку про ро доведеність факту того, що між ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виникло спонтанне, ситуативне об`єднання зусиль для досягнення загального злочинного результату в процесі його вчинення. Діючи як співвиконавці, ОСОБА_4 було розпочато виконання об`єктивної сторони злочину, а ОСОБА_7 та ОСОБА_8 долучились до злочину, вчинення якого ОСОБА_4 вже розпочалося, але ще не закінчилося, та внаслідок їх спільних протиправних дій в подальшому настала смерть потерпілого ОСОБА_5 . Крім того, 25.07.2025 старшим слідчим Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_9 було проведено слідчий експеримент за участю неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_4 , законного представника неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_10 , захисника підозрюваного ОСОБА_3 , а також за участю судово-медичного експерта ОСОБА_11 , про що було складено відповідний протокол. Під час проведення вказаного слідчого експерименту, підозрюваний ОСОБА_4 розповів про обставини, які відбувались безпосередньо за його участю та які розслідуються у даному кримінальному провадженні. Після проведення слідчого експерименту, було призначено додаткову судово-медичну експертизу, згідно якої: «Показання ОСОБА_4 в цілому не протирічать в частині механізму утворення множинних тілесних ушкоджень, що були встановлені на трупі ОСОБА_5 , 1999 р.н.».

Крім того, слідчим надано слідчому судді матеріали кримінального провадження №0001998 від 06.07.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України для огляду їх у судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч.3 ст.306 КПК України відсутність слідчого, дізнавача, прокурора не є перешкодою для розгляду скарги, тому слідчий суддя розглядає скаргу адвоката ОСОБА_3 за їх відсутності.

Дослідивши скаргу, додані до неї матеріали, письмові пояснення слідчого, заявника та матеріали кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень статті 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

Відповідно до ч.ч.1, 3 статті 21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону. Кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Відповідно до п.18 ч.1 ст.3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні та у випадках, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

Згідно з вимогами частини 1 статті 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Підозра - це процесуальне рішення прокурора, слідчого (за погодженням із прокурором), яке ґрунтується на зібраних доказах під час досудового розслідування та в якому формується припущення про причетність конкретної особи до вчинення кримінального правопорушення з повідомленням про це такій особі та із роз`ясненням її прав та обов`язків.

Окрім того, під повідомленням про підозру також можна розуміти кримінальне процесуальне рішення слідчого, прокурора, яке приймається в обов`язковому порядку у випадках затримання особи за підозрою в учиненні кримінального правопорушення або наявності достатніх доказів для підозри особи в учиненні кримінального правопорушення в письмовій формі й тягне за собою набуття особою, щодо якої воно прийняте, процесуального статусу підозрюваного.

Процесуальна процедура повідомлення про підозру регулюється положеннями глави 22 КПК України: порядок повідомлення про підозру передбачено ст.278 КПК України, випадки повідомлення про підозру передбачені ст.276 КПК України, зміст повідомлення про підозру ст. 277 вказаного закону.

Так, відповідно до положень ст.276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу. Після повідомлення про права слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа на прохання підозрюваного зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав.

Згідно із ст.277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.

Повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

З моменту повідомлення особі про підозру слідчий, прокурор набувають щодо підозрюваного додаткових владних повноважень, а особа, яка отримала статус підозрюваного, набуває процесуальних прав та обов`язків, визначених статтею 42 КПК.

Частиною 1 статті 278 КПК України передбачено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Вручення процесуального документа (повідомлення про підозру), а також повідомлення і роз`яснення (за необхідності) прав підозрюваному є кінцевим етапом, яким завершується процедура здійснення повідомлення про підозру.

Кримінальним процесуальним кодексом України не визначено поняття «обґрунтованої підозри», тому Суд, в силу вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», керується практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права. Так, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, обґрунтована підозра є нижчим стандартом доведення, ніж переконання поза розумним сумнівом, та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку. Однак таке переконання суду має бути засновано на об`єктивних фактах. Європейський Суд визначає, що «розумна підозра передбачає існування фактів або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин. Те, що позначено словом «обґрунтована», залежатиме від усіх обставин» (справа «Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства», 30 August 1990, § 32).

Отже підставою оскарження вказаного процесуального рішення є порушення вище вказаних процесуальних норм.

Разом із тим, перевірка повідомлення про підозру з точки зору обґрунтованості підозри з врахуванням положень ст. 17 КПК України не входить до предмету судового розгляду, який здійснюється слідчим суддею відповідно до положень п.10 ч.1 ст.303 КПК України на стадії досудового розслідування, а може бути лише предметом безпосереднього судового розгляду кримінального провадження судом, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вдаватись до оцінки отриманих слідством доказів та порядку їх отримання, давати оцінку зібраним доказам з точки зору їх допустимості, а без такої оцінки висновок щодо обґрунтованості повідомленої особі підозри неможливий.

Згідно з положеннями ст.89 КПК України, визнання доказів недопустимими належить виключно до компетенції суду під час судового розгляду.

На стадії досудового розслідування слідчий суддя може, враховуючи правову позицію ЄСПЛ щодо визначення поняття «обґрунтована підозра» як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (п. 175 Рішення в справі «Нечипорук і Йонкало проти України»), оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх оцінки як допустимих.

Отже, визначений КПК України стандарт доказування «поза розумним сумнівом» для доведення винуватості стороною обвинувачення особи у вчиненні нею кримінального правопорушення до обґрунтованості підозри на стадії досудового розслідування не застосовується, та відповідно, є нижчим.

При цьому, повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою повідомлення особі про підозру.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001998 від 06.07.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, слідчий суддя вважає, що в матеріалах кримінального провадження міститься інформація та факти, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, а саме підозрюваний ОСОБА_4 міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КК України. Обґрунтована підозра підтверджується: даними, що містяться у протоколі огляду місця події від 06.07.2025; даними, що містяться у фототаблиці до протоколу огляду місця події від 06.07.2025; протоколами допиту свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ; висновком судово-медичної експертизи №0002148 від 06.07.2025 трупа ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; висновком судово-медичної експертизи №10-14/29/25/0002148 від 04.08.2025 за фактом смерті ОСОБА_5 ; висновком судово-медичної експертизи №10-14/30/25/0002148 від 04.08.2025 за фактом смерті ОСОБА_5 ; даними, що містять у протоколі проведення слідчого експерименту від 25.07.2025 за участю підозрюваного ОСОБА_7 ; даними, що містять у протоколі проведення слідчого експерименту від 25.07.2025 за участю підозрюваного ОСОБА_4 ; даними, що містять у протоколі проведення слідчого експерименту від 04.09.2025 за участю свідка ОСОБА_13 ; даними, що містять у протоколі проведення слідчого експерименту від 04.09.2025 за участю свідка ОСОБА_12 тощо

Таким чином, слідчий суддя вважає, що на даному етапі досудового розслідування докази наявні в матеріалах кримінального провадження є такими, що об`єктивно зв`язують підозрюваного з причетністю його до інкримінованого кримінального правопорушення.

Із поданої скарги вбачається, що підставами для скасування повідомлення про підозру ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 вважає її необґрунтованість в контексті недоведеності її доказами та у поданій скарзі викладає мотиви на спростування здобутих у межах досудового розслідування доказів.

Слідчий суддя зазначає, що за наведених підстав розгляду у межах поданої скарги та обсягу оцінки обставин, з якими законодавець пов`язує обґрунтованість підозри, аналіз, оцінка доказів, на які посилається і наводить аргументи на їх спростування адвокат особи, в інтересах якої подана скарга, не входить до повноважень слідчого судді, а є предметом судового розгляду під час розгляду обвинувального акта відносно особи судом по суті, у разі складення та направлення його стороною обвинувачення.

Повідомлення про підозру ОСОБА_4 від 07.07.2025 містить дату та час повідомлення про підозру, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

За таких обставин, викладені у скарзі аргументи стосовно невідповідності повідомленої ОСОБА_4 підозри п.3 ч.1 ст.276 КК України - відсутності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення у якості підстави для задоволення скарги не можуть бути взяті до уваги.

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого судового розгляду, тому подана скарга задоволенню не підлягає, в даному випадку слідчим суддею встановлено лише обґрунтовану підозру.

За наведених обставин, доводи адвоката ОСОБА_3 про невідповідність повідомленої ОСОБА_4 підозри вимогам закону, не знайшли свого підтвердження.

Зважаючи на викладене, підстави для задоволення скарги відсутні.

Відповідно до ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарги на рішення дію чи бездіяльність слідчого постановляється ухвала, крім іншого, про відмову у задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 303-304, 309, 376, 395 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 на повідомлення слідчого про підозру у кримінальному провадженні №0001998 від 06.07.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України - відмовити.

Матеріали кримінального провадження №0001998 від 06.07.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, повернути до СВ Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області - для продовження досудового розслідування.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1