Справа № 274/4958/19
Провадження № 1-кс/0274/876/25

Ухвала

21.05.2025 р. м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_3 , розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві Житомирської області заяву головуючого судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_4 про самовідвід від розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України -
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.05.2025 р. заяву про самовідвід судді передано для розгляду судді ОСОБА_1 .
Відповідно до заяви, суддя ОСОБА_4 просив заяву про самовідвід розглядати за його відсутності. Заявлені у заяві підстави підтримує в повному обсязі.
Прокурор ОСОБА_6 на адресу суду скерував заяву від 16.05.2025 р. про розгляд справи за заявою судді ОСОБА_4 про самовідвід без його участі.
Захисник ОСОБА_7 на адресу суду скерувала заяву від 20.05.2025 р., у якій просила розгляд заяви судді ОСОБА_4 про самовідвід провести без участі захисника та обвинуваченої, у вирішенні заяви покладаються на розсуд суду.
Представник потерпілого СФГ "Білінського" - ОСОБА_8 будучи належним чином повідомленим про дату час та місце розгляду заяви про самовідвід, в судове засідання не з`явився, причину неявки не повідомив.
Вказала, що суддя має бути професійним, вона, як представник потерпілої сторони, довіряє судді ОСОБА_4 розглядати справу. Просить віднестися до заяви про самовідвід критично. Суддя ОСОБА_4 повинен завершити розгляд справи і не ухилятися від здійснення правосуддя.
Вивчивши заяву про самовідвід, дослідивши матеріали справи, заслухавши представника потерпілого, суддя приходить до наступного висновку.
Потерпілою стороною у вказаному кримінальному провадженні є СФГ "Білінського", представником якого, зокрема, залучено адвоката ОСОБА_3 .
Рішенням ВРП за № 127/0/15-22 від 15.02.2022 р. вирішено звернутися до КДКА м. Києва щодо перевірки відомостей про наявність ознак дисциплінарного проступку в діях адвоката ОСОБА_3 , викладених у повідомленні судді Бердичівського міськрайонного суду ОСОБА_4 "Про вжиття заходів щодо забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя" (а.с. 54-73).

Суспільна довіра та повага до судової влади є гарантіями ефективності системи правосуддя. У цьому контексті поведінка суддів під час професійної діяльності розглядається громадськістю як необхідна передумова довіри до судів.

Обов`язки судді щодо своєчасного та справедливого вирішення судових справ, дотримання морально-етичних норм, вимог законодавства у сфері запобігання корупції є професійними стандартами, що формують ту модель поведінки, яку суддя повинен ставити собі за мету і якої повинен дотримуватися.

Згідно ст.75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;

5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Відповідно до ч.1, 2 ст.80 КПК України за наявності підстав передбачених статтями 75-79 цього Кодексу слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

Пунктом першим статті 6 ЄСПЛ кожному гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Пунктом 12 Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи «Про стандарти незалежності судових органів і незмінюваність суддів» визначено, що незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. Зокрема, при винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від будь-яких зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення.

Відтак безсторонність суду, зміст якої полягає у відсутності упередженості або необ`єктивності, є однією з гарантій, покликаних забезпечити загальну справедливість судового провадження. Дотримання її відповідно до усталеної практики ЄСПЛ встановлюється за двома критеріями: суб`єктивним та об`єктивним.

Безсторонність за суб`єктивним критерієм означає, що суддя не виявляв особистої упередженості або зацікавленості у результатах розгляду справи. Особиста безсторонність презюмується доти, доки з урахуванням поведінки та/або особистих переконань конкретного судді не буде доведено протилежного.

Об`єктивна безсторонність вимагає забезпечення самим судом, зокрема його персональним складом, достатніх гарантій, щоб виключити будь-які сумніви в його об`єктивності та неупередженості (рішення у справі «Михайлова проти України» від 06 березня 2018 року (заява № 10644/08, пункт 56)).

У контексті об`єктивного критерію, крім поведінки судді, підлягає перевірці наявність або відсутність переконливих фактів, які можуть викликати сумнів у його безсторонності. Це означає, що під час з`ясування питання про існування причин припускати небезсторонність судді вирішальною є не позиція заінтересованої сторони, а обґрунтованість відповідного побоювання. Об`єктивний критерій зазвичай стосується ієрархічних чи інших зв`язків між суддею та іншими учасниками провадження (рішення у справі «Михайлова проти України» від 06 березня 2018 року, заява № 10644/08, пункт 56).

Дотримання вищезазначеного критерію покликане продемонструвати безсторонність суду учасникам процесу і суспільству з урахуванням того, що одержати докази необ`єктивності чи упередженості конкретного судді зазвичай досить складно. У цьому відношенні ЄСПЛ неодноразово акцентував увагу на важливості зовнішньої форми судових процедур для сприйняття їх поінформованим та розсудливим стороннім спостерігачем. Іншими словами, правосуддя повинно не тільки чинитися - має бути також видно, що воно чиниться. Навіть видимість є важливою, оскільки йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні викликати у громадськості (рішення у справі «Михайлова проти України» від 06 березня 2018 року (заява № 10644/08, пункт 56).

Принцип безсторонності суду буде безумовно порушено у випадку наявності приватного інтересу судді у вирішенні справи (рішення у справах «Ланборгер проти Швеції», § 35, «Готрен та інші проти Франції», § 59).

Професійні, фінансові чи особисті відносини між суддею та учасником справи, представником учасника справи можуть викликати сумніви у безсторонності суду (рішення у справах «Пескадор Валеро проти Іспанії», § 27, «Токано та професорія Прометешті проти Молдови», § 31, «Мікаллеф проти Бельгії», § 102, «Ветштайн проти Швейцарії», § 47).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства (пункт 1 частини сьомої статті 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно зі статтею 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У Бангалорських принципах поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, зазначено, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Суддя дотримується незалежної позиції як щодо суспільства в цілому, так і щодо конкретних сторін судової справи, у якій він повинен винести рішення. Суддя не тільки виключає будь-які взаємовідносини, що не відповідають посаді, чи втручання з боку органів законодавчої та виконавчої влади, а й робить це так, щоб це було зрозуміло навіть сторонньому спостерігачу.

Пунктом 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів передбачено, що суддя заявляє самовідвід від участі у розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді, зокрема, якщо у судді склалося реальне упереджене ставлення до якоїсь зі сторін або судді з його власних джерел стали відомі певні докази чи факти стосовно справи, яка розглядається.

Відповідно до статей 1, 2, 3, 14, 15 Кодексу суддівської етики cуддя повинен бути прикладом неухильного додержання вимог закону і принципу верховенства права, присяги судді, а також дотримання високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду. Суддя має уникати будь-якого незаконного впливу на його діяльність, пов`язану зі здійсненням правосуддя, та бути незалежним від своїх колег у процесі прийняття рішень. Він не має прав використовувати своє посадове становище в особистих інтересах чи в інтересах інших осіб та не повинен дозволяти цього іншим. Суддя має докладати всіх зусиль до того, щоб на думку розсудливої, законослухняної та поінформованої людини його поведінка була бездоганною. Суддя повинен уникати поза процесуальних взаємовідносин з одним із учасників процесу або його представником у справі за відсутності інших учасників процесу. Неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Неупередженість це основоположна риса, яку повинен мати суддя, це ключова ознака представників судової системи. Неупередженість повинна існувати і як факт, і в сприйнятті розумної особи. Якщо є підстави вважати, що має місце упередженість, таке сприйняття ймовірно викличе незадоволення та відчуття несправедливості і відповідно підірве довіру до судової системи. Сприйняття неупередженості визначається за критерієм розумного спостерігача. Враження, що суддя упереджений, може виникнути з різних причин, наприклад через імовірний конфлікт інтересів, поведінку судді в судовому засіданні чи його або її зв`язки чи дії за межами суду.

Європейський суд з прав людини пояснив, що вимоги щодо неупередженості мають два аспекти. По-перше, суд має бути неупередженим у суб`єктивному плані, тобто жоден член суду не повинен мати будь-яких особистих упереджень. Припускається, що особиста неупередженість існує, якщо немає доказів протилежного. По-друге, суд має бути неупередженим з об`єктивної точки зору, тобто він повинен запропонувати достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів щодо цього. За цим критерієм слід визначити, чи існують, незалежно від поведінки судді, будь-які факти, які можна перевірити та які можуть викликати сумніви щодо неупередженості судді. У цьому випадку навіть зовнішні ознаки мають значення. Адже на карту поставлено довіру, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти громадськості та обвинувачуваній особі зокрема. Тому кожний суддя, щодо неупередженості якого існують обґрунтовані сумніви, повинен відмовитися від ведення справи.

Неупередженість пов`язана не лише з фактичною відсутністю ознак упередженості та наявності упереджених міркувань, але і з враженням відсутності таких ознак. Такий двоїстий аспект можна виразити за допомогою часто повторюваного вислову, що правосуддя має бути не лише здійсненим, але й однозначно сприйматися як здійснене. Критерій, який зазвичай застосовується, полягає в тому, чи виникли б у розумного спостерігача, який реалістично і практично дивиться на справу, побоювання щодо браку об`єктивності з боку судді. Питання в тому, чи існують побоювання щодо упередженості, має вирішуватися з точки зору розумного спостерігача.

Упередженість чи забобони визначається як симпатія, прихильність, нахил або схильність у ставленні до тієї чи іншої сторони чи певного результату. У контексті судового провадження це поняття означає схильність вирішити питання або справу у такий спосіб, який не залишає судді можливості цілком вільно відкритися для переконання. Упередженість це стан мислення, ставлення чи точка зору, що скеровує або впливає на судження, внаслідок чого суддя не здатний неупереджено виконувати свої обов`язки у зв`язку з конкретною справою. Водночас, стверджувати це не можна без урахування точного характеру цієї упередженості.

Залежно від обставин, обґрунтована підозра в упередженості може виникати в таких випадках: а) якщо між суддею та громадянином, який бере участь у справі, існують особисті дружні або ворожі відносини; б) якщо суддя близько знайомий із громадянином, який бере участь у справі, зокрема, коли достовірність свідчень такого громадянина може мати суттєве значення для результатів вирішення справи; в) якщо суддя повинен визначити ступінь достовірності свідчень особи і відхилив його свідчення у попередній справі у настільки різкій формі, що це змушує сумніватися у здатності судді неупереджено поставитися у подальшому до свідчень такої особи; г) якщо суддя, зокрема під час слухання, висловив думку щодо будь-якого спірного питання настільки різко й неврівноважено, що це викликає обґрунтовані сумніви в його здатності об`єктивно розглядати відповідне питання; або д) якщо з будь-якої іншої причини існують реальні підстави сумніватися у здатності судді відкинути сторонні міркування, упередження чи прихильність і в здатності судді винести об`єктивне рішення щодо питань, які розглядаються.

Зі змісту заяви судді ОСОБА_4 та долучених до неї документів встановлено, що між ним, як суддею Бердичівського міськрайонного суду та представником потерпілого адвокатом ОСОБА_3 існують тривалі неприязні відносини, які призвели до того, що в своїй заяві про самовідвід суддя ОСОБА_4 зазначив, що « цілковитої неупередженості у нього у цій справі при наявності такого представника вже і немає…..».

Статтею 10 Кодексу суддівської етики визначено, що суддя повинен виконувати обов`язки судді безсторонньо і неупереджено. Вказане випливає з принципу об`єктивності, визначеному у Бангалорських принципах поведінки суддів, відповідно до якого об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків.

Відповідно до ч. 5 ст. 80 КПК України відвід повинен бути вмотивованим.

Враховуючи викладене, з метою запобігання можливих безпідставних звинувачень у необ`єктивному розгляді справи, усунення в подальшому можливих сумнівів щодо неупередженості головуючого судді, виходячи з морально-етичних міркувань, з метою гарантування об`єктивного здійснення правосуддя, забезпечення права на справедливий суд, вважаю заяву головуючого судді ОСОБА_4 про самовідвід від розгляду кримінального провадження № 0000911 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Долучену до матеріалів заяви про самовідвід скаргу ОСОБА_9 про вчинення суддею Бердичівського міськрайонного суду ОСОБА_4 дисциплінарного проступку, скеровану до ВРП вважаю неналежним доказом поданим в обґрунтування заяви про самовідвід, оскільки долучена скарга не стосується учасників та матеріалів кримінального провадження № 0000911.

На підставі викладеного, керуючись статями 75, 80, 81, 369 - 372 КПК України, суддя

п о с т а н о в и в :

Заяву судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_4 про самовідвід - задовольнити.

Відвести головуючого суддю Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_4 від розгляду кримінального провадження № 0000911 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України (справа № 274/4958/19 (провадження № 1-кп/0274/154/25)).

Передати матеріали кримінальної справи № 274/4958/19 (провадження № 1-кп/0274/154/25) до канцелярії суду для визначення іншого судді для розгляду кримінального провадження в порядку, встановленому ст. 35 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1