Справа № 243/5945/25
Провадження № 1-кп/243/964/2025
У Х В А Л А

Іменем України

10 липня 2025 року

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі судової колегії :

Головуючого ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в залі № 17 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу, що заявлено в межах кримінального провадження № 0000510 від 25.03.2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки селища Билбасівка, Слов`янського району, Донецької області, громадянки України, яка зареєстрована за адресо: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Слов`янського міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 111 КК України.

Прокурор в судовому засіданні просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом сторін кримінального провадження та свідків.

Особи, що беруть участь по справі, проти позиції прокурора не заперечували.

Суд вважає, що вказане кримінальне провадження підсудне Слов`янському міськрайонному суду Донецької області. Підстав для прийняття рішень, передбачених п. п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, не встановлено.

У судовому засіданні прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .. Обґрунтовуючи клопотання, прокурор зазначив, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання довічним позбавленням волі. Вказує на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченої переховуватися від суду, знищити або сховати докази, незаконно впливати на свідків та інших осіб, перешкоджати провадженню іншим чином, зокрема, через обізнаність з методами розслідування, та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити поточне, враховуючи її реєстрацію на території, де розміщені підрозділи ЗСУ, та її нібито лояльне ставлення до окупаційних військ. Зазначив, що незастосування тримання під вартою унеможливить запобігання цим ризикам.

У судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 та обвинувачена не заперечували проти задоволення клопотання прокурора.

Заслухавши думку осіб, що беруть участь по справі, дослідивши надані матеріали, судова колегія приходить до переконання, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Згідно зі ст. 5 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

З огляду на вищевказане, суд зазначає, що проголошуючи «право на свободу», стаття 5 передбачає фізичну свободу людини; її мета полягає в забезпеченні того, щоб жодна особа не могла бути свавільно позбавлена свободи. Позбавлення свободи не обмежується класичним випадком тримання під вартою після арешту або засудження, а може мати багато інших форм (Guzzardi проти Італії, § 95). Для того, щоб визначити, чи було особу «позбавлено свободи» у значенні статті 5, відправною точкою повинна бути її конкретна ситуація, і необхідно враховувати ряд критеріїв, таких, як тип, тривалість, наслідки і спосіб реалізації відповідного заходу (Guzzardi проти Італії, § 92; Medvedyev і Інші проти Франції, § 73; Creangг проти Румунії, § 91). Зобов`язання брати до уваги «різновид» і «спосіб імплементації» згаданого заходу дозволяє Суду враховувати особливий контекст і обставини, притаманні іншим обмеженням, ніж класичне ув`язнення в тюремній камері. Важливим фактором, який слід брати до уваги, є контекст, в якому цей захід застосовується, оскільки в сучасному суспільстві нерідко трапляються ситуації, коли громадськість може бути покликана змиритись з обмеженнями свободи пересування або особистої свободи задля загального блага (Nada проти Швейцарії, § 226; Austin і Інші проти Сполученого Королівства. Поняття позбавлення свободи за змістом статті 5 § 1 містить як об`єктивний елемент поміщення людини у певний обмежений простір на значний період часу, так і додатковий суб`єктивний елемент, який полягає в тому, що людина не давала чинної згоди на таке поміщення (Storck проти Німеччини, § 74; Stanev проти Болгарії, § 117). Право на особисту свободу є занадто важливим в демократичному суспільстві, тому людина повинна мати можливість скористатися захистом, передбаченим Конвенцією, навіть якщо вона, можливо, сама дозволила взяти себе під варту, особливо, якщо ця людина не має достатньої дієздатності для того, щоб погодитись або не погодитись із запропонованими діями (H.L. проти Сполученого Королівства, § 90; Stanev проти Болгарії.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, перелік яких надано у зазначеній статті.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання неможливості виконання завдань кримінального провадження, передбачені ст. 177 КПК.

Європейський суд з прав людини в рішенні по справі "Нечипорук і Йонкало проти України" в пункті 175 зазначив, що термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

У відповідності до п.п. 61, 62 Рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Суд зазначає, що суспільний інтерес у справі полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а тому слід забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальним ризикам, які можуть наступити в разі зміни запобіжного заходу, а саме переховування від суду з метою уникнення покарання, можливості вчинення іншого кримінального правопорушення, вірогідність незаконного впливу на потерпілого та свідків з метою примушування їх до зміни своїх показань.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що обвинувачені можуть здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Вирішуючи заявлене клопотання, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачене максимальне покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Суд вважає, що на теперішній час ризики переховування обвинуваченої від суду не відпали.

У разі застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, неможливо запобігти вищевказаним ризикам, оскільки всі вони передбачають перебування на волі, що дає можливість вчинити дії, вказані у наведених ризиках, тим самим негативно вплинути на повне, об`єктивне та всебічне встановлення істини у кримінальному провадженні.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про доцільність продовження у відношенні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судова колегія, на підставі ч. 4 ст. 183 КПК України, вважає за необхідне не визначити обвинуваченій розмір застави.

За результатами підготовчого судового засідання суд вважає, що кримінальне провадження необхідно призначити до судового розгляду. Судом визначено дату та місце проведення відкритого судового засідання, з`ясоване питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 314, 392, 395 КПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И ЛА :

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 111 КК України, призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 25.07. 2025 року о 13-30 год.

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» на строк 60 (шістдесят) днів, тобто, до 07.09.2025 року включно.

Підстав для визначення застави обвинуваченій не вбачається.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена до до Дніпровського Апеляційного суду, обвинуваченою протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали, а іншими учасниками судового розгляду, в той же строк з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 10.07.2025 року

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3