Провадження № 1-кп/947/359/25
УХВАЛА

17.06.2025 м.Одеса

Колегія суддів Київського районного суду м.Одеси у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого у кримінальному проваджені №0000400 від 21.12.2022 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Рені Одеської області, громадянин України, українець, одружений, офіційно не працевлаштований, з середньою освітою, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника адвоката ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до суду з письмовим клопотанням, яке завчасно було вручено обвинуваченому та його захиснику, про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого, мотивуючи тим, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, санкція якого передбачає довічне позбавлення, а також наявні ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений з використанням воєнного стану і близькістю до кордонів з Молдавією та Росією може здійснити дії, спрямовані на спроби переховуватися від суду з метою уникнення покарання, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню або вчинити новий злочин, оскільки обвинувачений офіційно не працевлаштований, обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисного кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, має зв`язки з представниками країни-агресора.

Адвокат ОСОБА_7 заперечив проти задоволення клопотання прокурора, оскільки ризики не доведені, обвинувачення абстрактне, об`єктивна сторона ч.2 ст.111 КК України не підтверджена, умисел не доведений. У сторони обвинувачення відсутні докази того, що ОСОБА_8 є представником розвідувальних органів країни агресора. Крім того, стороною обвинувачення не надано доказів, що номер відповідного мобільного телефону належить до представника російського військового формування. Більш того, прокурор, на думку сторони захисту, навмисно зависив кваліфікацію дій ОСОБА_5 , щоб не було альтернативи обрання обвинуваченому іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою. ОСОБА_5 є молодою людиною, який одружений, має батьків, отже міцні соціальні зв`язки. Крім того, ОСОБА_5 має реєстрацію в Одеській області та постійне місце мешкання в м.Одесі, де проживає зі своєю дружиною. Ризики прокурором не доведені, а лише перераховані. Всі докази вже були вилучені та зберігаються в прокуратурі, а більшість з них вже була досліджена в судовому засіданні, тому ОСОБА_5 не має можливості їх знищити. Обвинувачений надто довго тримається під вартою без обвинуваченого вироку суду. Просив обрати інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав позицію адвоката ОСОБА_9 .

Суд вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши надані документи, дійшов висновку про те, що необхідно продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому суд виходить з наступного.

З обвинувального акту і доданих до нього матеріалів вбачається, що на обвинувачення ОСОБА_5 , у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, санкція якого передбачає покарання у виді довірчого позбавлення волі, зібрані певні докази, які суд ще не завершив досліджувати.

Відповідно до ст.177 КПК України суд вважає доведеною наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, з огляду на тяжкість покарання, яке йому загрожує у випадку доведеності його вини:

може здійснити дії на спроби переховування від суду, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки він не має офіційного джерела прибутку, проживає на території, яка географічно наближена до державних кордонів України, що в умовах воєнного стану може полегшити перетинання державного кордону, у тому числі з використанням сумнівних зв`язків, що випливає з висунутого обвинувачення;

може вчинити інші кримінальні правопорушення, виходячи з образу життя, відсутності офіційного джерела доходів, обвинувачення у вчиненні умисного кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, не допускається автоматичне продовження строків тримання під вартою (справи «Тейс проти Румунії», «Чанєв проти України»).

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що суворість передбаченого покарання «є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися о уваги поряд з іншими обставинами і загроза відносно суворого покарання, рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» від 25.04.2000.

Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів (рішення ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії»).

У справі «Летелье проти Франції» вказано, особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

На підставі викладеного, при вирішенні питання про наявність підстав для продовження строку тримання під вартою враховується у сукупності доведеність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, тяжкість та підвищену суспільну небезпеку інкримінованих злочинів, тяжкість можливого покарання, яке загрожує обвинуваченому за інкриміновані злочини, а також наявність ризиків визначених ст.177 КПК України.

Суд, обговоривши з учасниками кримінального провадження можливість застосування інших менш суворих запобіжних заходів, враховуючи доведені ризики, обставини кримінального провадження, його суспільний інтерес, данні про особу обвинуваченого, дійшов висновку про те, що інші менш суворі види запобіжних заходів, не зможуть забезпечити мети заходів забезпечення кримінального провадження, досягнення якої вимагається Національним законодавством, що узгоджується з Рішенням ЄСПЛ «Осаковський проти України».

Як свідчить практика ЄСПЛ, наявність обґрунтованої підозри та обвинувачення у зв`язку з вчиненням особою злочину не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте разом з іншими обставинами збільшує ризик втечі особи настільки, що йому неможливо запобігти, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Відповідно до ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ст.111 КК України, за наявності ризиків, застосовується запобіжний захід лише у виді тримання під вартою.

Відповідно до ст.183 КПК України розмір застави не визначається, оскільки під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.111 КК України.

Тому підстав для зміни запобіжного заходу на даний час немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.331, 182, 183, 194, 197, 369-372 КПК України, ст.29 Конституції України, ст.ст.5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строки тримання під вартою ОСОБА_5 на строк 60 днів. Строк дії ухвали закінчується 15.08.2025 включно.

Відмовити стороні захисту в задоволені клопотання про зміну запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою.

Копію ухвали після її оголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали.

Копію ухвали щодо обвинуваченого відправити до ДУ «Одеська державна виправна колонія №14» для виконання.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Головуючий ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

ОСОБА_3

Суддя ОСОБА_1