УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 року

м. Київ

справа № 757/17326/25-к

провадження № 51 - 2523 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу адвоката ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , на ухвалу Київського апеляційного суду від 24 квітня 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження,

встановив:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16 квітня 2025 року задоволено клопотання слідчого та продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000812 від 17 вересня 2024, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 41 ст. 340, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 41 ч. 2 ст. 365, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 41 п.п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 41 ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 41 ст. 340, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 41 ч. 2 ст. 365, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 41 ч. 2 ст. 121, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 41 п.п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 41 ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК, до дванадцяти місяців, тобто до 13 серпня 2025 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 квітня 2025 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16 квітня 2025 року, на підставі ч. 4 ст. 399 КПК, оскільки скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Адвокат ОСОБА_4 звернулася до Суду з касаційною скаргою, в якій виклала вимогу про скасування вказаного судового рішення та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції.

Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК з огляду на таке.

Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно із положеннями ч. 3 ст. 392 КПК, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування, визначено у частинах 1 та 2 ст. 309 КПК.

За приписами ч. 3 ст. 309 КПК, інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Відповідно до ч. 9 ст. 295-1 КПК ухвала слідчого судді, прийнята за результатами розгляду клопотання про продовження строку досудового розслідування оскарженню не підлягає.

У силу ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Отже, суддя апеляційного суду обґрунтовано дійшов висновку, що ухвала слідчого судді про продовження строку досудового розслідування не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, а тому діяв відповідно до положень ч. 4 ст. 399 вказаного Кодексу та прийняв законне, обґрунтоване, належно вмотивоване судове рішення, з яким погоджується і колегія суддів касаційної інстанції.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Як неодноразово наголошував Верховний Суд, ст. 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку (постанова Верховного Суду від 4 квітня 2019 року у справі № 494/6/18). У постановах від 17 жовтня 2018 року (справа № 646/5552/17) та від 28 лютого 2019 року (справа № 161/4229/18), які стосувалися права на апеляційне оскарження ухвал слідчих суддів, Верховний Суд підкреслив, що «норми Конституції України та кримінального процесуального закону беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження)».

В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом. Конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком установленої законом заборони на таке оскарження.

За приписами ст. 24 КПК, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

У даному конкретному випадку заборона на оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16 квітня 2025 року прямо передбачена ч. 9 ст. 295-1 КПК.

При цьому, колегія суддів вважає, що підстави для застосування приписів ч. 6 ст. 9 КПК щодо загальних засад кримінального провадження, визначених ч. 1 ст. 7 КПК, відсутні.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (Рішення у справі «Скорик проти України» від 08 січня 2008 року).

За таких обставин, наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням, не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя та не може вважатися порушенням конституційних прав.

Таким чином, з касаційної скарги та наданої до неї копії судового рішення колегія суддів вбачає, що підстав для її задоволення немає та вважає, що у відкритті провадження слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , на ухвалу Київського апеляційного суду від 24 квітня 2025 рокупро відмову у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3