Справа № 930/819/25
Провадження №11-кп/801/745/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі учасників провадження:

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 29 травня 2025 року про продовження раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Медвежа Немирівського району Вінницької області, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянину України,

обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

У провадженні Немирівського районного суду Вінницької області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження стосовно ОСОБА_8 раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, мотивуючи клопотання тим, що установлені раніше ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають у тому, що обвинувачений ОСОБА_8 може здійснити спроби переховування від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні або продовжити вчинення кримінального правопорушення, до цього часу не зменшилися та продовжують існувати.

Захисник обвинуваченого та сам обвинувачений заперечували проти задоволення даного клопотання прокурора, просили змінити запобіжний захід з тримання під вартою на нічний домашній арешт.

Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 29 травня 2025 року - задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою.

Продовжено стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб, тобто до 27 липня 2025 року включно.

Відмовлено у задоволенні клопотання захисника про зміну стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою на нічний домашній арешт.

Суд першої інстанції дійшов до висновку про доцільність продовжити дію раніше обраного обвинуваченому ОСОБА_8 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились та дають суду підстави вважати, що ОСОБА_8 , може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Як установлено з обвинувального акту, злочин, у якому обвинувачується ОСОБА_8 , а саме ч. 1 ст. 121 КК України, призвів до тяжких наслідків у вигляді тяжкого тілесного ушкодження у потерпілого, вчинений в стані алкогольного сп`яніння та стосовно військовослужбовця ЗСУ. Натомість доводи захисника про визнання вини обвинуваченим самі по собі не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підставою для застосування запобіжного заходу до ОСОБА_8 у виді тримання під вартою і не свідчать про безпідставність продовження строку дії даного виду запобіжного заходу.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нову, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту з покладенням обов`язків за місцем проживання обвинуваченого.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що прокурором не доведено необхідності продовження застосування найсуворішого запобіжного заходу, не надано жодного доказу, що підтверджує вказані в клопотанні ризики переховування, вчинення нового кримінального правопорушення, впливу на свідків та потерпілого.

Обвинувачений ОСОБА_8 має постійне місце проживання, де характеризується з позитивної сторони, виховує неповнолітню дитину, 2016 р.н., не перебуває на обліках у лікаря-психіатра та нарколога, уперше притягується до кримінальної відповідальності, дає зізнавальні покази, визнає свою вину, щиро розкаюється у вчиненому, попросив вибачення у потерпілого, який не має до нього жодних претензій в зв`язку із відшкодуванням збитків та просить не позбавляти його волі, про що вказав у судовому засіданні,

Позиції учасників судового розгляду

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити з підстав, наведених у ній.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив залишити ухвалу суду без змін.

Мотиви і висновки апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , на підтримку апеляційної скарги, з посиланням на зазначені у ній доводи, прокурора ОСОБА_6 , який заперечив щодо її задоволення, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За змістом ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, у порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має розцінюватися, в кожному кримінальному провадженні, з урахуванням конкретних обставин.

Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Ухвала місцевого суду, на думку колегії суддів, відповідає зазначеним критеріям.

Положеннями п.4 ч.2 ст.183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, тобто в умисному тяжкому тілесному ушкодженні.

Подане до суду першої інстанції клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 відповідає вимогам ст. 184 КПК України, які ставляться до клопотань слідчого, прокурора про застосування запобіжних заходів.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на продовження, визначених ст. 177 КПК України, ризиків, а саме те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, пов`язаного з насильством щодо особи, а тому існують обґрунтовані ризики, що він може вчинити нові кримінальні правопорушення, незаконно впливати на свідків і потерпілого, ухилятись від суду, зважаючи на покарання, яке йому загрожує у випадку визнання винуватим.

Наведені в клопотанні прокурора підстави для продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, належним чином, перевірялись судом. При цьому був вислуханий обвинувачений, захисник та прокурор, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції узяв до уваги підстави, які були враховані при обранні йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та які не змінились.

Обставини даного кримінального провадження, на переконання колегії суддів, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_8 , розуміючи можливість призначення суворого покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні військового стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб та обумовлює можливість підозрюваному переховуватись на тимчасово непідконтрольній українській владі території, що може значно ускладнити органам правопорядку вживати заходи реагування на таку поведінку підозрюваного та забезпечити належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК, впливу на потерпілого, свідків у даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими, свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

Крім того, колегією суддів ураховується те, що за станом здоров`я обвинувачений, може утримуватись під вартою, оскільки доказів протилежного не було надано, інкриміноване кримінальне правопорушення за ч.1 ст.121 КК України, пов`язане із застосуванням насильства, що свідчить про високий ризик суспільної небезпеки ОСОБА_8 , що вказує на можливість вчинення ним інших кримінальних правопорушень.

Таким чином, твердження захисника, що ризики у кримінальному провадженні недоведені, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час перегляду ухвали суду першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що вимоги апеляційної скарги захисника, який заперечує доведеність передбачених ст.177 КПК України ризиків та одночасно просить застосувати до обвинуваченого запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у цій частині є суперечливими, оскільки за змістом ст.194 КПК України будь-який запобіжний захід може бути застосований лише за наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із наведених ризиків.

Посилання захисника на вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 , міцність соціальних зв`язків підозрюваного, у тому числі наявність в нього постійного місця проживання, неповнолітньої дитини, позитивні характеристики, майновий стан, позицію потерпілого, не забезпечують впевненості у подальшій належній процесуальній поведінці обвинуваченого у випадку застосування щодо нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, та не є достатньою підставою для застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Зрештою існуючі соціальні зв`язки ОСОБА_8 є недостатніми для того, щоб гарантувати його належну процесуальну поведінку, а доказів того, що на час постановлення оскаржуваної ухвали сталися суттєві зміни у соціальних зв`язках останнього чи виникли інші обставини, які б доводили те, що заявлені раніше ризики зменшилися, до суду не надано.

За таких обставин, суд прийшов до правильного висновку про те, що ризики: переховування, вчинення нових кримінальних правопорушень, незаконного впливу на учасників кримінального провадження, продовжують існувати та не зменшились.

Як у суді першої інстанції, так і в апеляційній інстанції прокурор довів, що застосування стосовно ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відтак, колегія суддів приходить до сталого висновку, що продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_8 у даному провадженні є виправданим, оскільки інкриміноване кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, вчинене стосовно потерпілого, який перебував на реабілітації після повернення із фронту, становить небезпеку для суспільства, а тому в даному випадку суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи ОСОБА_8 .

Інші обставини, на які посилались обвинувачений та захисник під час апеляційного розгляду, не є безумовними підставами для скасування оскаржуваного рішення та висновків суду не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 29 травня 2025 року - залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4