ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

законного представника

неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7

законного представника

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду кримінальне провадження №0000447 від 18.09.2024 за апеляційною скаргою прокурора Лівобережної кружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_10 на вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 квітня 2025 року, яким:

неповнолітнього ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Дніпропетровськ, громадянина України, з неповною базовою середньою освітою, навчається у 9-Б класі Дніпровського ліцею № 147 ім. В`ячеслава Чорновола ДМР, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 Кримінального кодексу України (далі- КК), та на підставі ст.97 КК звільнено від кримінальної відповідальності із застосуванням примусових заходів виховного характеру.

У відповідності до ст.105 КК застосовано до неповнолітнього ОСОБА_11 , примусові заходи виховного характеру строком на один рік, а саме:

- передати ОСОБА_11 під нагляд матері ОСОБА_12 ;

- обмежити ОСОБА_11 дозвілля з покладенням обов`язку перебувати за місцем мешкання 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. та зобов`язати ОСОБА_11 відвідувати всі навчальні дисципліни згідно з розкладом Дніпровського ліцею № 147 ім. В`ячеслава Чорновола ДМР.

Контроль за виконанням примусових заходів виховного характеру покладено на Управління служби у справах дітей Лівобережної адміністрації ДМР та сектор ювенальної превенції Дніпровського РУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.

Процесальні витрати відсутні. Долю речових доказів вирішено відповідно до положень ст.100 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК).

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваним вироком неповнолітнього ОСОБА_11 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення за наступних обставин.

17.09.2024 року, не пізніше 13 год. 39 хв. (більш точного часу встановити не вдалось за можливе) неповнолітній ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував у приміщені ліцею N?138 ДМР за адресою: м. Дніпро, вул. Березинська, 29, разом зі своїм другом, а саме малолітньою особою, матеріали щодо якого виділені в окреме кримінальне провадження та який не досяг віку кримінальної відповідальності. Там ОСОБА_11 зустрів раніше не знайомого йому неповнолітнього ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В той же день, не пізніше 13 год. 39 хв. (більш точного часу встановити не вдалось за можливе), перебуваючи у вказаному місці на грунті раптово виниклих неприязних стосунків та хуліганських спонукань, у неповнолітнього ОСОБА_11 виник кримінально-протиправний умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Так, неповнолітній ОСОБА_11 безпричинно, грубо порушуючи громадський порядок, ігноруючи існуючі в суспільстві та навчальному закладі елементарні правила поведінки, моральності та добропристойності, виражаючи явну неповагу до суспільства та конкретно його оточуючих осіб, діючи з особливою зухвалістю, прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві та навчальному закладі зокрема, вирішив продемонструвати свою зневагу, маючи намір самоствердитись за рахунок приниження іншої особи, використовуючи малозначний привід та розуміючи, що перебуває у приміщені ліцею, стоячи обличчям до неповнолітнього ОСОБА_13 , завдав йому один удар своєю правою рукою, стиснутою у кулак в живіт з лівої сторони.

Далі, продовжуючи свій кримінально-протиправний умисел, перебуваючи в кінці другого поверху, неповнолітній ОСОБА_11 , демонстративно, з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю, знаходячись позаду правого боку неповнолітнього ОСОБА_13 своєю правою ногою завдав йому один удар по ногам.

Не зупиняючись на досягнутому, продовжуючи реалізовувати, кримінально-протиправний умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, неповнолітній ОСОБА_11 , стоячи обличчям до неповнолітнього ОСОБА_13 , завдав йому два послідовних удари своєю правою рукою стиснутою у кулак в ділянку живота.

В цей момент, неповнолітній ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуваючи біля неповнолітнього ОСОБА_11 та неповнолітнього ОСОБА_13 намагався захистити останнього, схопивши ОСОБА_11 за шию, в наслідок чого останній, діючи умисно, на сприйняття великою кількістю людей, з мотивів явної неповаги до суспільства, продовжуючи самостверджуватись за рахунок приниження іншої особи, завдав один удар своєю правою рукою, стиснутою у кулак, в обличчя неповнолітнього

ОСОБА_14 , внаслідок чого розбив йому окуляри, що спричинило поріз, з якого пішла кров біля лівого ока.

Таким чином, неповнолітній ОСОБА_11 , спричинив неповнолітньому потерпілому ОСОБА_13 , згідно судово - медичної експертизи N?3055e від 04.10.2024, легкі тілесні ушкодження, що мають незначні скороминущі наслідки, та спричинив неповнолітньому ОСОБА_14 згідно судово - медичної експертизи N?3117е від 14.10.2024 легкі тілесні ушкодження, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров?я, тривалістю понад 6 днів, але не більше, як три тижні.

Вчиненим з особливою зухвалістю може бути визнане злочинне порушення громадського порядку, що виявляє явну неповагу до суспільства і супроводжується, в тому числі, насильством із заподіянням тілесних ушкоджень або знущанням над особою, нанесенням їй побоїв або мордуванням.

Досягнувши бажаного результату, знаходячись у громадському місці, явно продемонструвавши свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки у суспільстві, що супроводжувалось особливою зухвалістю неповнолітній ОСОБА_11 , грубо порушивши громадський порядок, принизивши честь та гідність неповнолітніх ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , тим самим самоствердився за рахунок приниження останніх, фактично у такий спосіб, підвищив особисте почуття гідності, переваги над оточуючими школярами з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

Дії неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_11 кваліфіковано за ч.1 ст.296 КК, як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю (хуліганство) та винятковим цинізмом.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, висновків суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_11 у скоєнні кримінального правопорушення та правову кваліфікацію його дій за ч.1 ст.296 КК, посить змінити вирок суду в частині застосування ст.97 КК щодо звільнення ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування своїх вимог апелянт вказує на те, що, як убачається з мотивувальної та резолютивної частин оскаржуваного вироку, за результатами розгляду даного кримінального провадження суд одним судовим рішенням у формі вироку постановив одночасно два різні процесуальні рішення, як про визнання обвинуваченого ОСОБА_11 винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.296 КК, так і про звільнення його від кримінальної відповідальності із застосуванням примусових заходів виховного характеру.

Посилаючись на правову позицію ККС ВС, викладену у постанові Другої судової палати від 10.06.2020 у справі №161/7253/18, а також на приписи ст.ст.44, 105 КК, прокурор зазначає, що суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітньої особи від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч.2 ст.373 КПК, повинен постановити вирок, яким визнає обвинуваченого винним у вчиненні злочину, та на підставі ст.105 КК звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.

З урахуванням вищенаведеного прокурор просить апеляційний суд змінити вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2025 року щодо неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_11 за ч.1 ст.296 КК та виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання на ст.97 КК, замінивши словосполучення звільнити від кримінальної відповідальності на звільнити від покарання.

В іншій частині вирок залишити без змін.

В судове засідання апеляційної інстанції неповнолітні потерпілі ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_15 , неповнолітній обвинувачений ОСОБА_11 , а також представник органу опіки та піклування ОСОБА_16 та представник сектору ювенальної превенції ОСОБА_17 не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату та час судового розгляду, про причини своєї неявки суд не повідомили, але їх неявка, відповідно до приписів ч.4 ст.405 КПК, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши прокурора, яка підтримала вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення у повному обсязі та просила змінити вирок суду відповідно до викладених в апеляційній скарзі доводів; вислухавши думку законного представника неповнолітнього потерпілого, законного представника неповнолітнього обвинуваченого та його захисника, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Доведеність вини неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених вироком суду першої інстанції, та правова кваліфікація його дій за ч.1 ст.296 КК, ґрунтуються на зібраних по справі, перевірених та оцінених в порядку ч.3 ст.349 КПК судом доказах, являються обґрунтованими, належним чином мотивованими, не оспорюються прокурором в апеляційній скарзі, а тому судом апеляційної інстанції, відповідно до ч.1 ст.404 КПК, не перевіряються.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.97 КК неповнолітнього, який вперше вчинив кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо його виправлення можливе без застосування покарання. У цих випадках суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу.

Натомість ч.ч.1,2 ст.105 КК передбачають, що неповнолітній, який вчинив кримінальний проступок або нетяжкий злочин, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього такі примусові заходи виховного характеру:

1) застереження;

2) обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього;

3) передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання;

4) покладення на неповнолітнього, який досяг п`ятнадцятирічного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодування заподіяних майнових збитків;

5) направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років. Умови перебування в цих установах неповнолітніх та порядок їх залишення визначаються законом.

На переконання колегії суддів у даному конкретному випадку, суд першої інстанції, дотримуючись правової позиції ККС ВС, викладеної у постанові Другої судової палати від 10.06.2020 у справі №161/7253/18, на яку слушно посилається апелянт, та ухвалюючи вирок щодо неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.296 КК, повинен був керуватися не ст.97 КК та звільняти останнього від кримінальної відповідальності, а саме положеннями ст.105 КК, та визнавши обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення, звільнити його від покарання без визначення його виду і розміру та застосувати примусові заходи виховного характеру.

Такими чином вказане свідчить про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, що, відповідно до положень п.4 ч.1 ст.409 та п.2 ч.1 ст.413 КПК, є підставою для зміни судового рішення судом апеляційної інстанції.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2025 року підлягає зміні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413 та 418, 419 КПК, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Лівобережної кружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2025 року відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_11 за ч.1 ст.296 КК змінити.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання суду на застосування положень ст.97 КК та звільнення неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.296 КК.

На підставі ч.ч.1,2 ст.105 КК звільнити неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_11 за ч.1 ст.296 КК від покарання без визначення його виду і розміру та застосувати до нього примусові заходи виховного характеру строком на один рік, а саме:

- передати ОСОБА_11 під нагляд матері ОСОБА_8 ;

- обмежити ОСОБА_11 дозвілля з покладенням обов`язку перебувати за місцем мешкання 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. та зобов`язати ОСОБА_11 відвідувати всі навчальні дисципліни згідно з розкладом Дніпровського ліцею № 147 ім. В`ячеслава Чорновола ДМР.

Контроль за виконанням примусових заходів виховного характеру покласти на Управління служби у справах дітей Лівобережної адміністрації ДМР та сектор ювенальної превенції Дніпровського РУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення, але на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4