Номер провадження:1-кс/521/3113/25
УХВАЛА

22 серпня 2025 року м. Одеса

Слідчий суддя Хаджибейського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , перекладача ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП України в Одеській області ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні за 0000670 від 17.07.2025 року відносно:

ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Тараклія Республіки Молдова, громадянина Республіки Болгарії, із середньою освітою, не одруженого, на утриманні малолітніх дітей не маючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на території України раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання слідчого, у невстановлений час та місці, однак не пізніше липня 2025 року, ОСОБА_4 , переслідуючи корисливі мотиви, з метою незаконного збагачення, вступив у злочинну змову з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , щодо вимагання грошових коштів з ОСОБА_13 , під приводом вигаданого боргу у розмірі 5 000 доларів США.

Після цього, у період з 14.07.2025 року по 20.08.2025 року ОСОБА_10 неодноразово у телефонному режимі висував вимогу ОСОБА_13 у необхідності передачі грошових коштів у сумі 5 000 доларів США, погрожуючи фізичним насильством.

У подальшому, 20.08.2025 року приблизно о 17 годині 17 хвилин ОСОБА_11 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, прибули поряд із місцем проживання потерпілого, біля будинку №40 по вулиці Прохоровська у м. Одесі, де ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_9 , зайняли заздалегідь обумовлені позиції, щоб спостерігати за оточуючою обстановкою з метою повідомлення ОСОБА_10 про появу сторонніх осіб, що могли завадити реалізації вказаними особами злочинного умислу.

Так, ОСОБА_10 , підійшов до потерпілого ОСОБА_13 , та покликав його, після чого в їх сторону направилися ОСОБА_12 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , які діючи за попередньою змовою між собою відвели потерпілого у сторону зруйнованого будинку АДРЕСА_2 .

Після чого, ОСОБА_11 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , та ОСОБА_9 , реалізуючи свій спільний злочинний умисел, направлений на вимагання грошових коштів у потерпілого ОСОБА_13 , діючи за попередньою змовою, умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння матеріальної шкоди потерпілому і бажаючи їх настання, користуючись значною фізичною перевагою та кількістю над потерпілим, використовуючи фактор раптовості, здійснюючи психологічний вплив, який виражався у погрозах з боку ОСОБА_10 застосування фізичного насильства до потерпілого, а ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_9 обступивши останнього з різних боків, демонстрували свою мовчазну згоду на дії ОСОБА_10 .

Далі, ОСОБА_10 дістав з сумки, яка знаходилась у нього на плечі предмет, ззовні схожий на пістолет чорного кольору, та направив його у бік ОСОБА_13 , та з погрозою застосування насильства, висунули останньому незаконну, безпідставну вимогу передачі їм грошових коштів у сумі 5 000 доларів США, під приводом вигаданого боргу, які потерпілий ОСОБА_13 сприйняв як реальну загрозу власному життю та здоров`ю.

Незважаючи на позицію ОСОБА_13 про відсутність боргу, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , та ОСОБА_9 , продовжили вимагати у потерпілого грошові кошти в сумі 5 000 доларів США, при цьому, погрожували у грубій формі з використанням нецензурної лайки та образливих слів, що у випадку невиконання їх вимог, до нього буде застосовано фізичне насильство, при цьому ОСОБА_10 продовжував погрожувати предметом, ззовні схожим на пістолет.

Надалі, потерпілий ОСОБА_13 , усвідомлюючи реальну перевагу вказаних осіб, приймаючи їх погрози за реальні, повідомив про наявність у нього коштів у сумі 3000 доларів США, на що ОСОБА_10 продовжуючи разом із ОСОБА_12 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , вимагати грошові кошти, використовуючи при цьому психологічний тиск, погрозу застосування тілесних ушкоджень, близько 17 години 35 хвилин забрали 3000 доларів США (що згідно офіційного курсу НБУ станом на 20.08.2025 становило 123 тисячі 955 гривень) з рук ОСОБА_13 , які ОСОБА_10 брав особисто, після чого ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 покинули місце вчинення кримінального правопорушення, де залишився потерпілий ОСОБА_13 , однак, під час спроби втечі, були затримані співробітниками правоохоронних органів біля будинку №40 по вулиці Прохоровська у місті Одесі.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, за кваліфікуючими ознаками: вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, обмеження прав, свобод або законних інтересів потерпілого (вимагання), вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

20.08.2025 року ОСОБА_4 затриманий на підставі ст. 208 КПК України.

21.08.2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

За переконанням слідчого, обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом затримання ОСОБА_4 в порядку ст. 208 КПК України, протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 17.07.2025 року від потерпілого ОСОБА_13 , протоколом допиту потерпілого ОСОБА_13 від 17.07.2025 року, протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії, протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіоконтролю особи від 07.08.2025 року, протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_13 від 20.08.2025 року, протоколом обшуку від 20.08.2025 року, а також іншими матеріалами кримінального провадження.

Слідчий звернулася до суду з клопотанням, яке погоджено прокурором Хаджибейської окружної прокуратури м. Одеси про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , мотивуючи клопотання тим, що є об`єктивні причини вважати, що у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу останній матиме можливість вчинити дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Прокурор підтримав клопотання слідчого, оскільки вважав мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтованими та такими, що дають право слідчому судді задовольнити клопотання слідчого та застосувати найбільш суворий запобіжний захід.

Підозрюваний та його захисник, кожен окремо, просили слідчого суддю відмовити в задоволенні клопотання, оскільки підозра висунута щодо ОСОБА_4 нічим не обґрунтована, у ході досудового розслідування не встановлено жодного доказу участі останнього до даного кримінального провадження, слідчий не довів наявність ризиків, які виправдовують застосування до підозрюваного такого запобіжного заходу. При цьому захисник вказав, що ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Підозрюваний ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують його доводи, а також вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Метою застосування запобіжних заходів відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Прокурор не має права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, слідчий суддя під час розгляду клопотання зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частина 2 статті 194 КПК України закріплює, що слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» обґрунтованість підозри є необхідною умовою законності тримання особи під вартою.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій підозрюваного, виходячи лише з фактичних обставин, які містяться в матеріалах клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим та прокурором при розгляді клопотання не надано у необхідному об`ємі даних, які б були достатні для обґрунтування підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого правопорушення.

Аналіз наданих доказів не підтверджують та об`єктивно не зв`язують підозрюваного з вказаним кримінальним правопорушення. При цьому, обсяг і зміст наведених доказів, які долучені до клопотання не є достатніми, у тому числі для переконання стороннього спостерігача у тому, що підозрюваним ОСОБА_4 могло бути вчинено інкриміноване кримінальне правопорушення.

Також, у своєму клопотанні слідчий зазначає, що згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Зокрема, як підставу необхідності застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий посилається на тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі доведеності його вини.

Так, дійсно, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, покарання за який передбачено у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Разом із цим Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

У рішенні «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Такі висновки суду, узгоджуються з позицією Одеського апеляційного суду, зокрема, яка викладена в ухвалі Одеського апеляційного суду від 11.03.2025 (справа №521/3005/25, номер провадження №11-сс/813/547/25), згідно якої апеляційний суд зазначає, що тяжкість покарання не може слугувати безумовною підставою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу в межах кримінального провадження, запобіжний захід не є покаранням за злочин. Його мета забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної або обвинуваченої особи.

Крім цього, слідчий у своєму клопотанні зазначає, що підставою застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, з метою схилити їх до надання неправдивих показань та уникнення кримінальної відповідальності.

Однак, стороною обвинувачення у судовому засіданні не було наведено обґрунтованих доводів, що підозрюваний ОСОБА_4 намагався впливати на свідків чи має намір вчинити такі дії.

Оцінюючи вірогідність вчинення підозрюваним зазначених дій, які слідчий суддя розглядає у сукупністю з доводами слідчого, слідчий суддя приходить до переконання, що доводи, наведені прокурором під час судового засідання є, по суті, припущеннями, які не ґрунтуються на певних фактах чи обставинах.

При вирішенні питання про відмову в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя також враховує, обставини передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим; вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків; майновий стан підозрюваного; відсутність судимостей.

Окрім того, слідчий суддя бере до уваги, що підозрюваний ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Таким чином, слідчий суддя оцінивши в сукупності всі обставини, приходить до висновку, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на цей час є недоведеними, при цьому суд зазначає, що тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, не є основною чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України.

Положення ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлюють, що законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

Керуючись ст.ст. 132, 176-178, 183, 193, 194, 196, 197, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП України в Одеській області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ), відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_14