ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/2583/24 Номер провадження 11-кп/814/1403/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000716 за апеляційною скаргою прокурора Лохвицького відділу Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 на вирок Лохвицького районного суду Полтавської області від 10 квітня 2025 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Глинськ, Сумської області, громадянина України, українця, із середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

засуджено заст. 336 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Вирішено питання щодо речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_8 будучи громадянином України та військовозобов`язаним рядовим запасу, з 04.05.2024 перебуваючи на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , за висновком військово-лікарської комісії від 20.09.2024 визнаний придатним до військової служби.

У подальшому 23.09.2024 ОСОБА_8 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого по АДРЕСА_3 , де отримав під особистий підпис повістку про явку 25.09.2024 на 00:30 до вказаного центру комплектування для відправлення його до місця несення служби, а саме до бойової військової частини НОМЕР_1 .

Водночас ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, умисно, будучи належним чином обізнаний про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також про відповідальність за порушення вимог законодавства України з питань оборони, не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, без поважних на те причин, не прибув у визначений у повістці день та час до ІНФОРМАЦІЯ_2 на відправку для проходження служби до військової частини НОМЕР_1 , тим самим ухилився від несення обов`язків військової служби під час загальної мобілізації.

На вирок суду прокурор подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Виключити із мотивувальної частини вироку суду, обставину, яка пом`якшує покарання здійснення допомоги Збройним силам України у вигляді донату.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 засудити за ст. 336 КК України на 3 роки позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що призначаючи обвинуваченому покарання, суд не врахував суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, те, що на території України введений воєнний стан, а тому дана категорія кримінальних правопорушень викликає значний суспільний резонанс. Звільнення від відбування покарання з випробуванням, за ухилення від військової служби у цих умовах, формує негативну думку інших військовозобов`язаних щодо їх діяльності, матиме вплив на їх бойовий дух та мотивацію та не сприятиме дотриманню мети та принципів призначення покарання.

Тому вважає, що суд безпідставно звільнив обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, прокурора в підтримку апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, за який його засуджено, за обставин, встановлених судом першої інстанції, є правильним, ґрунтується на об`єктивно з`ясованих обставинах.

Оскільки обвинувачений визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення за обставин висунутого обвинувачення, суд першої інстанції визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Згідно зі ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, на підставі ч.1 ст.413 цього Кодексу, є, зокрема, застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Призначене обвинуваченому покарання за ст. 336 КК України відповідає вимогам ст.65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів і строк цього покарання ніким із учасників провадження не оспорюється.

Разом з тим, доводи прокурора про неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання є обґрунтованим.

Згідно з ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Обираючи ОСОБА_8 покарання та звільняючи від його відбування, суд не в повній мірі взяв до уваги вимоги ст. 75 КК України і не врахував належним чином ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, окрім того, зазначаючи в мотивувальній частині вироку про можливість застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України, навів формальні підстави для цього, належним чином не умотивувавши в цій частині своє рішення.

При цьому місцевим судом не достатньо враховано обставини вчиненого кримінального правопорушення, а саме те, що враховуючи ситуація, яка склалася в країні, тобто збройну агресія РФ та наявність конституційного обов`язку кожного громадянина по захисту Батьківщини, вчинений обвинуваченим умисний злочин під час воєнного стану та мобілізації, складає значну суспільну небезпечність, тому звільнення від відбування покарання створить в очах громадян та суспільства в цілому матиме негативне враження безладдя та безкарності, матиме негативний вплив на інших військовозобов`язаних та не сприятиме дотриманню мети та принципів призначення покарання.

Колегія суддів враховує наявність обставин, які пом`якшують покарання, встановлені судом, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, позитивні характеристики за місцем проживання, проте вказані обставини є недостатніми для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання.

Доводи прокурора про необхідність виключення з мотивувальної частини вироку суду обставину, яка пом`якшує покарання здійснення допомоги Збройним Силам України у вигляді донату, є не вмотивованими та безпідставними, оскільки при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в ч.1 ст. 66 КК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання не відповідає як конкретним обставинам справи та особі обвинуваченого, так і вимогам ст.75 КК України, а тому, відповідно до ст.65 цього Кодексу, ОСОБА_8 необхідно призначити покарання з реальним відбування в умовах виправної установи.

Саме таке покарання є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням викладеного вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

З огляду на вказане апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Лохвицького відділу Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Лохвицького районного суду Полтавської області від 10 квітня 2025 року щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначення покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ст. 336 КК України, визначеного судом першої інстанції, у виді 3 років позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_8 обраховувати з дня його фактичного затримання.

В іншій частині вирок Лохвицького районного суду Полтавської області від 10 квітня 2025 року залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4