ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1803/25 Справа № 204/5318/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження кримінального провадження №0000346 за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 06 березня 2025 року , ухвалений стосовно

ОСОБА_7 який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , у м. Дніпропетровськ, громадянина України, з середньо-технічною освітою, одруженого, на утриманні малолітніх дітей та осіб похилого віку не маючого, працюючого комірником ТОВ «Олвія-Фарм», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 06 березня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Окрім того судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів.

Цим вироком дії обвинуваченого кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Так, 13 квітня 2024 року, приблизно о 23 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «Toyota Corolla Verso» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_10 , здійснював рух в темний час доби, по сухому асфальтобетонному дорожньому покриттю вул. Криворізьке шосе у Чечелівському районі м. Дніпро, Дніпропетровської області з боку м. Кривий Ріг в напрямку вул. Київська, проїжджа частина якого має по дві смуги для руху в кожному напрямку. У вищевказаний час, тобто 13 квітня 2024 року приблизно о 23 годині 30 хвилин, в порушення вимог п.п. 4.4,4.7 Правил дорожнього руху України по середині правої смуги вул. Криворізьке шосе у Чечелівському районі м. Дніпро з боку м. Кривий Ріг в напрямку вул. Київська рухався пішохід ОСОБА_11 . У ході руху водій ОСОБА_7 , проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, легковажно розраховуючи на відвернення суспільно-небезпечних наслідків, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху та маючи можливість об`єктивно виявити пішохода ОСОБА_11 , який, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння 3,42%о, рухався в попутному напрямку по смузі його руху, завчасно не вжив усіх можливих дій для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, в результаті чого 13 квітня 2024 року приблизно о 23 годині 30 хвилин, в районі будинку № 21 по вул. Криворізьке шосе у Чечелівському районі м. Дніпро Дніпропетровської області, здійснив наїзд передньою частиною автомобіля «Toyota Corolla Verso» реєстраційний номер НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_11 . Своїми діями водій автомобіля «Toyota Corolla Verso» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3(б), 12.3 Правил дорожнього руху України. Порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходиться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної події, внаслідок якої пішохід ОСОБА_11 , отримав тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення, що призвели до настання смерті останньої. Смерть ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 приблизно о 23 годині 30 хвилин на місці дорожньо-транспортної пригоди, тобто в районі будинку №21 по вул. Криворізьке шосе у Чечелівському районі м. Дніпро Дніпропетровської області, від сумісної тупої травми тіла із переломами кісток нижніх кінцівок, крововиливами під м`яку мозкову оболонку, розривами печінки, яка ускладнилась шоком.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі прокурор Дніпропетровської обласної прокуратури просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів на строк 3 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на розсуд суду.

Покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи чи навчання.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор вказує, що суд в порушення вимог ст. 75 КК України, звільнив ОСОБА_7 від відбування з випробуванням не лише від основного покарання а й від додаткового, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, через його неправильне тлумачення, яке суперечить його точному змісту.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури та з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, вирок суду скасувати в частині призначення покарання та ухвалити в цій частині новий вирок.

Обвинувачений та захисник в судовому засіданні не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора в частині неправильно застосування вимог ст. 75, 77 КК України до додаткового покарання та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора в частині строку додаткового покарання.

Потерпіла, належним чином повідомлена про час, дату та місце апеляційного перегляду, до зали судового засідання не з`явилася, заяв та клопотань про відкладення не подавала.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів провадження, висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, суд вважає, що вони є обґрунтованими.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що цих вимог закону судом дотримано не було.

Так, статтею 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до ст. 77 КК України, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

З нормативного розуміння наведених вимог закону вбачається що частиною 1 статті 75 КК передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.

Аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд у постанові від 02 вересня 2020 року справа № 761/22398/17, провадження № 51-673 км 20.

З матеріалів кримінального провадження видно, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання, врахував, що ОСОБА_7 раніше не судимий, вчинив злочин з необережності, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, одружений, працює, де характеризується позитивно, відсутність обставин, що обтяжують покарання та наявність тих, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття і відшкодування шкоди, та дійшов висновку, що покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, яке буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Разом з цим, суд врахувавши характер вчиненого злочину, пов`язаного з правом керування транспортними засобами, особи обвинуваченого ОСОБА_7 , який має посвідчення водія, порушив вимоги Правил дорожнього руху України, що спричинило загибель людини, визнав за неможливе збереження за ОСОБА_7 права керування транспортними засобами та прийняв рішення про призначення обвинуваченому додатково покарання у виді позбавлення права керувати траспортними засобами строком на 2 роки.

З урахуванням наведеного у сукупності, суд також прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування покарання, та, на підставі ст. 75 КК України, звільнив обвинуваченого від його відбування з випробуванням з іспитовим строком.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду, що з урахуванням наведених обставин саме такий вид основного та додаткового покарання, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, буде достатнім та необхідним для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, рішення суду першої інстанції про можливість звільнення на підставі ст. 75 КК України від призначеного додаткового покарання є безпідставним та не ґрунтується на вищевказаних вимогах закону, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури є обґрунтованими.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409, п. 3 ч. 1 ст. 413, п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає в неправильному тлумаченні закону, яке суперечить його точному змісту.

Суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Разом з тим, прокурор, ставлячи в апеляційній скарзі вимоги про призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, не наводить обгрунтувань, чому він вважає, що призначене судом додаткове покарання на строк 2 роки є таким, що не відповідає меті покарання, а відтак, враховуючи вищезазначене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурор в цій частині.

Отже, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора та приходить до висновку про необхідність її часткове задоволення та скасування вироку щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку, у відповідності з вимогами ст. 420 КПК України.

Керуючись ст. 404, 407, 409, 414, 420 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Вирок Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 06 березня 2025 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 - скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4