ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2025 року відмову у задоволенні клопотання захисника про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до ст. 81 КК України засудженого ОСОБА_8 , -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2025 року в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовлено.

Обгрунтовуючи прийняте рішення, суд зазначив, що засуджений свою поведінкою та ставленням до праці за весь час відбування покарання не довів свого виправлення, оскільки має як заохочення, так і стягнення, що свідчить про те, що засуджений у повній мірі не став на шлях виправлення.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2025 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання задовольнити та звільнити ОСОБА_8 умовно - достроково від відбування покарання.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що висновки суду є необґрунтованими і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає, що за час відбування покарання засуджений довів своє виправлення. Зазначає, що судом не враховано, що ОСОБА_8 має 4 заохочення, за час відбування покарання характеризується добре, працює на контрагенті ПрАТ «ОРІЛЬ-ЛІДЕР», а тому викладене свідчить про те, що він сумлінною поведінкою довів своє виправлення та має право на застосування до нього умовно - дострокового звільнення.

Заслухавши суддю-доповідача; засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги та просили ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою звільнити останнього умовно-достроково від відбування призначеного покарання; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, оскільки, на його думку, засуджений не довів свого виправлення; перевіривши надані матеріали та апеляційні доводи, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Так, ст. 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання - виправлення засудженого.

Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що вказаних вимог закону судом першої інстанції при розгляді подання дотримано.

Згідно довідки та характеристики, що надані установою виконання покарань, ОСОБА_8 з 29.09.2013 року знаходився в установах виконання покарань, кінець строку припадає на 04.11.2025 року (а.с.5).

За час відбування покарання в державній установі «Дніпровська виправна колонія (№89)» характеризується посередньо, режим відбування покарання порушував, має п`ять стягнень, одне з яких, у виді догани за виявлення з явними ознаками сп`яніння, на даний час не погашене та не зняте, та три заохочення.

Головною підставою для умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі. Також колегією суддів враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що засуджений ОСОБА_8 свого виправлення належною поведінкою за весь період відбування покарання, оскільки за час перебування в установі виконання покарань останній хоча і отримував заохочення, але у той же час неодноразово порушував режим утримання, крім того активної участі у виховних заходах чи спеціалізованих програмах установи не приймає, через що у колегії немає підстав вважати, що засуджений своєю сумлінною поведінкою систематично доводить своє виправлення.

Апеляційний суд звертає увагу і на те, що 27.09.2022 року засуджений ОСОБА_8 комісією ДУ «Дніпровська виправна колонія (№89)» визнавався таким, що на шлях виправлення не став.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання захисника про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання, повно та об`єктивно врахував дані щодо особи засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання, його відношення до праці та заходів, які проводяться адміністрацією з метою виховного впливу на засуджених, та дійшов правильного висновку про відсутність переконливих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про доведеність виправлення засудженого та наявність передбачених законом підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Також враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд не в повній мірі врахував обставини провадження, є безпідставними, оскільки наявність заохочень у ОСОБА_8 , за умови одночасної наявності в нього і стягнень, не підтверджує систематичності вчинення засудженим дій, що підтверджують його виправлення до повного відбуття призначеного покарання, та сама по собі не є підставою для застосування до нього умовно-дострокового звільнення. Судом досліджені та оцінені всі обставини, які мали значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення.

Доводи апеляційної скарги захисника колегія суддів вважає неспроможними з огляду на те, що вони зводяться до переоцінки обставин справи і доказів та являють собою суб`єктивні міркування щодо наявності та достатності передбачених законом підстав для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання, з якими не можна погодитись зважаючи на вищенаведене, у зв`язку із чим колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2025 року про відмову у задоволенні клопотання захисника про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до ст. 81 КК України засудженого ОСОБА_8 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4