490/3354/24 16.07.2025
н/п 1-кп/490/479/2025
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/3354/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000149 від 01 лютого 2024 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Москворецький Тімірязєвського району Північно-Казахстанської області Казахстан, є громадянином України, має вищу освіту, одружений, офіційно не працює, є пенсіонером, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 та її представника - адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

01.02.2024 року приблизно о 08:40 год., водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем марки "КIA Ceed" державний реєстраційний номер (далі - д.р.н.) НОМЕР_1 , рухався у світлий (денний) час доби, в ясну та сонячну погоду, по сухій та чистій прямій ділянці проїзної частини вул.Потьомкінської в м.Миколаєві, з боку вул.Шнеєрсона в напрямку вул.Громадянської.

Під час руху в обраному напрямку, при наближенні до нерегульованого світлофором пішохідного переходу позначеного дорожніми знаками 5.38.1 та 5.38.2 (Пішохідний перехід) ПДР України та дорожньою розмітко (Зебра) 1.14.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, із відповідними змінами та доповненнями (далі - ПДР України), розташованого на проїзній частині вул.Потьомкінської в м.Миколаєві в районі перетину з вул.Малою Морською, водій ОСОБА_3 , діючи із злочинною самовпевненістю, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, усвідомлюючи, що повинен беззастережно виконувати вимоги ПДР України та маючи можливість їх виконувати, грубо порушив вимоги пунктів 1.3. 1.5. 2.3 "б", 18.1 ПДР України, а саме будучи зобов`язаним знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, рухаючись по проїжджій частині вул.Потьомкінської в м.Миколаєві, при наближенні до вказаного нерегульованого пішохідного переходу, на котрому перебував пішохід, тобто в момент коли для водія ОСОБА_3 виникла перешкода, яку він об`єктивно спроможний був виявити та на яку повинен був негайно вжити заходів для зменшення швидкості до повної зупинки керованого ним транспортного засобу, щоб дати дорогу пішоходу, для якого може бути створена перешкода чи небезпека, однак ОСОБА_3 , був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміни, перед нерегульованим пішохідним переходом всупереч того, що на ньому перебував пішохід, якого він об`єктивно мав змогу виявити з моменту виходу його на проїзну частину вул.Потьомкінської, та для якого може бути створена перешкода чи небезпека, продовжив рух прямо у обраному напрямку.

В результаті злочинних порушень вказаних правил дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, водій ОСОБА_3 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , яка перетинала проїзну частину вул.Потьомкінської в межах дії дорожніх знаків 5.38.1 та 5.38.2 "Пішохідний перехід" ПДР України та дорожньої розмітки 1.14.1 "Зебра" ПДР України, та рухалася з права наліво відносно напрямку руху водія ОСОБА_3 ..

В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_5 , спричинено тілесні ушкодження у вигляді забійної рани лівої надбрівної дуги, косого перелому середньої третини лівої ключиці зі зміщенням уламків, уламкового перелому обох кісток лівої гомілки у верхній третині зі зміщенням уламків, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Вказана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм ОСОБА_3 вимог пунктів 1.3, 1.5, 2.3 "б", 18.1 ПДР України, які знаходяться в прямому, причинному зв`язку із спричиненням потерпілій ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, визнав частково та пояснив, що 01.02.2024 року приблизно о 08:10 годині він рухався на своєму автомобілі марки "КIA Ceed" по вул.Потьомкінській в м.Миколаєві, з боку вул.Соборної у напрямку вул.Садової. Знаходячись в районі вул.Малої Морської у нього задзвонив мобільний телефон і він заїхав у карман для автомобілів, щоб зупинитись та поговорити по телефону. Після завершення розмови, він виїхав з карману та, знаходячись на відстані близько 50 метрів до перехрестя з вул.Мала Морська, почав рух у напрямку до вул.Садової зі швидкістю близько 25 км/год. В цей момент зі сторони вул.Малої Морської виїхав автомобіль світлого кольору, який бампером своєї машини знаходився на першій колії трамвайного шляху, тим самим перегородивши йому проїзд по частині дороги. Він змістився ліворуч щоб об`їхати даний автомобіль та продовжив рух по центру проїзної частини. В момент об`їзду вказаного автомобіля, він побачив, як із-за машини раптово вийшла потерпіла, яка переходила проїзну частину. Він почав застосовувати екстрене гальмування, однак уникнути зіткнення із потерпілою ОСОБА_5 йому так і не вдалося. Внаслідок зіткнення, він зачепив ОСОБА_5 правою передньою частиною свого автомобіля, у зв`язку з чим потерпіла впала на капот машини та вдарилась головою об лобове скло, яке від удару лопнуло. Після цього, він вийшов з машини та підійшов до потерпілої щоб надати їй допомогу. Він допоміг покласти потерпілу у зручне їй положення та поклав куртку під її поперек. В цей момент, до них підійшла свідок ОСОБА_8 , яка також присіла коло них та почала допомагати. Він дістав зі своєї машини вологі серветки та почав телефонувати до екстрених служб, а саме: викликав працівників поліції та карету швидкої медичної допомоги, а також зателефонував до страхової компанії. Після приїзду працівників швидкої медичної допомоги, які оглянули потерпілу ОСОБА_5 , він разом із водієм швидкої допоміг покласти останню на ноші та перенести її до карети швидкої медичної допомоги. Коли потерпілу відвезли до лікарні швидкої медичної допомоги, він одразу ж зателефонував своїй дружині, розповів про обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась за його участі, та попросив дружину поїхати до лікарні і надати будь яку необхідну допомогу потерпілій. Після приїзду працівників поліції, він надав свідчення і вони намагались знайти камери відеонагляду, які б знаходились поблизу місця дорожньо-транспортної пригоди. Вони знайшли одну камеру відеонагляду, яка знаходилась на будівлі офісу, в якому працювала свідок ОСОБА_8 , але як виявилось дана камера була в неробочому стані. Він ще тоді запитав у ОСОБА_8 , чи бачила вона машину, яка частково перегороджувала йому огляд проїзної частини, але вона відповіла йому, що нічого не бачила. Після проведення всіх необхідних слідчих дій, він поїхав до лікарні швидкої медичної допомоги, щоб запитати у потерпілої з приводу надання їй будь якої необхідної допомоги. Потерпіла повідомила йому, що ніякої допомоги наразі їй не потрібно і всі питання та розмови вести з її чоловіком ОСОБА_9 . При спілкуванні з чоловіком потерпілої, останній повідомив йому, що всі розмови та дії будуть лише через їхнього адвоката. Після цього, він телефонував вже адвокату потерпілої, який повідомив йому, що у випадку необхідності, йому одразу повідомлять. Потім він ще декілька разів телефонував адвокату потерпілої та цікавився з приводу здоров`я останньої, на що адвокат говорив, що потерпіла продовжує лікування і поки що нічого не потрібно. Через деякий час, він зустрівся із адвокатом потерпілої та передав грошові кошти в сумі 50 000 гривень на лікування, про що було складено відповідну розписку про їх отримання. Крім того, він передав адвокату дані своєї страхової компанії для отримання грошового відшкодування за шкоду завдану здоров`ю, і як пізніше йому стало відомо зі слів потерпілої, їй була виплачена сума у розмірі 19 000 гривень. Приблизно через 2-3 місяці він зустрівся з потерпілою ОСОБА_5 вже у кабінеті її адвоката, де йому було вручено позовну заяву про відшкодування майнової та моральної шкоди. Зазначив, що перед початком судового процесу він також надавав грошові кошти на поїздку потерпілої до санаторію. У зв`язку з чим, вважає, що цивільний позов потерпілої в частині відшкодування майнової шкоди задоволенню не підлягає. З приводу відшкодування моральної шкоди, покладається на розсуд суду. Свою вину визнає у тому, що був недостатньо уважним, не зменшив свою швидкість та не впевнився у відсутності пішохода на проїзній частині. У вчиненому щиро кається та просить вибачення у потерпілої за свій вчинок, за який йому дуже соромно.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим своєї провини у вчиненому кримінальному правопорушенні, його вина підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами та показаннями допитаних в судовому засіданні потерпілої та свідка.

Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 суду пояснила, що 01.02.2024 року у ранковий час вона йшла на роботу по вул.Мала Морська у напрямку до вул.Адміральської в м.Миколаєві. Знаходячись в районі перехрестя вул.Мала Морська та вул.Потьомкінська, вона зупинилась перед пішохідним переходом проїжджої частини вул.Потьомкінської та подивилась спочатку наліво, а потім на право. У зв`язку з тим, що транспортних засобів на проїжджій частині не було, вона почала переходити дорогу по пішохідному переходу. Вона пройшла майже до середини дороги і в цей момент відчула удар зліва. Внаслідок зіткнення її підкинуло вверх на машину, а потім вона злетіла з машини та впала на тротуар. Після цього, вона відчула сильний біль в нозі та не змогла підвестись на ноги. До неї підійшов водій автомобіля ОСОБА_3 та запитав, як вона себе почуває та чи треба відвезти її до лікарні. Разом з ОСОБА_3 до неї підійшла якась дівчина, яка дала їй серветку щоб витерти кров з обличчя, та повідомила про те, що вона вже викликала працівників швидкої медичної допомоги. По приїзду карети швидкої медичної допомоги, ОСОБА_3 допоміг покласти її на ноші, після чого її було доставлено до лікарні, де вона проходила стаціонарне лікування. Після вказаних подій, обвинувачений ОСОБА_3 один раз приходив до неї у лікарню та частково відшкодував вартість її лікування на суму 50 000 гривень. В результаті отриманих тілесних ушкоджень, має задовільний стан здоров`я та їй було встановлено другу групу інвалідності безстроково. За висновками МСЕК та лікаря їй рекомендовано регулярно проходити санаторно-курортне лікування. Вважає, що обвинуваченому має бути призначене максимальне покарання із позбавленням права керування транспортними засобами.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що 01.02.2024 року приблизно о 08:40 годині вона їхала на своєму автомобілі на роботу та рухалась від пр.Центрального по вул.Мала Морська, в сторону вул.Потьомкінська. Зазначила, що по вул.Мала Морська дорожній рух був ускладнений у зв`язку з проведенням ремонтних робіт на вказаній ділянці працівниками водоканалу. Припаркувавши свій автомобіль з лівого краю перед вул.Потьомкінська, вона залишилась сидіти в автомобілі та чекала на відкриття офісу. Потім вона почула звук зіткнення, та через деякий час, коли проїхали автомобілі, що закривали їй оглядовість, побачила жінку, яка лежала на проїзній частині біля бордюру. Вона підбігла до вказаної жінки та одразу ж викликала швидку допомогу, після чого почала надавати їй допомогу, а саме наклеїла жінці пластир у зв`язку із розсіченням брови. Окрім неї та жінки, на місці пригоди знаходився водій автомобіля червоного кольору, який здійснив наїзд на жінку, та намагався чимось допомогти. Вказаний автомобіль був розташований на проїзній частині вул.Потьомкінська, як їхати зі сторони вул.Соборної у бік вул.Садової, та саме зіткнення відбулося на пішохідному переході. Після приїзду карети швидкої медичної допомоги, вона пішла на роботу.

Показання допитаних потерпілої та свідка є послідовними, логічними та такими, що узгоджуються з матеріалами кримінального провадження, з огляду на що суд приймає їх до уваги та кладе в основу вироку.

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню №0000149, 01 лютого 2024 року, приблизно о 08:40 год., у м.Миколаєві в районі перехрестя вул.Потьомкінської та вул.Малої Морської, відбулась дорожньо-транспортна пригода (наїзд ТЗ на пішохода), за участю автомобіля марки "KIA Ceed" р/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та пішохода ОСОБА_5 , 1963 року народження, яка в результаті ДТП отримала тілесні ушкодження. Правова кваліфікація кримінального правопорушення за ч.1 ст.286 КК України.

З протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 01.02.2024 року зі схемою та фототаблицею до нього вбачається, що місцем події є сухе асфальтобетонне покриття пішохідного переходу (не регульований) в районі перехрестя вул.Потьомкінської та вул.Малої Морської в м.Миколаєві, від вул.Шнеєрсона у напрямку до вул.Громадянської, де відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю водія ОСОБА_3 , який керував транспортним засобом "КIA Ceed" державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Місце події знаходиться в зоні дії дорожніх знаків, встановлених в напрямку проведення огляду: 5.38.1 та 5.38.2 "Пішохідний перехід", та дорожньої розмітки 1.14.1 "Зебра". Під час проведення огляду автомобіля "КIA Ceed" державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився на місці пригоди, були виявлені зовнішні пошкодження у вигляді розбиття правої передньої фари головного освітлення, розбиття лобового скла з правого боку, складання правого дзеркала заднього виду, потертості бруду та пилу на капоті та передньому бампері з правого боку, та на правому передньому крилі. Заяв чи зауважень від учасників до протоколу не надходило.

З висновку Комунального некомерційного підприємства "Миколаївський обласний центр психічного здоров`я" Миколаївської обласної ради від 01.02.2024 року щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, вбачається, що гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент ДТП був тверезий.

Відповідно до постанови старшого слідчого СВ відділення поліції №3 Миколаївського районного управління поліції ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_10 від 02.02.2024 року, автомобіль марки "КIA Ceed" реєстраційний номер НОМЕР_1 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000149 від 01.02.2024 року.

З висновку інженерно-транспортної експертизи від 09.02.2024 року №СЕ-19/115-24/2284-ІТ вбачається, що на момент ДТП робоча гальмівна система, рульове керування, ходова частина автомобіля "КIA Ceed" реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходились у працездатному стані.

З висновку інженерно-транспортної експертизи від 09.02.2024 року №СЕ-19/115-24/2285-ІТ вбачається, що при огляді автомобіля "KIA Ceed" р/н НОМЕР_1 в правій передній частині транспортного засобу були виявлені сліди та пошкодження характерні для контактної взаємодії з тілом пішохода. Під час первісного контактування автомобіль "KIA Ceed" р/н НОМЕР_1 взаємодіяв із перешкодою (тілом пішохода) правою передньою частиною транспортного засобу, а саме: правою фарою головного світла, правою передньою частиною капоту, передньою частиною крила переднього правого колеса. Після чого відбулося закидання тіла пішохода на транспортний засіб з подальшим його контактуванням з правою частиною переднього вітрового скла.

З висновку судово-медичної експертизи від 20.03.2024 року №219 вбачається, що у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мають місце тілесні пошкодження у вигляді забійної рани лівої надбрівної дуги, косого перелому середньої третини лівої ключиці зі зміщенням уламків, уламкового перелому обох кісток лівої гомілки у верхній третині зі зміщенням уламків, які могли утворитися від дії тупих твердих предметів. Утворення даних тілесних пошкоджень в строк вказаний в постанові - 01.02.2024 року, в умовах ДТП (при зіткненні пішоходу та автотранспортного засобу), не виключається. По ступеню тяжкості дані тілесні пошкодження відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. На момент звернення у лікувальний заклад у крові потерпілої етиловий спирт не знайдено.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 25.03.2024 року зі схемою та фототаблицею до нього, ОСОБА_3 у присутності двох понятих, яким були роз`яснені їх права та обов`язки, які підтвердили даний факт своїми підписами, розповів та показав на місцевості обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 01.02.2024 року приблизно 08:40 години в районі перехрестя вул.Потьомкінської та вул.Малої Морської в м.Миколаєві, за його участю та пішохода ОСОБА_5 , внаслідок якої останній були спричинені тілесні ушкодження. Під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_3 виставив свій автомобіль марки "КIA Ceed" реєстраційний номер НОМЕР_1 , на проїзній частині вул.Потьомкінської у таке положення, в якому як він вказав знаходячись в динаміці перебував перед ДТП в момент, коли невстановлений автомобіль по типу міні-вена, який рухаючись по проїзній частині вул.Малої Морської під`їхав з боку пр.Центрального в бік вул.Великої Морської, тобто праворуч від нього, який частково виїхавши на проїзну частину вул.Потьомкінської, зупинився, надаючи йому переваги у русі. При замірах було встановлено, що автомобіль марки "KIA Ceed" р/н НОМЕР_1 , розташований з правим боковим інтервалом, який складає 2.1 м від переднього правого колеса та на відстані 2.1 м від заднього правого колеса даного автомобіля, до правого краю проїзної частини вул.Потьомкінської, а також на відстані 2.0 м від правого переднього колеса до ближнього зрізу перехрестя вул.Потьомкінської з вул.Малою Морською. Далі, ОСОБА_3 виставив статистичний автомобіль марки "Renault Duster" р/н НОМЕР_2 , котрий як він вказав не відрізняється від габаритів невстановленого автомобіля по типу міні-вена, який рухаючись по проїзній частині вул.Малої Морської під`їхав з боку пр.Центрального в бік вул.Великої Морської, тобто праворуч від нього, який частково виїхавши на проїзну частину вул.Потьомкінської, зупинився. При замірах було встановлено, що статистичний автомобіль розташований з правим боковим інтервалом, який складає 0.7 м від переднього правого колеса та на відстані 0.7 м від заднього правого колеса даного автомобіля, до правого краю проїзної частини вул.Малої Морської, по напрямку руху транспорту з боку пр.Центрального в сторону вул.Великої Морської, а також на відстані 2.1 м від лівого переднього колеса до ближнього зрізу перехрестя вул.Малої Морської з вул.Потьомкінською. Як зазначив ОСОБА_3 , місце наїзду на пішохода знаходиться на відстані 3.3 м від правого краю проїзної частини вул.Потьомкінської, відносно напрямку руху автомобіля марки "КIA Ceed" р/н НОМЕР_1 , та на відстані 1.0 м від ближнього зрізу (початку) дорожньої розмітки 1.14.1 ПДР України (Зебра), тобто на нерегульованому пішохідному переході. Далі, шляхом замірів було встановлено відстань від місця наїзду на пішохода до крайнього зрізу передньої частини автомобіля марки "КIA Ceed" р/н НОМЕР_1 , в момент положення його на проїзній частині вул.Потьомкінської, коли він знаходячись в динаміці перебував перед ДТП в момент, коли невстановлений автомобіль по типу міні-вена, який рухаючись по проїзній частині вул.Малої Морської під`їхав з боку пр.Центрального в бік вул.Великої Морської, тобто праворуч від нього, який частково виїхавши на проїзну частину вул.Потьомкінської, зупинився. Вказана відстань становить 11.9 м. При замірах встановлено, що відстань 11.9 м вказаний автомобіль здолав за час рівний 4.9 с. ОСОБА_3 пояснив, що не в змозі вказати місце виходу пішоходу на проїзну частину вул.Потьомкінської та темп його руху. При цьому, слідчим експериментом встановлено, що при розміщенні автомобіля марки "КIA Ceed" р/н НОМЕР_1 , в момент положення його на проїзній частині вул.Потьомкінської при даній дорожній обстановці та знаходячись в динаміці перед ДТП, з робочого місця водія наступає обмеження оглядовості меж пішохідного переходу, а саме правої його частини. Після цього, за траєкторіє руху пішоходу, як вказав ОСОБА_3 з права наліво відносно напрямку його руху, статистом було пройдено відстань по нерегульованому пішохідному переходу від місця виходу на проїзну частину вул.Потьомкінської до місця наїзду на нього вищевказаним автомобілем, при цьому видимість пішохода з робочого місця водія визначалась постійно.

З висновку інженерно-транспортної експертизи від 28.03.2024 року №СЕ-19/115-24/5599-ІТ вбачається, що належні дії водія автомобіля "KIA Ceed" р/н НОМЕР_1 регламентуються вимогами п.п.12.3, 12.4, 18.1 Правил дорожнього руху України. Водій автомобіля "KIA Ceed" р/н НОМЕР_1 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода шляхом застосування гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху. В діях водія вбачається невідповідність вимогам п.18.1 ПДР України. Дії водія автомобіля "KIA Ceed" р/н НОМЕР_1 , що не відповідали вимогам п.18.1 ПДР України, знаходяться в причинному зв`язку з подією з технічної точки зору.

Наведені висновки експертиз проведені висококваліфікованими експертами, належним чином аргументовані, ґрунтуються на ретельному дослідженні, зроблені на підставі діючого законодавства, містять відповіді на усі поставлені питання, висновки обґрунтовані дослідницькою частиною, фактичні дані викладені у висновках відносяться до справи і мають доказове значення. Тому, дані висновки суд покладає в основу прийнятого рішення. Підстав недовіряти висновкам експертиз в суду немає.

Дані докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 та інші обставини, зазначені у ст.91 КПК України, що підлягають доказуванню, та вони зібрані у порядку, встановленому ст.93 КПК України. Жодних обставин, передбачених ст.87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання перелічених вище доказів недопустимими відсутні. Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Жоден із них не спростований, містить інформацію щодо предмету доказування, схожих неоспорюваних чітких і узгоджених між собою презумпцій факту, з огляду на що, суд приймає їх до уваги та кладе в основу обвинувального вироку.

Так, судом не встановлено таких обставин, які ставили б під сумнів показання допитаних в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_8 , так само не надано суду доказів, що їх спростовують.

Зокрема, під час вивчення матеріалів кримінального провадження не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпіла ОСОБА_5 та свідок ОСОБА_8 , які були допитані судом під присягою, з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого.

Зауваження сторони захисту про те, що ПДР порушила сама потерпіла ОСОБА_5 , судом до уваги не приймається, оскільки, порушення учасником дорожнього руху ПДР саме по собі не виключає винуватість іншого учасника руху, і створення небезпеки учасником дорожнього руху, яку водій був у стані виявити, не звільняє останнього від обов`язку вжити заходи, необхідні для уникнення або зменшення шкідливих наслідків від створеної небезпеки.

Суд зазначає, що порушення ПДР іншим учасником дорожнього руху не означає, що водій вправі ігнорувати дійсну дорожню обстановку, яка склалася на момент прийняття ним рішення, у тому числі й небезпеку, що виникла внаслідок порушення ПДР іншим учасником.

Воно означає, що водій може розраховувати на те, що певний вид небезпеки не виникне внаслідок того, що всі учасники дорожнього руху дотримуються правил. Наприклад, водій, який розпочинає рух на перехресті на відповідний сигнал світлофора або регулювальника, вправі розраховувати, що протягом певного часу водії, яким проїзд заборонений, не розпочнуть рух і не створять перешкод для руху його автомобіля. За певних обставин це може позначитися на здатності водія своєчасно виявити небезпеку та відреагувати на неї, а, відповідно, за певних обставин зняти з нього відповідальність за наслідки ДТП.

Однак, це не означає, що у разі, коли водій на момент, коли йому дозволено розпочати рух, виявляє на смузі свого руху перешкоду, наприклад, пішохода або автомобіль, що не встиг закінчити маневр, зелене світло або знак пріоритету дає йому право не звертати уваги на це і продовжувати рух, ігноруючи перешкоду.

Таким чином, основним чинником, який визначає відповідальність водія у разі створення небезпеки під час дорожнього руху, залишається його можливість вчасно виявити цю небезпеку і здійснити відповідні заходи для її уникнення чи зменшення.

Причина, через яку створена небезпека для руху, не має значення, якщо встановлено, що водій мав можливість її вчасно виявити. Вибір способу поведінки залишається на розсуд водія, який має взяти до уваги багато факторів, що залежать як від дорожньої обстановки, так і від технічних характеристик автомобіля, яким він керує.

В обставинах цієї справи не викликає сумніву, що обвинувачений усвідомлював, що він має діяти таким чином, щоб не створити перешкод, як учасникам руху, які мають перевагу, так і учасникам руху, перед якими перевага у нього. Організація дорожнього руху на цьому нерегульованому перехресті, позначеного дорожніми знаками 5.38.1 та 5.38.2 (Пішохідний перехід) ПДР України та дорожньою розміткою (Зебра) 1.14.2 ПДР України, дозволяла йому не розподіляти свою увагу між різними напрямами руху транспортних засобів та пішоходів, і зосередитися на головному факторі, який він мав врахувати перед здійсненням маневру: на розташуванні, швидкості, аби переконатися, що актуальна дорожня обстановка дозволяє здійснити маневр (проїзд перехрестя).

Зазначене вище, підтверджується висновком інженерно-транспортної експертизи від 28.03.2024 року №СЕ-19/115-24/5599-ІТ, згідно якого водій автомобіля "KIA Ceed", реєстраційний номер НОМЕР_1 ( ОСОБА_3 ), мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ( ОСОБА_5 ), шляхом застосування гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення по справі, дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні під час розгляду справи.

Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, суд приходить до переконання, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності "поза розумним сумнівом" (ст.17 КПК України).

Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Відповідно до статей 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. У судовому рішенні суд має окремо обґрунтувати "вагомий внесок" кожної обставини, яка пом`якшує або обтяжує покарання.

Згідно роз`яснень п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року (із змінами) "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст.65 КК України враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, його особу, а саме те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, одружений, є пенсіонером, за даними КНП "Миколаївський обласний центр психічного здоров`я" Миколаївської обласної ради за медичною допомогою до лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не звертався, лікування та обстеження не проходив, за місцем роботи в ТОВ "Катена Юкрейн" характеризувався позитивно, за місцем проживання в СТ "Бугський" характеризується позитивно, як обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Згідно досудової доповіді, складеної Заводським районним відділом філії Державної установи "Центр пробації" в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях, з урахування інформації, що характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_3 , його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, уповноважений орган з питань пробації вважає, що виправлення ОСОБА_3 можливе без позбавлення або обмеження волі.

З урахуванням всіх цих обставин у сукупності з відомостями про особу обвинуваченого, його критичне ставлення до скоєного, що вказує на усвідомлення ним протиправності своїх дій та бажання стати на шлях виправлення, дозволяє зробити висновок, що обвинувачений загрози для суспільства не становить, є суспільно корисним, можливо прогнозувати, що в майбутньому його поведінка не буде спрямована на порушення існуючих у суспільстві норм та правил.

Наведені вище підстави, дані про особу обвинуваченого суттєво знижують ступінь суспільної небезпеки скоєного та дають суду підстави не призначати обвинуваченому покарання у виді виправних робіт, арешту або обмеження волі, а тому, покарання в мінімальних межах санкції ч.1 ст.286 КК України, а саме у виді штрафу, як того просив прокурор, буде відповідати принципам розумності та справедливості і буде достатнім видом покарання для усвідомлення обвинуваченим протиправності своїх дій та попередження вчинення нових злочинів.

Як зазначено у п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року (із змінами) "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст.286 і ст.287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Додаткове покарання, передбачене як обов`язкове ст.286 КК України, суд може не призначати за наявності декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, і з урахуванням особи винного.

При визначенні обвинуваченому додаткового покарання, суд враховує вказані вище обставини, що враховувались при призначенні основного покарання, та вважає, що в даному випадку достатнім та необхідним буде визначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на два роки.

По даному кримінальному провадженню представником потерпілої ОСОБА_5 - адвокатом ОСОБА_6 подано позовну заяву, в якій він просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 майнову шкоду у розмірі - 30661,98 гривень та моральну шкоду - 400 000 гривень.

В обґрунтування поданої позовної заяви представником потерпілої зазначено, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_5 було заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 30661,98 гривень, яка складається з: 1) витрат, пов`язаних з придбанням лікарських засобів та матеріалів медичного призначення для лікування здоров`я - 14834,23 гривен; 2) витрат на відповідне медичне обстеження та здачу аналізів - 4770,20 гривень; 3) інших витрат (придбання хірургічного набору, придбання гвинтів та стрижнів для остеосинтезу гомілкової кістки) - 11057,49 гривень; 4) витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, потерпілій ОСОБА_5 завдано моральну шкоду, яка полягає у тому, що вона зазнала глибоке нервове потрясіння внаслідок вчиненого кримінального правопорушення, у неї погіршився психологічний стан, що вплинуло на її фізіологічну діяльність. Емоційна напруга, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, побоювання щодо майбутнього стану свого здоров`я, призвело до порушення нормального життєвого розпорядку, через неможливість активно займатись справами, якими зазвичай займалась потерпіла. Також, травми отриманні потерпілою внаслідок ДТП перешкоджають їй діставатися до місця її роботи, оскільки вона не має власного автомобіля, а пересуватись на маршрутці без сторонньої допомоги не має можливості, у зв`язку з чим вона вимушена їздити на роботу та по іншим власним справам на таксі. З урахуванням її віку та тяжкості переломів, подальше лікування та реабілітація будуть тривати, а тому потерпіла вимушена продовжувати нести додаткові витрати.

Дослідивши матеріали, якими обґрунтовується позовна заява, на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи, з`ясувавши характер позовних вимог, суд приходить до такого висновку.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Під час вирішення цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Згідно з положеннями ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до приписів статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судом встановлено, що внаслідок вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення, потерпіла ОСОБА_5 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, у зв`язку із чим остання проходила стаціонарне лікування. При цьому, судом враховано те, що обвинуваченим в добровільному порядку було передано чоловіку ОСОБА_5 у присутності їх представника - адвоката ОСОБА_6 в рахунок відшкодування майнової шкоди грошові кошти в сумі 50 000 гривень, що підтверджується розпискою від 10.04.2024 року, долученою до матеріалів справи.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_3 застрахував свою цивільну відповідальність за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного зі страховою компанією "INGO" №215116532. Як пояснив обвинувачений ОСОБА_3 , потерпілій було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 19 000 гривень, що в ході судового розгляду не заперечувалось самою ОСОБА_5 ..

Враховуючи викладене, а також виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що вимоги позовної заяви представника потерпілої до обвинуваченого ОСОБА_3 в частині відшкодування майнової шкоди не підлягають задоволенню, у зв`язку з їх повним відшкодуванням обвинуваченим.

Щодо вирішення питання про відшкодування потерпілій ОСОБА_5 моральної шкоди, суд приходить до наступного.

Згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розміру моральної шкоди, яка повинна бути стягнута з обвинуваченого на користь потерпілого, суд, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", виходить з принципів розумності, виваженості та справедливості і враховує характер і обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) потерпілого, характер немайнової шкоди (його тривалість, можливості відновлення), а також стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих відносинах, час і зусилля, необхідні для їх відновлення, матеріальне становище обвинуваченого.

Суд враховує те, що визначаючи розмір відшкодування, має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи (ВП/ВС у справі № 752/17832/14-ц від 15.12.2020). При визначенні розміру завданої потерпілому моральної шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим відносно нього, суд враховує характер і обсяг душевних страждань, яких потерпілий зазнав, поведінку обвинуваченого в момент скоєння кримінального правопорушення та його поведінку в подальшому, а також суд враховує, що потерпілий на обґрунтування завданої моральної шкоди вказує, що внаслідок заподіяння ушкоджень він був позбавлений можливості нормального життя, суд вважає що моральна шкода, яка буде стягнута з обвинуваченого за вироком суду на користь потерпілого, в повній мірі компенсує йому перенесені душевні страждання та душевний біль.

Вирішуючи заявлену позовну заяву про стягнення на користь потерпілої ОСОБА_5 моральної шкоди в сумі 400 000 гривень, суд зазначає, що з врахуванням глибини моральних страждань потерпілої та з врахуванням доведеності, відповідно до ст.1167 ЦК України, позов підлягає частковому задоволенню.

У даному випадку, на переконання суду, розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 60 000 гривень буде відповідати принципам розумності та справедливості.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, підлягають стягнення з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на провадження експертиз (висновки від 09.02.2024 року №СЕ-19/115-24/2284-ІТ, №СЕ-19/115-24/2285-ІТ, від 28.03.2024 року №СЕ-19/115-24/5599-ІТ) на загальну суму 9087 (дев`ять тисяч вісімдесят сім) гривень 36 к..

Питання про речовий доказ суд вирішує на підставі ст.100 КПК України.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 85000 (вісімдесят п`ять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 /два/ роки.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Позовну заяву представника потерпілої - задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди 60 000 /шістдесят тисяч/ грн 00 к..

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на провадження експертиз (висновки від 09.02.2024 року №СЕ-19/115-24/2284-ІТ, №СЕ-19/115-24/2285-ІТ, від 28.03.2024 року №СЕ-19/115-24/5599-ІТ) на загальну суму 9087 (дев`ять тисяч вісімдесят сім) гривень 36 к..

Речовий доказ:

- автомобіль марки "КIA Ceed" реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий на зберігання власнику ОСОБА_3 - вважати повернутим за належністю.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий ОСОБА_1