Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/192/25 Головуючий у суді І-ї інстанції >
Справа № 402/788/23 Доповідач в колегії апеляційного суду
Категорія 286 (215) Л ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.08.2025 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарями ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

за участю прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

обвинуваченого ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні дистанційно в режимі відеоконференції м. Кропивницькому кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_11 на вирок Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 10 грудня 2024 року, яким

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Рокитне, Рокитнянського району, Київської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 4 (чотирьох) тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з вироком суду першої інстанції ОСОБА_13 визнаний винуватим та засуджений за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, за таких обставин.

ОСОБА_13 27.06.2023 року близько 13 години 30 хвилин в світлу пору доби, рухався технічно справним автомобілем "DAF" з реєстраційним номером НОМЕР_1 , що перебував у складі автопоїзду з спеціалізованим напівпричіпом "Schmits", з реєстраційним номером НОМЕР_2 , по автомобільній дорозі М-05 "Київ-Одеса" на території Голованівського району, Кіровоградської області зі сторони м.Київ у напрямку м.Одеса, та, грубо порушуючи вимоги и. п.1.5, 2.3 (б) і (д) ПДР України, згідно яких: п.1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п.2.3 Для забезпечення безпеки руху водій повинен: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, проявив особисту неуважність і безпечність до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху.

Під час руху, ОСОБА_13 легковажно сподіваючись на відвернення негативних наслідків, грубо порушуючи п.п. 12.3, 13.1 та 13.3 ПДР України (п. 12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди; п.13.1. Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу; п.13.3. Під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.) здійснюючи рух в світлу пору доби, проявивши неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, маючи об`єктивну можливість на рівній горизонтальній ділянці дороги завчасно виявити перешкоду для свого руху, а саме на краю проїзної частини перешкоду у вигляді автомобіля "DAF", з реєстраційним номером НОМЕР_3 , що перебував у складі автопоїзду з спеціалізованим напівпричіпом платформою "VAN HOOL", з реєстраційним номером НОМЕР_4 , на якому був завантажений комбайн зернозбиральний "John Deere T6601", з реєстраційним номером НОМЕР_5 , що перебував без руху та пішохода, своєчасно не вжив заходів до зниження швидкості, аж до повної зупинки керованого транспортного засобу чи безпечного об`їзду перешкоди, в результаті чого, допустив наїзд на задню ліву частину далі по лівій бортовій частині напівпричепа лафета, з реєстраційним номером НОМЕР_4 та вантажу - комбайна "John Deere T660" і жатки, котрі перебували у складі автомобіля марки "DAF", з реєстраційним номером НОМЕР_3 з подальшим наїздом на пішохода ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував в цей час біля паливного баку з водійської сторони вищевказаного автомобіля "DAF", з реєстраційним номером НОМЕР_3 , що перебував у складі автопоїзду з спеціалізованим напівпричіпом платформою "VAN HOOL", з реєстраційним номером НОМЕР_4 , тобто в попутному з автомобілем "DAF" з реєстраційним номером НОМЕР_1 , що перебував у складі автопоїзду з спеціалізованим напівпричіпом "Schmits", з реєстраційним номером НОМЕР_2 напрямку біля правого краю проїзної частини щодо напрямку йою руху.

Внаслідок вищезазначених односторонніх дій водія ОСОБА_13 на відстані 262 км+354,8 м, та 3,6 м до правого краю проїзної частини автомобільної дороги М-05 "Київ-Одеса", щодо напрямку руху автомобіля "DAF" з реєстраційним номером НОМЕР_1 , що перебував у складі автопоїзду з спеціалізованим напівпричіпом " Schmits ", з реєстраційним номером НОМЕР_2 , відбувся наїзд на автомобіль "DAF", з реєстраційним номером НОМЕР_3 , що перебував у складі автопоїзду з спеціалізованим напівпричіпом платформою "VAN HOOL", з реєстраційним номером НОМЕР_4 , на якому був завантажений комбайн зернозбиральний " John Deere T660I", з реєстраційним номером НОМЕР_5 з подальшим наїздом на пішохода ОСОБА_14 .

Тобто, невідповідні та протиправні дії водія ОСОБА_13 та порушення ним вимог п.п. 1.5, 2.3 (б) і (д), 12.3, 13.1, 13.3 ПДР України знаходяться в технічному причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася.

У результаті ДТП пішохід ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку судово-медичної експертизи, отримав тілесні ушкодження у вигляді: неповної травматичної ампутації I-II-III пальців лівої стопи, які згідно п. 2.2.2 "Правил визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень" затверджених наказом № 6 від 17.01.1995 року, має ознаки середнього ступеня тяжкості, так як викликає тривалий розлад здоров`я на термін більше 3-х тижнів, які утворилися внаслідок ДТП.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, захисник ОСОБА_11 в апеляційній скарзі просить постановити ухвалу якою вирок Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 10.12.2024 відносно ОСОБА_13 скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284, ст. 417 КПК України.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 09.10.2024 прокурором ОСОБА_9 , який підтримував обвинувачення у справі, до матеріалів судової справи долучено «проект» постанови про призначення групи процесуальних прокурорів датований 28.06.2023.

Захисник стверджує, що вищезгадана постанова про призначення групи процесуальних прокурорів, є виключно «ПРОЄКТОМ» та базується на тій підставі, що це процесуальне рішення не підписане керівникої Голованівської окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_15 , від імені якого воно складено.

НЕ підписане процесуальне рішення - не має юридичної сили, оскільки не відповідає встановленій законом формі та суперечить частині 6 ст. 11 КПК України, яка визначає, що постанова прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення.

У разі необхідності постанова слідчого, прокурора виготовляється електронній формі з використанням кваліфікованого електронного підпису службової особи, яка прийняла відповідне процесуальне рішення, або створюється з використанням Інформаційно-комунікаційної систем досудового розслідування відповідно до статті 106 -1 цього Кодексу.

Отже відсутність підпису вказує на не настання певних юридични наслідків.

Захисник звертає увагу на той факт, що він особисто, як захисник ОСОБА_13 , під час виконання приписів ст.290 КПК України, здійснював фотографування усіх без винятку матеріалів кримінальног провадження №0000359 від 27.06.2023, відкритих стороної обвинувачення, розпочинаючи з титульного аркушу тому №1 і закінчуючи останнім аркушем тому №2.

А тому захисник стверджує, що окрім вищезгаданого проекту постанови про призначення групи процесуальних прокурорів датованого 28.06.2023, який містився на аркуші 9 тому №1, а саме на лицевій та зворотній стороні цього аркушу, жодної іншої постанови про призначення групи прокурорів під ча досудового розслідування винесено не було. Цей факт також підтверджується реєстром матеріалів досудового розслідування.

При цьому, витяг з ЄРДР не є процесуальним рішенням, а отже, не породжує жодних правових наслідків.

Приймаючи до уваги той факт, що постанова про призначення групи процесуальних прокурорів датована 28.06.2023 не підписана керівником Голованівської окружної прокуратури Кіровоградської області, з урахуванням приписів статей 36, 37, 110 КПК України, висновку сформульованому у Постанові Об`єднаної палати ККС ВС від 22.02.2021 у справі №754/7061/15, провадження №51-4584 кмо 18, приписів ч.5 та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» беззаперечним є той факт, що повідомлення про підозру та обвинувальний акт на час їх підписання та вручення ОСОБА_13 юридичної сили не мали, оскільки підозра була погоджена, а обвинувальний акт затверджений не наділеною такими повноваженнями особою, тобто належним суб`єктом, що обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора (прокурорів), який не мав на те законних повноважень».

В запереченнях представник потерпілого адвокат ОСОБА_10 посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги захисника просить відмовити у її задоволенні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників та обвинуваченого, які підтримали доводи апеляційної скарги; прокурорів та представника потерпілого, які заперечили проти задоволення апеляційних вимог, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна захисника скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за що його засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції, є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам справи, і яким суд першої інстанції дав правильну та об`єктивну оцінку.

На підставі цих доказів, достатність та достовірність яких не була поставлена під сумнів вагомими доводами чи доказами сторони захисту під час судового розгляду, суд першої інстанції правильно визнав обвинуваченого винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, кваліфікувавши його дії, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Зважаючи на те, що фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 286 КК України в апеляційній скарзі захисника не оспорюються, тому колегія суддів судове рішення в цій частині не переглядає.

Таким чином, колегія суддів не входить до оцінки доказів по кримінальному провадженню, та вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав ОСОБА_13 винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження і правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 286 КК України.

В апеляційній скарзі захисник фактично порушує питання про визнання зібраних у справі доказів недопустимими в наслідок того, що наявна у матеріалах кримінального провадження постанова керівника Голованівської окружної прокуратури Кіровоградської області, якою визначено групу прокурорів у даному провадженні не підписана її автором, а тому не має юридичної сили.

З такими доводами захисника апеляційний суд не погоджується з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, постановою керівника Голованівської окружної прокуратури ОСОБА_15 від 28 червня 2023 року було визначено групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у кримінальному провадженні № 0000359 в особі начальника Благовіщенського відділу Голованівської окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_9 , та прокурора відділу Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_16 . Під час відкриття матеріалів досудового розслідування стороні захисту захисник виявив, що наявна в матеріалах досудового розслідування постанова про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні не підписана керівником органу прокуратури (т. 2 а.м.п. 23-24).

Згідно з правовим висновком викладеним у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22 лютого 2021 року (справа № 754/7061/15, провадження № 51-4584кмо18) нормами статей 36, 37, 110 КПК встановлено, що рішення про призначення (визначення) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, та у разі необхідності групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, обов`язково повинно прийматись у формі постанови, яка має міститись у матеріалах досудового розслідування для підтвердження факту наявності повноважень. Така постанова має відповідати передбаченим КПК вимогам до процесуального рішення в формі постанови, у тому числі, бути підписаною службовою особою, яка її прийняла. Відсутність зазначеної постанови в матеріалах досудового розслідування або її непідписання керівником відповідного органу прокуратури обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора (прокурорів), який не мав на те законних повноважень.

Під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції прокурор надав копію постанови, яка міститься у матеріалах провадження про визначення групи прокурорів у цьому кримінальному провадженні, а також надав витяг з ЄРДР (т. 2, а.м.п. 31).

Згідно з інформацією, зазначеною у витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, прокурором у кримінальному провадженні, який здійснює процесуальне керівництво є зокрема ОСОБА_9 (т. 2, а.м.п. 31).

Колегія суддів надаючи оцінку доводам захисника щодо необхідності визнання доказів у даному кримінальному провадженні недопустимими виходить з того, що Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що не будь-яке порушення вимог кримінального процесуального закону допущене органом досудового розслідування при збиранні доказів у кримінальному провадженні автоматично тягне за собою визнання цих доказів недопустимими. Вирішуючи питання про допустимість таких доказів суду насамперед необхідно з`ясувати чи є це порушення істотним та яким чином воно вплинуло на забезпечення і реалізації прав та свобод особи у кримінальному провадженні.

Якщо якийсь доказ суд визнає недопустимим з урахуванням положень ст. 87 КПК України, він має вказати у своєму рішенні наслідком порушення якого саме фундаментального права або свободи стало отримання цього доказу та хто саме зазнав такого порушення. Обґрунтовуючи наявність такого порушення, суд має послатися на конкретні норми Конституції та/або міжнародних договорів, якими гарантуються ці права і свободи та, за потреби, на практику відповідних органів, уповноважених тлумачити ці норми, і має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання такого доказу недопустимим. За наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли вони: прямо та істотно порушують права і свободи людини; та/або надають підстави для сумнівів у достовірності отриманих фактичних даних, які не видалося за можливе усунути в ході судового розгляду.

Наведене кореспондується і з висновком Великої Палати Верховного Суду в постанові від 31 серпня 2022 року (справа № 756/10060/17, провадження №13-3кс22).

В основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду повинні знаходитися права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права.

На користь відповідного висновку свідчить зміст ст. 87 КПК, якою визначено критерії недопустимості засобів доказування у зв`язку з недотриманням законного порядку їх одержання. Згідно з частиною першою цієї статті недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, одержаній унаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Частинами другою і третьою цієї статті передбачено безальтернативний обов`язок суду констатувати істотне порушення прав людини і основоположних свобод і визнати недопустимими засоби доказування, отримані: в результаті процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, здійснених без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози його застосування; з порушенням права особи на захист; з показань чи пояснень, відібраних із порушенням права особи відмовитися від давання показань і не відповідати на запитання, або без повідомлення про таке право; з порушенням права на перехресний допит; з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування та прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; в результаті обшуку житла чи іншого володіння особи, якщо до проведення даної слідчої дії не було допущено адвоката.

З наведеного слідує, що імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини заборони катування й нелюдського поводження (ст. 3 Конвенції, ч. 1 ст. 28 Конституції України), прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу (п. «с» ч. 3 ст. 6 Конвенції, ст. 59 Конституції України), на участь у допиті свідків (п. «d» ч. 3 ст. 6 Конвенції), права людини на повагу до свого приватного життя, недоторканність житла (ст. 8 Конвенції), на відмову давати показання щодо себе, членів своєї сім`ї та близьких родичів (ч. 1 ст. 63 Конституції України).

Відтак у кожному з вищезазначених випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України.

На думку апеляційного суду, з огляду на внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань дані щодо процесуальних керівників у кримінальному провадженні (прокурора ОСОБА_9 ), відсутність підпису в копії постанови про призначення групи прокурорів у матеріалах досудового розслідування, жодним чином не призвело до порушення прав та свобод обвинуваченого та не вплинуло на справедливість судового розгляду в цілому.

Переконливих доводів про зворотне захисник в апеляційній скарзі не навів, як і не довів, що відсутність підпису на означеній постанові негативно вплинуло на забезпечення і реалізації прав та свобод обвинуваченого у кримінальному провадженні.

Окрім того, колегія судді зазначає, що в судовому засіданні 14.05.2025 прокурором заявлено клопотання про долучення до матеріалів провадження постанови про призначення групи процесуальних прокурорів від 28.06.2023, яка містить підпис керівника Голованівської окружної прокуратури

ОСОБА_17 огляду на це колегія суддів не приймає до уваги при прийнятті вказаного рішення доводи захисника про недопустимість доказів зібраних у кримінальному провадженні та наявність підстав для закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_13 .

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень, які наведені в апеляційній скарзі та які перешкодили суду всебічно розглянути матеріали кримінального провадження щодо обвинуваченого.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_13 покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обставини, які обтяжують покарання.

Так, суд першої інстанції, обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й розміру покарання обвинуваченому, належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_13 кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України є нетяжким, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, за місцем роботи позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий. Відсутність обставин, які пом`якщують покарання та обставин, які обтяжують покарання.

Виходячи з обставин вчинення ОСОБА_13 нетяжкого злочину, за яких він грубо порушив ПДР внаслідок кримінально протиправної самовпевненості, невідворотні наслідки, які настали, а також низьких ризиків вчинення ним повторного кримінального правопорушення та його небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, врахувавши позицію потерпілого, який наполягав на призначені обвинуваченому покарання у вигляді штрафу у розмірі п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, щодо необхідності призначенння обвинуваченому покарання у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

На переконання колегії суддів, таке покарання за своїм видом та розміром відповідає загальним засадам, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 , залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_13 без змін.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 10 грудня 2024 року стосовно ОСОБА_13 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4