Справа №591/2651/25 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/278/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строків тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в залі суду в м. Суми матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 15 травня 2025 року, якою відносно підозрюваного ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою,-

ВСТАНОВИЛА:

Слідчим відділом Управління СБ України в Сумській області, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000040 від 24 лютого 2025 року, в якому ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України.

У рамках досудового розслідування даного кримінального провадження старший слідчий в ОВС СВ Управління СБ України в Сумській області ОСОБА_9 за погодженням із прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням про продовження підозрюваному ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, на строк досудового розслідування.

Вказане клопотання обґрунтовано тим, що завершити досудове розслідування в тримісячний строк не можливо з підстав складності даного кримінального провадження, значного обсягу проведення додаткових слідчих (розшукових) і процесуальних дій, виконання яких є обов`язковим для досягнення мети досудового розслідування, а також встановлення всіх обставин вчинення кримінального правопорушення.

Крім того ризики, які існували на час обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, існують та не зменшилися і запобігти вказаним ризикам шляхом застосування до останнього більш м`яких запобіжних заходів, неможливо.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 15 травня 2025 року, клопотання слідчого, задоволено.

Продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 у межах строку досудового розслідування до 16 червня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

В задоволенні клопотання захисника про застосування більш м`якого запобіжного заходу, відмовлено.

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, захисник підозрюваного ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду зі скаргою, в якій просить змінити ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 15 травня 2025 року, застосувавши до підозрюваного запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник просить врахувати характеризуючи дані підозрюваного, котрий раніше не судимий, характеризується виключно з позитивного боку, має численні відзнаки за участь в суспільно-культурному житті Сумщини, має постійне місце проживання, сталі соціальні зв`язки, на утриманні має малолітню дитину та бабусю, котра є лежачим хворим. Також апелянт зазначає про те, що підозрюваний має поганий стан здоров`я та потребує лікування.

Вплинути на хід проведення досудового розслідування підозрюваний не має можливості, оскільки всі зібрані докази знаходяться в матеріалах кримінального провадження, до яких в останнього не має доступу.

Враховуючи викладене, висновок слідчого судді щодо наявність ризиків є перебільшенням, а обраний підозрюваному запобіжний захід є неспівмірним з фактичними обставинами справи.

Заслухавши доповідь головуючого - судді щодо змісту оскаржуваного рішення слідчого судді та доводів апеляційної скарги, підозрюваного ОСОБА_8 із захисником ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, позицію прокурора ОСОБА_6 , який щодо задоволення апеляційної скарги заперечував, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимогам ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя, вирішуючи питання про продовження підозрюваному ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

З наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що СВ Управління СБ України в Сумській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за № 0000040 від 24 лютого 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України.

17 березня 2025 року ОСОБА_8 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження підозрюваному ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий посилався на те, що досудове розслідування даного кримінального провадження не закінчено, що повідомлена останньому підозра є обґрунтованою, а ризики, які існували на час застосування такого запобіжного заходу, не зменшились та існують.

Перевіряючи доводи поданого клопотання на предмет існування заявлених ризиків, слідчий суддя дійшов вірного висновку, що зібраними під час досудового розслідування доказами підтверджується те, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України.

Крім того, при встановленні ризиків, передбачених п. 1, п. 2, п. 4, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилався слідчий в клопотанні про продовження підозрюваному строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме, можливість переховування підозрюваного ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та суду, можливість знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, в яких останній підозрюється, слідчим суддею було враховано тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватості, дані про особу підозрюваного.

При цьому, докази на підтвердження того, що вказані ризики на даний час зменшились чи не існують, матеріали даного провадження не містять.

Слідчим доведено наявність існування ризиків, передбачених п. 1, п. 2, п. 4, п. 5 ч.1 ст.177 КПК України та відсутності можливості застосування відносно ОСОБА_8 альтернативних запобіжних заходів, які не здатні забезпечити його належну процесуальну поведінку і запобігти ризикам, які існують та забезпечити досягнення мети їх застосування.

На думку колегії суддів, обрання підозрюваному ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, є необґрунтованим та невиправданим.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи, при цьому КПК не вимагає доказів того, що вона обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів можливості їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, ризик переховування від органів досудового розслідування та суду стверджується тяжкістю можливого покарання та свідчать про можливість вчинення ОСОБА_8 дій задля переховування від суду і органів досудового розслідування.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, тяжкість вчинених кримінальних правопорушень та суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, на що звернув увагу слідчий суддя.

Ризик можливого знищення, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення обумовлюється складністю кримінального провадження, досудове розслідування в якому ще триває.

Окрім цього, під час попереднього огляду персонального комп`ютера підозрюваного, слідчими виявлено факт видалення ОСОБА_8 сесій спілкування з невстановленою особою, яка може мати пряме відношення до спецслужб РФ та якій було передано підозрюваним інформації про розташування Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості.

Вказані дії підозрюваного ОСОБА_8 на думку апеляційного суду свідчать про усвідомлення останнім своїх протравних дій та намагання уникнути відповідальності за їх вчинення.

Окрім цього, зважаючи, що не встановлені всі особи, які причетні до вчиненого кримінального правопорушення, підозрюваний може повідомити останніх про факт виявлення його злочинної діяльності та обставини, які стали відомі органами досудового розслідування, що у подальшому унеможливить притягнення до кримінальної відповідальності всіх винних осіб. Тому існує ризик, що підозрюваний може перешкодити кримінальному провадженню іншим шляхом.

На переконання колегії суддів, ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшився та обумовлюється тим, що кримінальне правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_8 вчинене шляхом надання представникам держави, що здійснює збройну агресію проти України інформації, за допомогою месенджерів та всесвітньої мережі «Інтернет», а отже, будучі на волі, існує ризик продовження такої діяльності підозрюваним, оскільки будь-який інший запобіжний захід, окрім тримання під вартою, не виключає можливості останнього користуватись електронними пристроями із доступом до соціальних мереж та месенджерів.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі судового розгляду лише винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_8 , дозволить під час досудового розслідування контролювати його місце перебування та запобігти встановленим ризикам, які на теперішній час продовжують існувати.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про недоведеність існування ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Враховуючи вищенаведені обставини, у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими слідчий обґрунтовував та слідчий суддя визнав доведеним.

Отже, існує обґрунтована необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання підозрюваного під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається зі системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваного та обставин кримінального провадження.

Посилання захисника на наявність в підозрюваного ОСОБА_8 постійного місця проживання, відсутності судимостей, стійких соціальних зв`язків, наявність бабусі похилого віку, не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки вказані обставини не переважають можливих ризиків неправомірної його поведінки на стадії досудового розслідування.

Щодо перебування на утриманні підозрюваного малолітньої доньки та наявність відзнак за участь в суспільно-культурному житті Сумщини, то вказані обставини існували до і на моменту вчинення інкримінованого злочину та жодним чином не виступили стримуючим фактором в його поведінці.

За таких обставин, під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження не було здобуто доказів, за яких можливо було б дійти висновку про незаконність прийнятого слідчим суддею рішення та відсутність підстав для скасування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про незадовільний стан здоров`я підозрюваного, то апеляційний суд зазначає про таке.

Так, згідно з пунктом 2 глави 2 розділу X Наказу Міністерства юстиції «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» від 14.06.2019 року № 1769/5, надання ув`язненим і засудженим медичної допомоги, у тому числі екстреної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині, здійснюється відповідно до статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», статей 8, 107, 116 КВК, Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року №1348/5/572.

Відповідно до пункту 3 глави 2 розділу X зазначеного Наказу, у СІЗО здійснюються медичний контроль за станом здоров`я ув`язнених і засуджених шляхом проведення медичних оглядів та обстежень, виявлення осіб, які потребують лікування та постійного медичного нагляду, проведення щодо них лікувально-оздоровчих заходів з метою збереження здоров`я і працездатності, амбулаторне і стаціонарне лікування відповідно до системи стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів надання медичної допомоги в порядку, передбаченому законодавством.

Апеляційний суд зазначає, що надання медичної допомоги, особам взятим під варту здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 10.02.2012 №239/5/104, відповідно до якого, у разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного перелік та керівництво СІЗО забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

Таким чином, лікування підозрюваного у разі наявності у нього медичних захворювань можливо в умовах ДУ «Сумський слідчий ізолятор» та не може слугувати підставою неможливості застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Окрім цього, апелянтом не було надано суду апеляційної інстанції медичних довідок на підтвердження апеляційних доводів щодо тяжкого стану здоров`я підозрюваного, що унеможливлює його перебування в установі попереднього ув`язнення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404,405,407,422 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 15 травня 2025 року, якою продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 у межах строку досудового розслідування до 16 червня 2025 включно, без визначення розміру застави - залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4