УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року

м. Київ

справа № 686/18607/24

провадження № 51-2371 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2024 року та

ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 18 березня 2025 року щодо останнього,

встановив:

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від

09 грудня 2024 року, залишеним без змін ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 18 березня 2025 року, ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного за цим вироком покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 02 квітня 2024 року та визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк на 5 років 9 місяців.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_5 ухвалено рахувати з моменту набрання вироком суду законної сили.

Зараховано ОСОБА_5 у строк відбуття покарання період попереднього ув`язнення з 13 травня 2024 року до набрання вироком суду законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, речових доказів та процесуальних витрат.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 13 травня

2024 року, близько 01 год 45 хв., знаходився неподалік ТЦ «Дитячий світ», що за адресою: м. Хмельницький, вул. Соборна, б. 25, та перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в умовах воєнного стану, скориставшись відсутністю інших осіб та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом пошкодження невідомим підручним предметом дверного навісного замка, проник до підвального приміщення, яке розташоване за адресою: м. Хмельницький, вул. Соборна, б. 25, звідки таємно викрав належні ТОВ «ФАСАД ПРОФІ-БУД» () електроінструменти, чим заподіяв майнову шкоду на загальну суму 20 148,44 грн.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить оскаржувані судові рішення змінити, виключити із обвинувачення крадіжку Bluetooth колонки марки

«HOKO HC20», кутової шліфувальної машинки марки «Dnipro-M» моделі «CD-125S», відповідно зменшити суму судових витрат на проведення експертизи по встановленню їх вартості та призначити більш м`яке покарання.

В обґрунтування доводів зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій залишено поза увагою показання представника потерпілого про те, що вказана колонка не є власністю ТОВ «ФАСАД ПРОФІ-БУД», а також відсутні належні та допустимі докази, що її викрав саме ОСОБА_5 . Крім цього, зазначені назви викрадених засудженим предметів не збігаються із вилученими у ОСОБА_5 та в ломбарді. Вважає, що призначене покарання є надмірно суворим, оскільки не враховано такі пом`якшуючі обставини, як щире каяття і сприяння розкриттю кримінального правопорушення (визнавальні показання, участь у слідчих діях), повернення викраденого майна, відсутність заявленого цивільного позову, а отже відсутність шкоди, прохання потерпілого суворо не карати, те що ОСОБА_5 є внутрішньо переміщеною особою, в нього відсутні родичі і близькі, які б могли надати йому прихисток та допомогу.

Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 КПК України з огляду на таке.

Згідно зі ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Відповідно до положень ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставами для перегляду судового рішення в касаційному порядку.

При розгляді скарги Суд виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій, при цьому переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.

Таким чином, Верховний Суд не перевіряє доводи касаційної скарги, які стосуються невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України).

Щодо доводів касаційної скарги про відсутність достатніх та допустимих доказів для доведення вини засудженого ОСОБА_5 у викраденні Bluetooth колонки марки «HOKO HC20», а також, що назви викрадених засудженим предметів не збігаються із вилученими у ОСОБА_5 та в ломбарді,то вони, на думку колегії суддів, є необґрунтованими з огляду на таке.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положеннями ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський Суд у рішенні від 21 квітня 2011 року «Нечипорук і Йонкало проти України» та рішенні від 6 грудня 1998 року «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказаних вимог судом першої інстанції дотримано у повному обсязі.

Висновок місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, зроблено з додержанням положень ст. 23 КПК України на підставі з`ясування всіх обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.

Так, суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення на підставі сукупності доказів, детальний зміст яких наведено у вироку, зокрема:

-показань представника потерпілого ОСОБА_6 , з яких слідує, що усі переліченні в обвинуваченні предмети, що були викрадені повернуто, крім однієї шліфувальної машинки та блютуз колонки;

-протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від

13 травня 2024 року в якій, з-поміж іншого майна, заявлено про викрадення музичної колонки;

-протоколу огляду місця події від 13 травня 2024 року разом із фотознімками до нього;

-видаткових накладних № 08/09 від 08 вересня 2023 року щодо шуруповерта «Dnipro-M CD», кутової шліфувальної машинки «Von Haus», двох перфораторів «HILTI» та bluetooth колонки марки «HOCO HC20»; № 06/09 від 06 вересня 2023 року щодо акумуляторної батареї «Dnipro-M», шуруповерта «Dnipro-M CD» та кутової шліфувальної машинки;

-актів проведення комісійної інвентаризації інструменту, що було викрадено із підвального приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , яким встановлено факт викрадення шуруповерта «Dnipro-M CD 120HQ», кутової шліфувальної машинки «Von Haus», акумуляторної батареї «Dnipro-M ВР-240», двох перфораторів «HILTI» та bluetooth колонки марки «HOCO HC20»,

шуруповерта «Dnipro-M CD», кутової шліфувальної машинки «Dnipro-M CD-125S;

-протокола затримання ОСОБА_5 від 13 травня 2024 року, згідно якого у затриманого, з-поміж іншого майна, виявлено та вилучено насадку до шуруповерту, касовий товарний чек ТОВ «Ломбард «Дім Мікрофінанс» від

13 травня 2024 року, три договора застави, шуруповерт марки «Dnipro-M», акумуляторну батарею «Dnipro-MCD», болгарку «Von Haus», сумку зеленого кольору;

-висновків експертів № СЕ-19/123-24/7841-ТВ, № СЕ-19/123-24/7843-ТВ від

28 червня 2024року, № СЕ-19/123-24/7845-ТВ від 28 червня 2024 року,

№ СЕ-19/123-24/7847-ТВ від 28 червня 2024 року, № СЕ-19/123-24/7842-ТВ від

28 червня 2024 року, № СЕ-19/123-24/7844-ТВ від 28 червня 2024 року,

№ СЕ-19/123-24/7846-ТВ від 28 червня 2024 року щодо вартості викраденого майна;

-протокола огляду предмету від 13 травня 2024 року, згідно якого оглянуто та сфотографовано пошкоджені договори застави, вилучені у ОСОБА_5 при затриманні;

-протокола огляду предмету, сумки зеленого кольору та кепки чорного кольору, вилучених у ОСОБА_5 при затриманні, які схожі на ті, що зафіксовані у обвинуваченого камерами відеоспостереження у приміщенні ТОВ «Ломбард

«Дім Мікрофінанс» у момент відвідування;

-довідки ТОВ «Ломбард «Дім Мікрофінанс» № 217/06 від 10 червня 2024 року про те, що ОСОБА_5 звертався до ломбарду з приводу закладу майна: шуруповерта «Dnipro-M CD 200», двох перфораторів «HILTI», кутової шліфувальної машинки «Dnipro-M GL-125S, до якої долучено відеозаписи з камер спостереження від

13 травня 2024 року, на яких зафіксовано чоловіка схожого на ОСОБА_5 , який в ході двох відвідувань передав у заклад чотири предмета (електроінструмента), при цьому мав при собі поліетиленовий пакет та дорожню сумку;

-протокола огляду вище зазначеного відеозапису від 14 травня 2024 року, яким зафіксовано чоловіка, який рухається у темну пору доби поблизу місця злочину;

-протокола огляду документа від 06 червня 2024 року, відеозапису маршруту руху невідомого чоловіка, який тримає у руці поліетиленовий пакет і дорожню сумку на плечі та рухається 13 травня 2024 року, о 01:51 год, від ТЦ «Дитячий світ» по вул. Проскурівській;

-протокола огляду предмета від 07 червня 2024 року, згідно з яким предметом огляду є відеозапис маршруту руху невідомого чоловіка із сумкою та пакетом, який 13 травня 2024 року, о 03:01:48 год, прямує по вул. Подільській в напрямку вул. Грушевського, підходить до закинутого будинку та проникає у нього через вікно, попередньо перекинувши туди речі;

-протокола проведення слідчого експерименту від 26 червня 2024 року в ході якого ОСОБА_5 продемонстрував звідки викрадав електроінструмент, куди пішов після вчинення злочину та повідомив, що здав викрадене до ломбарду.

Оцінивши надані стороною обвинувачення докази, місцевий суд дійшов висновку, що вказані докази у їх сукупності є взаємопов`язаними та достатніми для доведення поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім того, суд першої інстанції критично оцінив показання обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що він викрав не усі речі, які зазначені в обвинувальному акті, оскільки вказанні твердження спростовані у судовому засіданні шляхом дослідження доказів. Зокрема, ОСОБА_5 інкриміновано викрадення восьми предметів, з яких три вилучили при його затриманні, чотири він здав до ломбарду, що зафіксовано камерами відеоспостереження, лише в одних документах електроінструмент проходить під назвою болгарка, в інших - шліфувальна машинка, однак встановлено, що мова йде про один і той самий предмет.

Разом з тим, місцевий суд, з висновком якого обґрунтовано погодився апеляційний суд, надав належну оцінку запереченням обвинуваченого щодо викрадення bluetooth колонки марки «HOCO HC20», при цьому звернув увагу на те, що про її наявність свідчать ряд документів ТОВ «ФАСАД ПРОФІ-БУД», у тому числі первинна заява про вчинення злочину, а також підтверджено у судовому засіданні показами представника потерпілого.

Спростовано також показання обвинуваченого про вільний доступ до приміщення, оскільки представник потерпілого наполягав на тому, що приміщення, де безпосередньо зберігалися інструменти, зачинялося на навісний замок, елемент якого-металеву дужку виявлено на підлозі в ході огляду місця події.

Крім цього, у судовому засіданні доведено вартість викраденого майна, яка повністю підтверджена висновками експертів, якими враховано факт зносу викрадених предметів.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Виходячи з мети покарання й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Разом з цим, загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

За приписами ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з позиції суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом (хоча й у межах відповідної санкції статті) видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання, місцевий суд у межах дискреційних повноважень, дотримуючись вимог статей 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК цього Кодексу є тяжким злочином, характер діяння і спосіб його вчинення, дані про особу ОСОБА_5 ,який раніше неодноразово судимий та вчинив злочин маючи невідбуте покарання за вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 02 квітня 2024 року, наявність обставини, яка обтяжує покарання, - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, а також відсутність обставин, які пом`якшують покарання.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про необхідність призначення

ОСОБА_5 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців та на підставі ст. 71 КК України призначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 9 місяців.

Не погодившись із вироком суду сторона захисту подала апеляційні скарги.

За приписами статей 370, 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду мають бути наведені належні й достатні мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, та положення закону, яким він керувався. Судове рішення повинно бути ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в порядку апеляційної процедури, в межах доводів апеляційних скарг сторони захисту, апеляційний суд дійшов належного висновку, що всі зібрані докази, які суд сприймав безпосередньо під час судового засідання і оцінив з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, свідчать про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 185 КК України.

При цьому, відповідно до вимог ст. 419 КПК України, суд проаналізував доводи апеляційних скарг, належним чином їх перевірив та надав достатні відповіді на них, з наведенням мотивів постановленого рішення.

Також суд апеляційної інстанції обґрунтовано погодився з тим, що при призначенні ОСОБА_5 покарання місцевим судом було враховано всі обставини, які передбачені вимогами статей 50, 65 КК України, зокрема і ті, на які посилався захисник, а покарання за своїм видом та розміром відповідає тяжкості вчиненого та даним про особу обвинуваченого, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Апеляційний суд належним чином перевірив та спростував доводи апеляційних скарг щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, допущених, на думку сторони захисту, під час дослідження доказів та при їх оцінці судом першої інстанції, кваліфікації дій, а також доводи стосовно невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість.

Крім цього, вказаний суд слушно зазначив, що позиція потерпілої сторони щодо призначення покарання не є визначальною, оскільки згідно усталеної практики касаційного суду при призначенні покарання може бути врахована думка потерпілого, однак така думка не є визначальною та обов`язковою для суду.

Неспроможним є твердження захисника ОСОБА_4 про неврахування судами попередніх інстанцій активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, як обставини, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 , оскільки таким необхідно вважати надання добровільної допомоги органам досудового розслідування (дізнання) будь-яким чином, зокрема таким, як повідомлення правоохоронним органам невідомих їм обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному проваджені, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття співучасників, надання допомоги в їх затриманні, добровільна видача знарядь та засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом або ж допомога у розшуку цього майна.

Як слідує із касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень, стверджуючи про неврахування активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, захисник не вказує, яку саме добровільну допомогу органам досудового розслідування надав засуджений, зокрема, які невідомі їм обставини, що підлягають доказуванню повідомив, враховуючи, що останній не повністю визнав вину у вчиненому, а безпосередня участь у слідчих діях не свідчить про наявність такої пом`якшуючої покарання обставини.

Верховний Суд вважає, що вирок місцевого суду та ухвала суду апеляційної інстанції відповідають вимогам статей 370, 374, 419 КПК України.

Переконливих аргументів, які б свідчили про наявність підстав для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень, у касаційній скарзі не наведено та Судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від

09 грудня 2024 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від

18 березня 2025 року щодо останнього.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3