ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 638/6029/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/895/25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч. 7 ст. 111-1 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Харкові справу за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 12 2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 12 2024 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бригадирівка Ізюмського району Харківської області, українця, непрацюючого, неодруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст.111-1 КК України, з призначенням покарання у виді 13 (тринадцяти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що надають публічні послуги, строком на 13 (тринадцять) років з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.

Долю судових витрат та речових доказів вирішено відповідно до ст.ст. 100, 126 КПК України.

Вищевказаним вироком встановлено, що 24 лютого 2022 року о 05-00 годині, за наказом президента рф, рф незаконно вторглась на територію України та здійснила збройний напад, застосовуючи збройні сили рф та федеральну службу військ національної гвардії рф.

В результаті вчинення вказаних дій військовими формуванням держави-агресора рф, відповідно до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22 12 2022 № 309, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за № 1668/39004, в період з 01 04 2022 по 08 09 2022 було тимчасово окуповано м. Ізюм Ізюмської територіальної громади Ізюмського району Харківської області.

24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який в подальшому було неодноразово продовжено.

Після незаконного вторгнення на територію України та окупації частини території України, зокрема м. Ізюм Ізюмського району Харківської області, представниками збройних сил та інших державних органів рф взято під контроль будівлі і споруди, що забезпечують діяльність органів державної влади України з метою перешкоджання їх нормальній роботі, а також створено незаконні органи влади та окупаційні адміністрації.

Зокрема встановлено, що у період не пізніше 24 червня 2022 року (точну дату та час встановити не виявилось можливим) представниками окупаційних органів влади на території м. Ізюм Харківської області створено незаконний правоохоронний орган т.зв. «народна міліція», який в подальшому було реорганізовано в «Управление внутренних дел Временной гражданской администрации Харьковской области», та підпорядковані йому підрозділи, зокрема т.зв. «Изюмское отделение народной милиции Управления внутренних дел Временной гражданской администрации Харьковской области».

Крім того, 18 липня 2022 року відповідно до наказу голови «Временной гражданской администрации Харьковской области» ОСОБА_9 «Временная гражданская администрация Харьковской области» перейменована на «Военно-гражданскую администрацию Харьковской области», у зв`язку з чим вказаний незаконний правоохоронний орган «Управление внутренних дел Временной гражданской администрации Харьковской области» як її структурний підрозділ змінив свою назву на «Управление внутренних дел Военно-гражданской администрации Харьковской области».

Так, у період не пізніше 24 червня 2022 року (точну дату та час встановити не виявилось можливим), представниками окупаційних органів влади на території м. Ізюм Ізюмського району Харківської області створено підрозділ незаконного правоохоронного органу, а саме «Изюмское отделение народной милиции Управления внутренних дел Временной гражданской администрации Харьковской области».

Так, у громадянина України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебував на території м. Ізюм Ізюмського району Харківської області, у період часу не пізніше 24 червня 2022 року виник злочинний умисел, направлений на добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, а саме зайняття посади оперуповноваженого карного розшуку у незаконному правоохоронному органі т.зв. «Изюмском отделении полиции Управления внутренних дел Временной гражданской администрации Харьковской области».

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_7 , 24 червня 2022 року добровільно прибув за місцем знаходження вказаного підрозділу незаконного правоохоронного органу, створеного на тимчасово окупованій території, за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Соборна, буд. 50 (місце розташування т. зв. «Изюмского отделения полиции Управления внутренних дел Временной гражданской администрации Харьковской области») з метою працевлаштування, та пройшов співбесіду для зайняття посади «оперуповноваженого карного розшуку» у вказаному незаконному правоохоронному органі.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, не пізніше 27 червня 2022 року (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлений) ОСОБА_7 був призначений на посаду «оперуповноваженого карного розшуку» у незаконному правоохоронному органі - т. зв. «Изюмском отделении полиции Управления внутренних дел Временной гражданской администрации Харьковской области».

Після зайняття вказаної посади ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого кримінального протиправного умислу, у період з 27 червня 2022 року (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлений) по 08 вересня 2022 року виконував покладені окупаційною владою обов`язки «оперуповноваженого карного розшуку» у незаконному правоохоронному органі - т. зв. «Изюмском отделении полиции Управления внутренних дел Временной гражданской администрации Харьковской области» (який з 18.07.2022 перейменований на «Управление внутренних дел Военно-гражданской администрации Харьковской области»), зокрема приймав заяви від місцевих жителів, відбирав пояснення у свідків, брав участь в огляді місця події.

В подальшому, починаючи з 08 вересня 2022 року незаконний правоохоронний орган т.зв. «Изюмское отделение полиции Управления внутренних дел Временной гражданской администрации Харьковской области» (який з 18.07.2022 перейменований на «Управление внутренних дел Военно-гражданской администрации Харьковской области») припинило свою діяльність у зв`язку з деокупацію м. Ізюм Ізюмського району Харківської області.

Вказані дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковані за ч. 7 ст. 111-1 КК України - тобто добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних судових або правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 12 2024 року скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що ступінь вини обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому протиправного діяння не встановлена. Діями останнього не завдано ні фізичної ні моральної шкоди.

Зазначила, що ОСОБА_7 , з огляду на його молодий вік, на той момент вважав, що займана ним посада дає можливість утримання правопорядку та є найрозумнішим рішенням.

Також на той час у родині обвинуваченого було скрутне матеріальне становище та необхідність годувати малолітню дитину.

Вказаний вирок було оскаржено самим обвинуваченим, який, в свою чергу, посилаючись на відсутність у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, просив про призначення нового судового розгляду справи у суді першої інстанції.

Зазначив, що, на момент окупації м. Ізюм, у якому він мешкав, маючи незакінчену освіту Харківського Національного Університету Внутрішніх справ, вирішив влаштуватися на роботу до створеного окупаційною владою правоохоронного органу. Метою обрання ним зазначеної посади було забезпечення у місті Ізюмі порядку та здійснення протидії злочинам, які могли скоюватися на той час у місті.

Крім того, вказує, що однією із причин зайняття ним вказаної посади, було відсутність у його родини коштів для існування. Разом з ним мешкали п`ять людей, жоден з яких не мав доходу.

Вважає, що у вказаній ситуації мала місце крайня необхідність у продуктах харчування та інших необхідних речах, які можна було отримати лише працюючи.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 сам обвинувачений доповнили свої апеляційні доводи, зазначивши про порушення під час розгляду справи судом першої інстанції права обвинуваченого на колегіальний розгляд справи, оскільки, як стверджує захисник обвинуваченого, ОСОБА_7 не пам`ятає чи роз`яснювалось йому таке право.

Прокурор не вбачала підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, вважаючи рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

В той же час зазначила, що їй достеменно відомо про роз`яснення судом першої інстанції під час підготовчого судового засідання права обвинуваченого ОСОБА_7 заявити клопотання про розгляд справи колегією суддів.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 62 Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 20 жовтня 2001 року № 12-рп/2011, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких доказів. Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний для прийняття процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Так, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку. По справі здобуто докази, що були отримані у встановленому законом порядку, є належними та допустимими, у своїй сукупності доводять вину ОСОБА_7 саме у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення поза розумним сумнівом.

Доводи ж апеляційних скарг щодо відсутності у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, зокрема поясненнями самого обвинуваченого, який хоча і не визнав свою вину, проте не заперечував, що на початку літа 2022 року він вирішив знайти роботу та влаштуватись до поліції, оскільки потрібно було заробляти на їжу своїй сім`ї, а особливо своїй маленькій племінниці, якій на момент вторгнення не було трьох років. У червні 2022 року ОСОБА_11 влаштувався на роботу до незаконно створеного у м. Ізюм правоохоронного органу. До вересня 2022 року ходив на роботу. Оплата його праці здійснювалась шляхом надання продуктів харчування, грошової допомоги. У вказаний період він приймав заяви та повідомлення про вчинені побутові злочини від місцевих мешканців, а також опитував осіб, які звертались із відповідними заявами. Після звільнення м. Ізюм він був затриманий правоохоронними органами України.

Проте, незважаючи на невизнання ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дійшов правильних висновків про наявність у діях обвинуваченого складу вищевказаного кримінального правопорушення, що підтверджується зібраними та дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, зокрема:

показаннями свідка ОСОБА_12 , яка в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що вона з червня 2022 року по вересень 2022 працювала за гуманітарну допомогу прибиральницею у Ізюмському відділі поліції. Обвинуваченого вона не знає, проте бачила його у Ізюмській поліції під час окупації. З 07 години до 10 години обвинувачений перебував у будівлі поліції, чим займався там вона не знає. Спілкуватись з людьми у поліції заборонялось. Крім того, обвинувачений приймав участь у нарадах, які проводились у поліції, розписувався у журналі обліку робочого часу. У формі та зі зброєю обвинуваченого не бачила. Обвинувачений по приміщенню пересувався вільно, отримував заробітну плату та продукти харчування;

показаннями свідка ОСОБА_13 , яка у судовому засіданні суду першої інстанції показала, що вона проживала весною 2022 року у с. Бригадирівка Ізюмського району Харківської області. Їй відомо, що ОСОБА_7 проживав з його рідною сестрою, яка мала малолітню дочку Єву. В липні 2022 року ОСОБА_7 працював у поліції. Також свідок бачила ОСОБА_7 на городі, коли він допомагав матері весною 2022 року.

Будь-які підстави вважати, що показання свідків є недостовірними відсутні, оскільки вони є логічними, послідовними та несуперечливими.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 у інкримінованому кримінальному правопорушенні об`єктивно підтверджується ще й наступними доказами:

- протоколом огляду речей і документів від 26 12 2022 року, відповідно до якого були оглянуті документи, що надійшли до СВ УСБУ в Харківській області з відділу Державної реєстрації виконавчого комітету Ізюмської міської ради, а саме письмові докази зайняття обвинуваченим ОСОБА_7 під час окупації м. Ізюм влітку 2022 року, посади у карному розшуку незаконного правоохоронного органу створеного окупаційною владою, а також здійснення ним незаконної діяльності на виконання правоохоронних функцій у незаконно створеному правоохоронному органі.(т.1, а.с.86-101);

- протоколом огляду речей і документів від 03 03 2023, відповідно до якого був оглянутий паперовий конверт, якій є додатком №1 до протоколу огляду від 26 12 2022 року в ході якого встановлено, що всередині містяться документи, а саме письмові докази зайняття обвинуваченим ОСОБА_7 під час окупації м. Ізюм влітку 2022 року, посади у карному розшуку незаконного правоохоронного органу створеного окупаційною владою, а також здійснення ним незаконної діяльності на виконання правоохоронних функцій у незаконно створеному правоохоронному органі. (т.1, а.с.102-103);

- протоколом огляду речей і документів від 03 03 2023 року, відповідно до якого був проведений огляд речей та документів, які були вилучені в ході тимчасового доступу до речей та документів, які були вилучені у другому слідчому відділі (з дислокацією у м.Харків) ТУ ДБР, а саме: папку для паперів « ОСОБА_14 », «Анкета» на 5 арк., «Трудовой договор временной государственной администрации Харьковской области с работником администрации» за підписом « ОСОБА_14 » у 2 примірниках, загалом на 6 аркушах, «автобиография» на 2 арк., «заявление» на 1 арк., «согласие на обработку данних» на 1 арк., «подписка о неразглашении информации» на 1 арк. та оглянутий додаток №3 до протоколу огляду від 03.03.2023 з копіями документів, перелічених в протоколі огляду . (а.с. 104-126);

- протоколом тимчасового доступу до речей та документів від 01 03 2023 року, відповідно до якого, на підставі ухвали слідчого судді Київського райсуду м. Харкова від 15 02 2023 року з матеріалів кримінального провадження №0000413 від 31 03 2022 року були вилучені викладені російською мовою письмові докази зайняття обвинуваченим ОСОБА_15 під час окупації м. Ізюм влітку 2022 року, посади у карному розшуку незаконного правоохоронного органу створеного окупаційною владою, а також здійснення ним незаконної діяльності на виконання правоохоронних функцій у незаконно створеному правоохоронному органі. (т.1, а.с. 149-156);

- висновком судово-почеркознавчої експертизи № 20 від 08 05 2023 року, проведеної на підставі постанови про призначення судово-почеркознавчої експертизи документів від 06 03 2023 року, винесеної слідчим другого відділення слідчого відділу Управління СБ України в Харківській області старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_16 відповідно до якої судовим експертом зроблено наступні висновки: наступні документи, які були надані експерту та на підставі яких було проведено вказану експертизу, а саме: документ з назвою «Анкета» виконано та підписано ОСОБА_7 ; документ з назвою "АВТОБИОГРАФИЯ", друкований текст підписано ОСОБА_7 ; документ з назвою "ОБЬЯСНЕНИЕ" виконано та підписано ОСОБА_7 ; документ з назвою "ТРУДОВОЙ ДОГОВОР Военно-гражданской Администрации Харьковской области с работником администрации", б/н підписано ОСОБА_7 ; документ з назвою "АВТОБИОГРАФИЯ", рукописний текст; документ з назвою "СОГЛАСИЕ на обработку персональних данннх" підписано ОСОБА_7 ; документ з назвою "ПОДПИСКА О НЕРАЗГЛАШЕНИИ ИНФОРМАЦИИ» підписаний ОСОБА_7 ; документ з назвою "ЗАЯВЛЕНИЕ" підписано ОСОБА_7 ; документ з назвою "ПРОТОКОЛ устного заявления о преступлении", від 30.08.2022 року, (від ОСОБА_17 ) виконано ОСОБА_7 ; документ з назвою "ОБЬЯСНЕНИЕ", від 30.08.2022 року (від ОСОБА_17 ) виконано ОСОБА_7 ; документ з назвою "ОБЬЯСНЕНИЕ", від 30.08.2022 року (від ОСОБА_18 ) виконано ОСОБА_7 ; документ з назвою "ПРОТОКОЛ устного заявления о преступлении", від 30.08.2022 року, (від ОСОБА_18 ) виконано ОСОБА_7 ; документ з назвою "Рапорт" від 06.09.2022 року, виконаний ОСОБА_7 ; (т.1, а.с. 158-165);

- листом Другого Слідчого відділу (з дислокацією в м.Харків) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтава (ТУДБР у м.Полтава) від 01 03 2023 №5115-23/15-02-2 з додатками, наданого у відповідь на запит Слідчого відділу СБУ в Харківській області від 01.03.2023 №70/6-1207, направленного у порядку ст.40, 93 КПК України, відповідно до якого надано копії документів, які були досліджені судом, а саме: копія документа з назвою «приказ Упраления Внутренних дел Временной гражданской администрации о назначении на должность» на 8 арк.; копія документа з назвою «расходный кассовый ордер №26 от 25.08.2022» на 5 арк.; копія документа з назвою «Расходный кассовый ордер №14 от 23.08.2022» на 1 арк.; копія документа з назвою «Платежная ведомость №10 от 24.08.2022» на 5 арк.; копія документа з назвою «Платежная ведомость №7 от 22.08.2022» на 5 арк., з яких убачається, що ОСОБА_7 був призначений на посаду (мовою оригіналу) полицейским 1 отделения отдельного взвода патрульно-постовой службы полиции Отделения полиции №2 (дислокация г.Изюм)Управления внутренних дел Военно-гражданской администрации Харьковской области» та отримував заробітку плату.(а.с.167-189 т.1);

- протоколом огляду від 16 травня 2023 року та додатку №1 до нього, відповідно до якого старшим слідчим другого відділення слідчого відділу Управління СБ України в Харківській області старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_16 було оглянуто документи, а саме: «Трудовой договор временной государственной администрации Харьковской области с работником администрации» за підписом « ОСОБА_14 » у 2 примірниках, загалом на 6 аркушах, «автобиография» на 2 арк., «заявление» на 1 арк., «согласие на обработку данних» на 1 арк., «подписка о неразглашении информации» на 1 арк., анкета на 3х арк., объяснение на 1 арк, «протокол устного заявления о преступлении» від 30.08.2022 з підписом особи «оперуполномоченный ОСОБА_14 » рапорт от 06.09.2022 (а.с. 190-196 т.1).

Оригінали, вказаних вище документів, які містились у конверті з назвою Додаток №1 до протоколу огляду від 16 05 2023 року були оголошені та досліджені судом у судовому засіданні. Документи викладені російською мовою та містять підпис та ініціали « ОСОБА_14 ».

Даючи оцінку доводам апеляційних скарг щодо відсутності в діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України, колегія суддів вважає їх необґрунтованими та такими, що спростовується вищевказаними доказами, які є належними, допустимими та такими, що підтверджують активну участь обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Будь-яких процесуальних порушень при збиранні, дослідженні та оцінці вказаних доказів, які б ставили під сумнів правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, колегія суддів не вбачає.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, що ОСОБА_7 добровільно, вступивши у злочинну змову з представниками окупаційних військ, зайняв посаду в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.7 ст. 111-1 КК України.

Факт саме добровільності його дій беззаперечно підтверджується, як його власними поясненнями так і поясненнями свідків, які досить детально повідомили про дії ОСОБА_7 під час окупації м. Ізюм, а саме те, що останній кожного ранку перебував у будівлі поліції, приймав участь у нарадах, розписувався у журналі обліку робочого часу, отримував заробітну плату та продукти харчування, що свідчить про наявність у діях ОСОБА_19 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Крім того, як вбачається з протоколу огляду речей і документів від 03 03 2023 рокувідповідно до якого був проведений огляд речей та документів, які були вилучені в ході тимчасового доступу до речей та документів, які були вилучені у другому слідчому відділі (з дислокацією у м.Харків) ТУ ДБР, а саме: папку для паперів « ОСОБА_14 », «Анкета» на 5 арк., «Трудовой договор временной государственной администрации Харьковской области с работником администрации» за підписом « ОСОБА_14 » у 2 примірниках, загалом на 6 аркушах, «автобиография» на 2 арк., «заявление» на 1 арк., «согласие на обработку данних» на 1 арк., «подписка о неразглашении информации» на 1 арк. та оглянутий додаток №3 до протоколу огляду від 03.03.2023 з копіями документів, перелічених в протоколі огляду.

В той же час висновком судово-почеркознавчої експертизи № 20 від 08 05 2023 року документ з назвою «Анкета» виконано та підписано ОСОБА_7 ; документ з назвою "АВТОБИОГРАФИЯ", друкований текст підписано ОСОБА_7 ; документ з назвою "ОБЬЯСНЕНИЕ" виконано та підписано ОСОБА_7 ; документ з назвою "ТРУДОВОЙ ДОГОВОР Военно-гражданской Администрации Харьковской области с работником администрации", б/н підписано ОСОБА_7 ; документ з назвою "АВТОБИОГРАФИЯ", рукописний текст; документ з назвою "СОГЛАСИЕ на обработку персональних данннх" підписано ОСОБА_7 ; документ з назвою "ПОДПИСКА О НЕРАЗГЛАШЕНИИ ИНФОРМАЦИИ» підписаний ОСОБА_7 ; документ з назвою "ЗАЯВЛЕНИЕ" підписано ОСОБА_7 ; документ з назвою "ПРОТОКОЛ устного заявления о преступлении", від 30.08.2022 року, (від ОСОБА_17 ) виконано ОСОБА_7 ; документ з назвою "ОБЬЯСНЕНИЕ", від 30.08.2022 року (від ОСОБА_17 ) виконано ОСОБА_7 ; документ з назвою "ОБЬЯСНЕНИЕ", від 30.08.2022 року (від ОСОБА_18 ) виконано ОСОБА_7 ; документ з назвою "ПРОТОКОЛ устного заявления о преступлении", від 30.08.2022 року, (від ОСОБА_18 ) виконано ОСОБА_7 ; документ з назвою "Рапорт" від 06.09.2022 року, виконаний ОСОБА_7 .

Зазначені факти є беззаперечним свідченням невимушеності поведінки ОСОБА_7 , відсутності будь-якого примусу щодо нього, а відтак, і цілковитої добровільності його дій. Як вбачається із змісту обвинувачення та установлених судом фактичних обставин, вчиняючи злочинні дії, обвинувачений керувався виключно корисливим мотивом та хибним почуттям кар`єризму, використовуючи факт встановлення окупаційної влади на території м. Ізюм у своїх особистих інтересах, маючи на меті, обійняти посаду у незаконно створеному органі, наділеному функціями правоохоронного органу - так званій «народній міліції».

Окрім того, колегія суддів констатує, що окупація території м. Ізюм Харківської області та встановлення на цій території окупаційних органів влади, мала відкритий характер, а тому ОСОБА_7 , маючи незакінчену освіту Харківського Національного Університету Внутрішніх Справ, займаючи у незаконному правоохоронному органі певну посаду, очевидно усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

В своїх апеляційних доводах як захисник так і обвинувачений, стверджують про відсутність у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, оскільки його діями не заподіяно ані моральної ані матеріальної шкоди, проте, колегія суддів констатує, що в диспозиції ч.7 ст. 111-1 КК України відсутня вказівка, згідно якої кримінальна відповідальність настає лише у разі завдання неправомірними діями будь-якої шкоди. Лише самого факту добровільного зайняття громадянином України посади достатньо для кваліфікації відповідних дій за частиною 7 ст. 111-1 КК України. Адже суспільна небезпечність їх є очевидною: особа допомагає агресору створити вертикаль незаконних органів влади. Саме така вертикаль є основою функціонування державного механізму загалом.

Так, аналізуючи диспозицію ч.7 ст. 111-1 КК України, колегія суддів констатує, що вона передбачає добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних судових або правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованих територіях, а також добровільну участь громадянина України в незаконних збройних чи воєнізованих формуваннях, створених на тимчасово окупованій території, та/або в збройних формуваннях держави-агресора чи надання таким формуванням допомоги у веденні бойових дій проти Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізовані для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, а доводи апеляційних скарг цього висновку не спростовують.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого доповнила апеляційні доводи та зазначила, що оскільки обвинувачений ОСОБА_7 не пам`ятає чи роз`яснювалось йому судом першої інстанції право на колегіальний розгляд справи, то вважає, що його права були порушені, у зв`язку з чим справа підлягає поверненню у суд першої інстанції.

Проте, вказані твердження сторони захисту спростовуються доводами прокурора у кримінальному провадженні, яка в судовому засіданні суду апеляційної інстанції зазначила про те, що їй достеменно відомо про роз`яснення судом першої інстанції під час підготовчого судового засідання права обвинуваченого ОСОБА_7 заявити клопотання про розгляд справи колегією суддів.

В той же час колегія суддів констатує, що матеріали кримінального провадження містять журнал судового засідання №1639015 від 19.06.2023 з якого вбачається, що під час проведення підготовчого судового засідання судом першої інстанції було роз`яснено обвинуваченому, що за санкцією інкримінованої йому статті ОСОБА_7 може заявити клопотання про розгляд кримінального провадження колегією суддів (Т. 1 а.к.п. 35).

На підставі викладеного, на переконання колегії суддів, висновок захисника обвинуваченого щодо порушення права ОСОБА_7 на колегіальний розгляд кримінального провадження відносно нього є хибним, оскільки матеріали кримінального провадження містять дані, відповідно до яких, ОСОБА_7 знехтував вказаним правом.

Решта доводів апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника є похідними від проаналізованих вище, а також є явно такими, що не дають підстав для висновку про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а також неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів, які досліджувалися судом першої інстанції та яким надана детальна оцінка, викладена у оскаржуваному рішенні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, на думку колегії суддів, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року), а тому підстав для задоволення апеляційних вимог за обставин, викладених в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника, не вбачається.

Розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч.1 ст.337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, суд першої інстанції оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції вважає зазначені докази належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, поза розумним сумнівом та обґрунтовано кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 7 ст. 111-1 КК України як добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, з чим погоджується і колегія суддів.

На думку колегії суддів судовий розгляд даного кримінального провадження проведено повно, всебічно, об`єктивно, із додержанням вимог закону України про кримінальну відповідальність та кримінального процесуального закону, за результатами судового розгляду постановлено законне й обґрунтоване рішення.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника, - без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 12 2024 року по справі щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 7 ст. 111-1 КК України, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ _____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4