Номер провадження: 11-кп/813/778/25
Справа № 492/748/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурорів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Арцизького районного суду Одеської обл. від 26.06.2024 у к/п № 0000220 від 09.04.2024 стосовно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Арциз Одеської обл., громадянина України, одруженого, з середньою технічною освітою, працюючого по найму, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України та йому призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ст. 75, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання із іспитовим строком тривалістю 1 рік із покладенням наступних обов`язків:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, в період часу з 22.07.2023 по 07.04.2024, ОСОБА_8 , діючи систематично з прямим умислом, з мотивів особистих неприязних відносин, що виникли з побутових причин, у порушення вимог ст. 28 Конституції України та Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», з використанням своєї переваги у фізичній силі, вчиняв щодо своєї дружини ОСОБА_10 , з якою проживає в одному помешканні, неправомірні дії, які полягали у словесних образах, нецензурних висловлюваннях, що принижували її гідність та створювали для останньої ситуацію психологічного насильства, що призвело до психологічних страждань.

Так, 22.07.2023 о 12:30 годині ОСОБА_8 , знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з вищезазначеними умислом та мотивом, вчинив сварку з ОСОБА_10 , під час якої нецензурно висловлювався на адресу останньої, принижуючи її гідність, створивши таким чином для своєї дружини ситуацію психологічного насильства, що призвело до її психологічних страждань.

Також, 03.09.2023 о 15:48 годині ОСОБА_8 , знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з вищезазначеними умислом та мотивом, вчинив сварку з ОСОБА_10 , під час якої нецензурно висловлювався на адресу останньої, принижуючи її гідність, створивши таким чином для своєї дружини ситуацію психологічного насильства, що призвело до її психологічних страждань.

Окрім цього, 10.01.2024, о 15 годині, ОСОБА_8 , знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з вищезазначеними умислом та мотивом, вчинив сварку з ОСОБА_10 , під час якої нецензурно висловлювався на адресу останньої, принижуючи її гідність, створивши таким чином для своєї дружини ситуацію психологічного насильства, що призвело до її психологічних страждань.

В подальшому, продовжуючи свої умисні протиправні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, 07.04.2024 приблизно о 18:30 годині, ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з вищезазначеними умислом та мотивом, вчинив сварку з ОСОБА_10 , під час якої нецензурно висловлювався на адресу останньої, принижуючи її гідність, створивши таким чином для своєї дружини ситуацію психологічного насильства, що призвело до її психологічних страждань.

Внаслідок вищезазначених систематичних неправомірних дій ОСОБА_8 , охоплених єдиним умислом та мотивом, для ОСОБА_10 створено психотравмувальну ситуацію, яка призвела до змін в її емоційному стані та індивідуально-психологічних проявах, що перешкоджають активному соціальному функціонуванню ОСОБА_10 як особистості, внаслідок мого останній завдано психологічних страждань та у неї погіршився стан життя.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_8 та правильності кваліфікації його дій, вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає у не застовуванні обмежувальних заходів, що застосовуються до осіб, які вчинили домашнє насильство, з огляду на те, що суд 1-ої інстанції при призначенні покарання безпідставно не застосував передбачені ч. 1 ст. 91-1 КК України обмежувальні заходи до обвинуваченого ОСОБА_8 , які б дозволили захистити права й інтереси потерпілої, яка зазнала систематичні психологічні страждання, що призвели до зниження якості її життя, а також спрямовані на виправлення особи, яка вчинила таке насильство, шляхом переосмислення нею своєї поведінки до потерпілої особи, а також із метою запобігання вчиненню нових насильницьких злочинів.

За таких обставин, прокурор ОСОБА_9 просить вирок суду від 26.06.2024 скасувати ,в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким вважати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ст.ст 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання із іспитовим строком тривалістю 1 рік, із покладенням відповідних обов`язків.

Застосувати до ОСОБА_8 обмежувальний захід у виді направлення для проходження програми для кривдників у порядку, передбаченому п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України на строк 3 місяці.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 та просив її задовольнити, водночас обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував проти її задоволення.

Потерпіла ОСОБА_10 в судове засідання апеляційного суду не з`явилася, не зважаючи на належне та своєчасне сповіщення про дату, час та місце його проведення, жодних клопотань на адресу суду не подавала.

Враховуючи неявку потерпілої ОСОБА_10 в судове засідання апеляційного суду, колегія суддів, врахувавши думку прокурора та обвинуваченого, які не заперечувала щодо розгляду скарги за її відсутності на підставі вимог ч. 4 ст. 405 КПК України вважає за можливе апеляційний розгляд здійснити за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Враховуючи те, що висновки суду 1-ої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильність кваліфікації його дій за ст. 126-1 КК України ніким із учасників провадження в апеляційному порядку не оскаржується, колегія суддів, не встановивши при цьому жодних істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду дійти правильного висновку в цій частині, не вбачає підстав для їх перегляду.

Водночас, апеляційний суд вважає, що посилання прокурора ОСОБА_9 на допущення судом 1-ої інстанції неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягає застосування, заслуговують на увагу з огляду на таке.

Приписами ст. 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, суд 1-ої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 врахував тяжкість інкримінованого злочину, відомості про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд першої інстанції визнав щире каяття.

Обставин, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого судом встановлено не було.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду 1-ої інстанції щодо можливості застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 інституту звільнення від відбування покарання передбаченого ст. 75 КК України.

Водночас, приписами ч. 2 ст. 76 КК України визначено, що на осіб, засуджених за злочини, пов`язані з домашнім насильством, суд може покласти інші обов`язки та заборони, передбачені ст. 91-1 цього Кодексу.

Так, Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами» від 06.12.2017 № 2227-VIII, (набрав чинності 11.08.2023) Кримінальний кодекс України доповнено ст. 91-1 «Обмежувальні заходи, що застосовуються до осіб, які вчинили домашнє насильство.

Станом на дату постановлення оскарженого вироку редакція п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України була викладена наступним чином «В інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство обмежувальний захід у виді направлення для проходження програми для кривдників».

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 91-1 КК України заходи, передбачені частиною першою цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

Оцінюючи доводи прокурора ОСОБА_9 та вирішуючи питання щодо необхідності застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 обмежувального заходу, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, колегія суддів враховує, що захист від домашнього насильства є надзвичайно важливим, соціально значущим і актуальним завданням, вирішення якого носить важливий характер, оскільки домашнє насильство починається з «незначних дрібниць», а потерпілим від нього здебільшого стають жінки та діти.

У цьому кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні умисного систематичного вчинення щодо своєї дружини ОСОБА_10 психологічного насильства, яке виразилось у висловлюваннях нецензурною лайкою, що призвело до психологічних страждань потерпілої та погіршення якості життя.

Програма для кривдника це комплекс заходів, що формується на основі результатів оцінки ризиків та спрямований на зміну насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків, у тому числі до виховання дітей, на викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків (ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству»).

Метою корекційної програми є допомога особі, яка вчинила насильство, в осмисленні власної насильницької поведінки, усвідомленні її витоків, проявів, наслідків для особистого життя та життя оточуючих, налагодженні гармонійного життя з родиною та в суспільстві, а також в усвідомленні того, що домашнє насильство - це порушення прав людини, яке карається відповідно до чинного законодавства.

Завданнями програми є: сприяння зміні насильницької поведінки кривдника; сприяння засвоєнню кривдником моделі сімейного життя на засадах гендерної рівності, взаєморозуміння; взаємоповаги і дотримання прав усіх членів родини, формування у кривдника конструктивної моделі поведінки у приватних стосунках; сприяння оволодінню кривдником знаннями про основні норми законодавства в сфері запобігання та протидії домашньому насильству та/або насильству за ознакою статі, а також про види відповідальності за його вчинення; формування у кривдника відповідального ставлення до власної поведінки та її наслідків для себе та оточуючих; сприяння розвитку у кривдника емоційного інтелекту та самосвідомості; розвиток навичок кривдника до конструктивного безконфліктного спілкування, ефективної та ненасильницької комунікації; розвиток здатності кривдника виявляти, аналізувати та усвідомлювати свої негативні думки, когнітивні фільтри, помилки, емоції, керувати ними, розуміти їх наслідки.

Проте, суд 1-ої інстанції, врахувавши суспільну небезпеку, ступінь тяжкості і характер вчиненого кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством стосовно потерпілої ОСОБА_10 при призначенні покарання безпідставно не застосував передбачені ч. 1 ст. 91-1 КК України обмежувальні заходи до обвинуваченого ОСОБА_8 , які б дозволили захистити права й інтереси потерпілої, яка зазнала систематичні психологічні страждання, що призвели до зниження якості її життя, а також спрямовані на виправлення особи, яка вчинила таке насильство, шляхом переосмислення нею своєї поведінки до потерпілої особи, а також із метою запобігання вчиненню нових насильницьких злочинів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що застосування обмежувального заходу у виді направлення для проходження програми для кривдників щодо ОСОБА_8 строком на 3 місяці, є необхідним.

Вказані висновки апеляційного суду узгоджуються із правовими висновками ККС у складі ВС, які викладені в постановах від 25.06.2024 (справа №167/871/23) та 07.08.2024 (справа №161/17404/23).

Водночас, апеляційний суд зауважує про відсутність необхідності зазначати про те, що ОСОБА_8 слід вважати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, оскільки висновки суду в цій частині ніким не оскаржуються.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно із п. 1) ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Приписами п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

При цьому, ч. 1 ст. 421 КПК України передбачає, що обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

З огляду на викладене вище, суд апеляційної інстанції доходить висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги прокурора ОСОБА_9 та скасування вироку суду 1-ої інстанції, в частині призначеного ОСОБА_8 покарання, з ухваленням нового вироку з мотивів, викладених апеляційних судом вище.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 409, 413, 420, 421, 424, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Арцизького районного суду Одеської обл. від 26.06.2024, яким ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України скасувати, в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за вчинення злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік, із покладенням наступних обов`язків:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Застосувати до ОСОБА_8 обмежувальний захід у виді направлення для проходження програми для кривдників у порядку, передбаченому п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України на строк 3 (три) місяці.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання ним законної сили.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати його копію в суді.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4