Справа № 466/2974/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/1213/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 22 квітня 2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001092, внесеному 18 липня 2024 року в ЄРДР, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

представника - адвоката ОСОБА_6 ,

встановила :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 22 квітня 2025 року задоволено клопотання слідчого СВ ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, саме: мобільний телефон «Samsung Duos», з уривком серійного номера НОМЕР_1 із sim-картою «Київстар» з номером на ній НОМЕР_2 та НОМЕР_3 ; мобільний телефон марки «Samsung Duos», з серійним номером НОМЕР_4 без сім-карток; мобільний телефон марки «Samsung» IMEI: НОМЕР_5 без сім-карти; мобільний телефон марки «Nokia» IMEI: НОМЕР_6 , з сім-картою мобільного оператора «Київстар» з номером на ній НОМЕР_2 та НОМЕР_7 ; мобільний телефон марки «Tecno» з IMEI1: НОМЕР_8 та IMEI2: НОМЕР_9 без сім-карти; мобільний телефон марки «Prestigio» з IMEI1: НОМЕР_10 та IMEI2: НОМЕР_11 ; сім-карта з номером на ній НОМЕР_2 та НОМЕР_12 ; сім-карта з номером на ній НОМЕР_2 та НОМЕР_13 ; сім-карта з номером на ній НОМЕР_2 та НОМЕР_14 ; сім-карта з номером на ній НОМЕР_2 та НОМЕР_15 ; сім-карта з номером на ній НОМЕР_16 , 0013, 8510; мобільний телефон марки «iPhone 15 Pro Max» з IMEI1: НОМЕР_17 та IMEI2: НОМЕР_18 в прозорому силіконовому чохлі з сім-картою мобільного оператора «Київстар» з номером НОМЕР_19 ; портативний модем модель: «ZTE MF920» IMEI: НОМЕР_20 , з сім-картою мобільного оператора «Київстар» з номером на ній НОМЕР_2 та НОМЕР_21 ; портативний модем модель: «ZTE MF65М» IMEI: НОМЕР_22 , з сім-картою мобільного оператора «Київстар» з номером на ній НОМЕР_2 та НОМЕР_23 ; ноутбук марки «Нр» серійний номер 5CD3045ZDS, з зарядним пристроєм; грошові кошти у сумі 7250 доларів США, купюри номіналом 100 доларів США у кількості 72 шт. та 50 доларів США у кількості 1 шт.; грошові кошти у сумі 355 Євро, купюри номіналом 50 Євро у кількості 7 шт. та 5 Євро у кількості 1 шт., у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001092 від 18.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, які у відповідності до вимог ст.ст. 223, 233, 234, 235, 236 КПК України, 11.04.2025 у період часу із 06:03 год. до 10:53 год., на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 від 02.04.2025 справа №466/2974/25 провадження №1-кс/466/1012/25, вилучені в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 та які постановою слідчого СВ ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 від 11.04.2025 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №00001092 від 18.07.2024 за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Задовольняючи клопотання про арешт майна слідчий суддя врахував, що вищевказане майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, а тому має значення для повного, об`єктивного та всебічного проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні.

На вказану ухвалу слідчого судді адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу у якій просить ухвалу слідчого судді скасувати; постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна, вилученого під час обшуку 11.04.2025 у кримінальному провадженні № №00001092 від 18.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою, незаконною через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи, з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального законодавства.

На думку апелянта, клопотання слідчого про арешт майна не є належним чином обґрунтованим та не відповідає положенням ст. 171 КПК України.

Зазначає, що у матеріалах клопотання відсутні будь-які документи, які б підтверджували необхідність проведення судових експертиз.

На думку апелянта, слідчим не доведено і не обґрунтовано належним чином, що вилучене майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Вважає, що з клопотання абсолютно не зрозуміло, в чому була необхідність вилучення коштів в сумі 7250 доларів США та 335 Євро, оскільки вказана сума навіть не відповідає обставинам кримінального провадження.

Зауважує, що ОСОБА_7 не є підозрюваним в рамках цього кримінального провадження, а має статус третьої особи, щодо майна якої вирішується клопотання про арешт, а відтак зі змісту ч. 2 ст. 64-2 КПК Україну вбачається, що з клопотання про арешт майна мав звертатися виключно прокурор.

Вказує, що ОСОБА_7 здійснює підприємницьку діяльність, має постійний стабільний дохід, що підтверджує законність походження вилучених під час обшуку коштів.

На думку апелянта, з аналізу клопотання взагалі не вбачається, як саме ОСОБА_7 причетний до обставин вчинення кримінального правопорушення та до зазначеного номеру телефону НОМЕР_24 не має жодного відношення.

Адвокат вказує, що мобільні телефони та інші прилади збереглися у ОСОБА_7 після звільнення з ПрАТ «Київстар», де він працював на посадах інженера білінгових систем, начальника департаменту збереження доходів.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_6 подану апеляційну скаргу підтримала та просила таку задовольнити.

Прокурор ОСОБА_8 проти задоволення апеляційних вимог заперечила, вказавши, що такі не ґрунтуються на вимогах закону.

Заслухавши доповідь судді, позицію учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали судової справи та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до пункту 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження. Статтею 132 КПК України встановлені загальні умови, що не допускають застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно з вимогами ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати, зокрема, правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України), наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК), розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Вказаних вимог кримінального процесуального закону слідчим суддею першої інстанції було дотримано в повному обсязі.

Так, згідно з клопотанням, у провадженні СВ ВП № 1 ЛРУП № 1 Головного управління Національної поліції у Львівській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001092 від 18 липня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

11 квітня 2025 року в період часу з 06:03 до 10:53 год, на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 02 квітня2025 року було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено вищепереховане майно.

Постановою СВ ВП № 1 ЛРУП № 1 Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_9 від 11 квітня 2025 року вилучені речі та грошові кошти визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

11 квітня 2025 року слідчий ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 .

Задовольняючи це клопотання сторони обвинувачення, внесене в межах кримінального провадження №0001092, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність накладення арешту на майно у зв`язку з наявністю достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, при цьому слідчим суддею було враховано розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Під час розгляду клопотання сторони обвинувачення слідчий суддя правильно встановив, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке просять накласти арешт, відповідає вимогам ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про які йдеться в клопотанні слідчого.

Аргументи захисника про те, що накладений арешт є неправомірним втручанням у право власності ОСОБА_7 не знайшло свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, оскільки при накладенні такого враховано «справедливий баланс» між інтересом суспільства та вимогами щодо захисту фундаментальних прав особи.

Окрім того, колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна. Вказані норми невраховані апелянтом в його доводах, що вказує на необґрунтованість апеляційних вимог.

Колегія суддів також враховує, що зазначений захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які, в свою чергу, чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України. Поряд з цим, власник або інший володілець майна, відповідно до вимог ст. 174 КПК України, має право звернутися із клопотанням про скасування накладеного арешту.

Доводи апелянта про те, що у цьому кримінальному провадженні на час звернення до слідчого судді відсутні підозрювані, відтак майно, на яке слідчий просив накласти арешт, вважається майном третьої особи, а тому з клопотанням про арешт майна такої особи до слідчого судді повинен звертатися виключно прокурор, не є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки спеціальною нормою, яка регулює порядок звернення з клопотанням про арешт майна, є ст. 171 КПК України, і такою не передбачено звернення з клопотанням про арешт майна третьої особи виключно прокурором, а йдеться про звернення з таким клопотанням прокурором, слідчим за погодженням з прокурором, цивільним позивачем. За таких обставин положення ч. 2 ст. 64-2 КПК України про виникнення прав у третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, з моменту звернення прокурора до суду з відповідним клопотанням, є загальною нормою і не перешкоджає застосуванню спеціальної норми.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді у ході апеляційного розгляду не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржене рішення прийнято відповідно до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 22 квітня 2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001092, внесеному 18 липня 2024 року в ЄРДР, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України залишити без змін.

Головуючий:

Судді: