28.04.2025 Справа № 756/7011/24
Справа № 756/7011/24
№ 1-кп/756/969/25
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

обвинувачених ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисників обвинувачених ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду № 8 в місті Києві Оболонського районного суду міста Києва обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 08.06.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000881 стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Усатове Беляївського району Одеської області, громадянина України, з вищою освітою, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Гудевичево Іванківського району Одеської області, громадянина України, з вищою освітою, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця міста Умань Черкаської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 раніше не судимий,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки села Долинське Ананьївського району Одеської області, громадянки України, з вищою освітою, зареєстрована та проживюча за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судима,

які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 1 ст. 162, ч. 5 ст. 190, ч. 1 ст. 263 КК України,

УСТАНОВИВ:

Під час судового засідання 23 квітня 2025 року прокурор ОСОБА_7 звернувся з клопотанням про продовження строку дії раніше застосованих до обвинувачених запобіжних заходів, а саме стосовно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у виді тримання під вартою на строк 60 днів з визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави та у разі внесення з покладенням обов`язків, та стосовно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у виді домашнього арешту у нічний час доби на два місяці, посилаючись на обґрунтованість висунутого особам обвинувачення, на існування ризиків у кримінальному провадженні, та на неможливість запобігти існуючим ризикам застосуванням до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу.

Захисник обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_8 , заперечив проти клопотання прокурора та просив застосувати до ОСОБА_3 та до ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби. Також зазначив, щодо непомірності розміру установленої застави. Крім того, наголосив, що обвинуваченому ОСОБА_3 необхідна кваліфікована медична допомога.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника та надав додаткові пояснення.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав позицію свого захисника та наголосив, що йому не надають кваліфікованої медичної допомоги у повному обсязі.

Захисники обвинуваченої ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_9 та адвокат ОСОБА_8 , заперечили проти клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту та просили відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Обвинувачена ОСОБА_6 не заперечувала проти продовження дії запобіжного заходу. Крім того, наголосила, що розмір застави, яка призначена ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 21 листопада 2024 року щодо ОСОБА_3 є непомірним для неї.

Обвинувачений ОСОБА_5 просив суд змінити йому запобіжний захід на особисте зобов`язання. Зазначив, що він добросовісно виконує процесуальні обов`язки у цьому кримінальному провадженні.

Захисник ОСОБА_10 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора, та змінити запобіжний захід на більш м`який.

Крім того, наголосив, що розмір застави відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є непомірним та просив застосувати до них більш м`який запобіжний захід.

Вислухавши учасників судового провадження, дослідивши надані письмові документи, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; незаконного впливу на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні; вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, зокрема тяжких і особливо тяжких злочинів, а саме незаконному придбанні та зберіганні за місцем свого проживання корпусу гранати Ф-1 та запалу типу УЗРГМ-2, що кваліфіковано за ч. 1 ст. 263 КК України; у незаконному проникненні до житла поза волею власника, з метою його викрадення для поміщення до фіктивного реабілітаційного центру, що кваліфіковано за ч. 1 ст. 162 КК України; у незаконному викраденні і позбавленні волі людини, вчинене з корисливих мотивів організованою групою, за декількома епізодами, що кваліфіковано за ч. 3 ст. 146 КК України; у заволодінні чужим майном, шляхом обману, вчинене організованою групою, а саме вказано, що ОСОБА_3 разом з іншою особою, які були організаторами в складі організованої групи, спільно з ОСОБА_4 ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , та іншими особами, відповідно до розробленого єдиного плану, відомого всім учасникам, у якому кожен виконував свою функцію, з метою заволодіння грошовими коштами потерпілих, які останні під впливом обману мали сплачувати за реабілітацію пацієнтів під виглядом надання кваліфікованих послуг реабілітації родичів, близьких осіб та знайомих, здійснював консультації з проводу алко- та наркозалежності, виконував виїзду на власному автомобілі або інших транспортних засобах за адресами проживання алко- або наркозалежних людей для подальшого здійснення протиправного таємного або відкритого викрадення останніх, у необхідних випадках із застосуванням або погрозою застосування насильства, з метою доставки до фіктивного реабілітаційного центру за заздалегідь обумовлену грошову винагороду, що кваліфіковано за ч. 5 ст. 190 КК України.

Із клопотання прокурора та доданих до нього документів встановлено, що 08.11.2023 року обвинувачений був затриманий в порядку ст. 208 КПК України. Ухвалою слідчого судді до обвинуваченого застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення суми застави. При обранні такого запобіжного заходу слідчий суддя виходив із наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Востаннє ухвалою суду від 24 лютого 2025 року обвинуваченому продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою з альтернативою застави, яка призначена ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 21 листопада 2024 року, а саме у розмірі 300 (трьохсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень 00 копійок.

Аналізуючи положення ст. 194 КПК України разом із загальними положеннями КПК України щодо судового провадження в суді першої інстанції, можна дійти висновку, що при наданні оцінки наявності обґрунтованої підозри, тобто відповідно до статей 194, 199 КПК України під час процедури продовження запобіжного заходу, слід ураховувати, що надання оцінки доказів у справі відбувається лише в нарадчій кімнаті на стадії ухвалення вироку. Зазначене свідчить про те, що на стадії судового розгляду до ухвалення вироку суд не може робити висновок щодо обґрунтованості підозри чи то обвинувачення безпосередньо шляхом надання оцінки доказів у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення. Цими відомостями, на думку суду, є висунуте в передбаченому законом порядку обвинувачення, яке є предметом дослідження суду наразі.

Отже, суд, на підставі розумної оцінки, уважає причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення вірогідною та достатньою підставою для вирішення питання щодо подальшого продовження строку дії запобіжного заходу.

Аналізуючи дані про особу обвинуваченого, суд бере до уваги, що він офіційно був працевлаштований на посаді керівника у реабілітаційному центрі, щодо якого сторона обвинувачення посилається на його фіктивність та незаконність, не одружений, є раніше не судимим.

Також, дотримуючись презумпції невинуватості, суд вважає тим не менш можливим врахувати кількість кримінальних правопорушень та кількість епізодів кримінальних правопорушень, у яких обвинувачується ОСОБА_3 , а також інкриміновану йому роль у співучасті, як обставини, що можуть впливати на тяжкість покарання, у разі визнання особи винуватою, та на користь ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Виходячи із тяжкості злочинів, у яких обвинувачується ОСОБА_3 у сукупності із наведеними даними про його особистість, враховуючи кількість інкримінованих епізодів злочинної діяльності та те, що інкримінується вчинення кримінальних правопорушень у складі організованої групи, знайомство обвинуваченого з потерпілими, суд вважає наявним ризик, що обвинувачений перебуваючи на волі, усвідомлюючи невідворотність покарання у разі визнання його винуватим, може переховуватися від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), а також може вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), та може незаконно впливати на потерпілих (п. 3 ст. 177 КПК України).

Водночас, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту "с" пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою (Neumeister v. Austria (Ноймайстер проти Австрії), § 10). Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу (рішення «Єлоев проти України», «Фельдман проти України»).

Отже, зі спливом часу суд повинен більш ретельно розглядати підстави для тримання особи під вартою та надавати додаткову оцінку можливості застосуванню альтернативних запобіжних заходів у співставленні з гарантіями презумпції невинуватості.

Водночас, підстави для зміни запобіжного заходу на домашній арешт, або на інші більш м`які запобіжні заходи, відсутні; враховуючи наявні ризики, тяжкість і обставини інкримінованого правопорушення, інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть гарантувати виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків.

З огляду на встановлені ризики, які не перестали існувати, тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання її винуватою, суд вважає що клопотання прокурора стосовно ОСОБА_3 , слід задовольнити.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

У рішенні від 13 січня 2022 року у справі «Істоміна проти України» (Istomina V. Ukraine, заява № 23312/15) ЄСПЛ зазначив, що застава має на меті не забезпечення відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду. Сума шкоди у справі може бути одним із факторів, що виправдовує вищу суму застави, але лише у поєднанні з іншими критеріями серйозністю вчиненого злочину, ризику втечі тощо.

Враховуючи зазначене суд вважає, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 залишаючи останньому заставу у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень 00 копійок, який було визначено ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 21.11.2024, в повній мірі враховано вказані норми закону та визначено з урахуванням встановлених ризиків, характеру і обставин інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень та інших обставин, що мають значення.

Отже, саме такий розмір здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а перспектива втрати такого грошового забезпечення у випадку порушення ним встановлених обов`язків послужить достатнім стримуючим фактором, що виключить з його сторони будь-яке бажання переховуватися від суду або вчинити інші протиправні дії.

Крім того, суд бере до уваги стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_3 та зазначає таке.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про захист прав і людини та основоположних свобод передбачено створення належних умов для забезпечення медичної допомоги особам, які перебувають у місцях позбавлення волі. Зокрема, регулярність та систематичність нагляду, наявність плану терапевтичних заходів з метою лікування хвороби ув`язненої особи або запобігання її ускладненню, замість усунення симптомів, забезпечення органами державної влади детального документування стану здоров`я ув`язненої особи та її лікування протягом ув`язнення, створення умов, необхідних для фактичної реалізації призначеного лікування.

З огляду на поведінку обвинуваченого у судовому засіданні, надані пояснення захисником та обвинуваченим, суд приходить до висновку про необхідність зобов`язання органу державної влади - ДУ «Київський слідчий ізолятор» забезпечити проведення медичного огляду ДУ «ЦЕНТР ОХОРОНИ ЗДОРОВ`Я ДЕРЖАВНОЇ КРИМІНАЛЬНО-ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ» обвинуваченого ОСОБА_3 , а також, у разі наявності підстав - організувати надання відповідної кваліфікованої медичної допомоги.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, зокрема тяжких і особливо тяжких злочинів, а саме у незаконному проникненні до житла поза волею власника, з метою його викрадення для поміщення до фіктивного реабілітаційного центру, що кваліфіковано за ч. 1 ст. 162 КК України; у незаконному викраденні і позбавленні волі людини, вчинене з корисливих мотивів організованою групою, за декількома епізодами, що кваліфіковано за ч. 3 ст. 146 КК України; у заволодінні чужим майном, шляхом обману, вчинене організованою групою, а саме вказано, що ОСОБА_4 будучи виконавцем в складі організованої групи, організатором яких був ОСОБА_12 та інша особа, спільно з ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , та іншими особами, відповідно до розробленого єдиного плану, відомого всім учасникам, у якому кожен виконував свою функцію, з метою заволодіння грошовими коштами потерпілих, які останні під впливом обману мали сплачувати за реабілітацію пацієнтів під виглядом надання кваліфікованих послуг реабілітації родичів, близьких осіб та знайомих, виконував виїзд на власному автомобілі або інших транспортних засобах за адресами проживання алко- або наркозалежних людей для подальшого здійснення протиправного таємного або відкритого викрадення останніх, у необхідних випадках із застосуванням або погрозою застосування насильства, з метою доставки до фіктивного реабілітаційного центру за заздалегідь обумовлену грошову винагороду, отримував грошові кошти від потерпілих, що кваліфіковано за ч. 5 ст. 190 КК України.

Із клопотання прокурора та доданих до нього документів встановлено, що 08.11.2023 року обвинувачений був затриманий в порядку ст. 208 КПК України. Ухвалою слідчого судді до обвинуваченого застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення суми застави. При обранні такого запобіжного заходу слідчий суддя виходив із наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Востаннє ухвалою суду від 24 лютого 2025 року обвинуваченому продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою з альтернативою застави, яка призначена ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 21 листопада 2024 року, а саме у розмірі 200 (двохсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 605 600 (шістсот п`ять тисяч шістсот) гривень 00 копійок.

Аналізуючи положення ст. 194 КПК України разом із загальними положеннями КПК України щодо судового провадження в суді першої інстанції, можна дійти висновку, що при наданні оцінки наявності обґрунтованої підозри, тобто відповідно до статей 194, 199 КПК України під час процедури продовження запобіжного заходу, слід ураховувати, що надання оцінки доказів у справі відбувається лише в нарадчій кімнаті на стадії ухвалення вироку. Зазначене свідчить про те, що на стадії підготовчого судового засідання суд не може робити висновок щодо обґрунтованості підозри чи то обвинувачення безпосередньо шляхом надання оцінки доказів у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення. Цими відомостями, на думку суду, є висунуте в передбаченому законом порядку обвинувачення, яке є предметом дослідження суду наразі.

Отже, суд, на підставі розумної оцінки, уважає причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення вірогідною та достатньою підставою для вирішення питання щодо подальшого продовження строку дії запобіжного заходу.

Аналізуючи дані про особу обвинуваченого, суд бере до уваги, що він офіційно не працевлаштований, не одружений, є раніше не судимим, з огляду на надані захисником документи, страждає на певні захворювання.

Також, дотримуючись презумпції невинуватості, суд вважає тим не менш можливим врахувати кількість кримінальних правопорушень та кількість епізодів кримінальних правопорушень, у яких обвинувачується ОСОБА_4 , а також інкриміновану йому роль у співучасті, як обставини, що можуть впливати на тяжкість покарання, у разі визнання особи винуватою, та на користь ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Виходячи із тяжкості злочинів, у яких обвинувачується ОСОБА_4 у сукупності із наведеними даними про його особистість, враховуючи кількість інкримінованих епізодів злочинної діяльності та те, що інкримінується вчинення кримінальних правопорушень у складі організованої групи, знайомство обвинуваченого з потерпілими і свідками, які зокрема, за версією обвинувачення є особами, яких ОСОБА_4 викрадав, суд вважає наявним ризик, що обвинувачений перебуваючи на волі, усвідомлюючи невідворотність покарання у разі визнання його винуватим, може переховуватися від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), а також може вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), та може незаконно впливати на потерпілих або свідків (п. 3 ст. 177 КПК України).

Водночас, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту "с" пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою (Neumeister v. Austria (Ноймайстер проти Австрії), § 10). Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу (рішення «Єлоев проти України», «Фельдман проти України»).

Отже, зі спливом часу суд повинен більш ретельно розглядати підстави для тримання особи під вартою та надавати додаткову оцінку можливості застосуванню альтернативних запобіжних заходів у співставленні з гарантіями презумпції невинуватості.

Водночас, підстави для зміни запобіжного заходу на домашній арешт, або на інші більш м`які запобіжні заходи, відсутні; враховуючи наявні ризики, тяжкість і обставини інкримінованого правопорушення, інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть гарантувати виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків.

З огляду на встановлені ризики, які не перестали існувати, тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання її винуватою, суд вважає що клопотання прокурора стосовно ОСОБА_4 , слід задовольнити.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

У рішенні від 13 січня 2022 року у справі «Істоміна проти України» (Istomina V. Ukraine, заява № 23312/15) ЄСПЛ зазначив, що застава має на меті не забезпечення відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду. Сума шкоди у справі може бути одним із факторів, що виправдовує вищу суму застави, але лише у поєднанні з іншими критеріями серйозністю вчиненого злочину, ризику втечі тощо.

Враховуючи зазначене суд вважає, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 залишаючи останньому заставу у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 605 600 (шістсот п`ять тисяч шістсот) гривень 00 копійок, який було визначено ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 21.11.2024, в повній мірі враховано вказані норми закону та визначено з урахуванням встановлених ризиків, характеру і обставин інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень та інших обставин, що мають значення.

Отже, саме такий розмір здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а перспектива втрати такого грошового забезпечення у випадку порушення ним встановлених обов`язків послужить достатнім стримуючим фактором, що виключить з його сторони будь-яке бажання переховуватися від суду або вчинити інші протиправні дії.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, зокрема тяжких і особливо тяжких злочинів, а саме у незаконному проникненні до житла поза волею власника, з метою його викрадення для поміщення до фіктивного реабілітаційного центру, що кваліфіковано за ч. 1 ст. 162 КК України; у незаконному викраденні і позбавленні волі людини, вчинене з корисливих мотивів організованою групою, за декількома епізодами, що кваліфіковано за ч. 3 ст. 146 КК України; у заволодінні чужим майном, шляхом обману, вчинене організованою групою, а саме вказано, що ОСОБА_5 будучи виконавцем в складі організованої групи, організатором яких був ОСОБА_12 та інша особа, спільно з ОСОБА_11 , ОСОБА_4 та іншими особами, відповідно до розробленого єдиного плану, відомого всім учасникам, у якому кожен виконував свою функцію, з метою заволодіння грошовими коштами потерпілих, які останні під впливом обману мали сплачувати за реабілітацію пацієнтів під виглядом надання кваліфікованих послуг реабілітації родичів, близьких осіб та знайомих, виконував виїзд на власному автомобілі або інших транспортних засобах за адресами проживання алко- або наркозалежних людей для подальшого здійснення протиправного таємного або відкритого викрадення останніх, у необхідних випадках із застосуванням або погрозою застосування насильства, з метою доставки до фіктивного реабілітаційного центру за заздалегідь обумовлену грошову винагороду, що кваліфіковано за ч. 5 ст. 190 КК України.

Із клопотання прокурора та доданих до нього документів встановлено, що 01.04.2024 року ухвалою слідчого судді до обвинуваченого застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. При обранні такого запобіжного заходу слідчий суддя виходив із наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Востаннє ухвалою суду від 24 лютого 2025 року обвинуваченому продовжено запобіжний захід у виді домашнього арешту на нічний період доби.

Аналізуючи дані про особу обвинуваченого, суд приймає до уваги, що він не одружений, є раніше не судимим, має постійне місце проживання, процесуальні обов`язки виконує.

Також, дотримуючись презумпції невинуватості, суд вважає тим не менш можливим врахувати кількість кримінальних правопорушень та кількість епізодів кримінальних правопорушень, у яких обвинувачується ОСОБА_5 , як обставини, що можуть впливати на тяжкість покарання, у разі визнання особи винуватою, та на користь ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Виходячи із тяжкості злочинів, у яких обвинувачується ОСОБА_5 у сукупності із наведеними даними про його особистість, враховуючи кількість інкримінованих епізодів злочинної діяльності та те, що інкримінується вчинення кримінальних правопорушень у складі організованої групи, знайомство обвинуваченого з потерпілими і свідками, які зокрема, за версією обвинувачення є особами, яких ОСОБА_5 викрадав, суд вважає наявним ризик, що обвинувачений перебуваючи на волі, усвідомлюючи невідворотність покарання у разі визнання його винуватим, може переховуватися від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), а також може вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), та може незаконно впливати на потерпілих або свідків (п. 3 ст. 177 КПК України).

Суд приходить до висновку про доведеність прокурором того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти названим вище ризикам, оскільки на даному етапі особисте зобов`язання, не є достатніми для гарантування поведінки обвинуваченого виходячи із встановлених судом ризиків, тяжкості кримінального правопорушення. Доказів того, що обвинувачений проходить реабілітацію (лікування), що він має діагноз наркозалежної особи, та що він має необхідність цілодобового перебування у відповідному спеціалізованому закладі, суду не надано.

Стосовно посилання обвинуваченого на неможливість виконати запобіжній захід у нічний час доби з 21 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин через працевлаштування, суд зазначає, що жодних документальних підтверджень, цих обставин суду не надано для їх оцінки.

Враховуючи встановлені судом ризики, які не перестали існувати, суд вважає обґрунтованим подальше застосування до обвинуваченого домашнього арешту на певний час доби, що буде достатнім запобіжним заходом.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, зокрема тяжких і особливо тяжких злочинів, а саме у незаконному викраденні та позбавленні волі людини, вчинене з корисливих мотивів організованою групою, що кваліфіковано за ч. 3 ст. 146 КК України та у заволодінні чужим майном, шляхом обману (шахрайства), а саме вказано, що ОСОБА_6 будучи організатором, спільно з іншими особами, відповідно до розробленого єдиного плану, відомого всім учасникам, у якому кожен виконував свою функцію, з метою заволодіння грошовими коштами потерпілих, створила та організовувала діяльність фіктивного реабілітаційного центру для утримання наркозалежних та алкозалежних осіб проти їх волі, підшуковувала та облаштовувала приміщення для реабілітаційного центру, розробляла та встановлювала методи та правила внутрішнього розпорядку центру, підшуковувала осіб у якості співучасників, забезпечувала діяльність та функціонування центру, організовувала системи оплати за послуг реабілітації та вчиняла інші дії, зазначені в обвинувальному акті, що кваліфіковано за ч. 5 ст. 190 КК України.

Із клопотання прокурора та доданих до нього документів встановлено, що 27.12.2024 року ухвалою слідчого судді до обвинуваченої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 60 (шістдесят) днів. При обранні такого запобіжного заходу слідчий суддя виходив із наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Аналізуючи дані про особу обвинуваченої, суд бере до уваги, що вона раніше не судима, має постійне місце проживання, має вищу освіту, має зареєстроване місце проживання.

Також, дотримуючись презумпції невинуватості, суд вважає тим не менш можливим врахувати кількість кримінальних правопорушень та кількість епізодів кримінальних правопорушень, у яких обвинувачується ОСОБА_6 як обставини, що можуть впливати на тяжкість покарання, у разі визнання особи винуватою, та на користь ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

З огляду на тяжкість злочинів, у яких обвинувачується ОСОБА_6 у сукупності із наведеними даними про її особистість, враховуючи кількість інкримінованих епізодів злочинної діяльності та те, що інкримінується вчинення кримінальних правопорушень у складі організованої групи, факт перебування останньої певний період часу у розшуку, кількість потерпілих та свідків, яким відомо про дії ОСОБА_6 , яка за версією сторони обвинувачення давала вказівки іншим співучасникам організованої групи щодо викрадення потерпілих, забезпечувала діяльність та функціонування центру, суд вважає наявними ризики того, що обвинувачена перебуваючи на волі, усвідомлюючи невідворотність покарання у разі визнання її винуватою, може переховуватися від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), а також може вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), та може незаконно впливати на потерпілих або свідків (п. 3 ст. 177 КПК України).

Разом з цим, суд відхиляє доводи прокурора щодо ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, з тих підстав, що на підтвердження вказаного ризику не наведено достатніх та переконливих аргументів. Посилання прокурора на спілкування ОСОБА_6 з іншими обвинуваченими і обговорювання нібито можливість впливу на хід досудового розслідування не обґрунтовує наведений ризик в повній мірі, тим паче з огляду на стадію кримінального провадження.

Суд доходить висновку про доведеність прокурором того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти названим вище ризикам, оскільки на даному етапі особисте зобов`язання, не є достатніми для гарантування поведінки обвинуваченої виходячи із встановлених судом ризиків, тяжкості кримінального правопорушення.

Враховуючи встановлені судом ризики, які не перестали існувати, суд вважає обґрунтованим подальше застосування до обвинуваченої домашнього арешту на певний час доби, що буде достатнім запобіжним заходом.

Указане свідчить, що клопотання прокурора про продовження запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту у нічний час доби щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 7, 31, 291, 314, 369-372, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжних заходів - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 22 червня 2025 включно з альтернативою застави, яка призначена ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 21 листопада 2024 року.

У порядку ч. 1 ст. 206 КПК України зобов`язати орган державної влади - ДУ «Київський слідчий ізолятор» забезпечити проведення медичного огляду Державною установою «ЦЕНТР ОХОРОНИ ЗДОРОВ`Я ДЕРЖАВНОЇ КРИМІНАЛЬНО-ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ» обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також, у разі наявності підстав - організувати надання відповідної кваліфікованої медичної допомоги.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 22 червня 2025 включно з альтернативою застави, яка призначена ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 21 листопада 2024 року.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на 60 днів, тобто до 22 червня 2025 включно, за адресою: АДРЕСА_4 .

Покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою суду;

- не покидати місце свого проживання в нічний період доби з 21 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин, за адресою: АДРЕСА_4 , крім випадків повітряної тривоги та надання невідкладної медичної допомоги;

- повідомляти суд про зміну місця проживання;

- утримуватись від спілкування зі свідками і потерпілими у цьому кримінальному провадженні.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на 60 днів, тобто до 22 червня 2025 включно, за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою суду;

- не покидати місце свого проживання в нічний період доби з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин, за адресою: АДРЕСА_1 , крім випадків повітряної тривоги та надання невідкладної медичної допомоги.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали суду складено та проголошено 28 квітня 2025 року.

Суддя ОСОБА_1