Справа № 136/1132/25
провадження № 1-кп/136/87/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2025 р. м.Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду міста Липовець обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000106 від 21.04.2025, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця: с. Торун, Міжгірського району, Закарпатської області, жителя: АДРЕСА_1 , громадянина України, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 5 ст. 407 КК України

за участю сторін кримінального провадження

з боку обвинувачення

прокурора ОСОБА_4 ,

з боку захисту

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

інших учасників

потерпілого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Липовецького районного суду Вінницької області перебуває кримінальна справа про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 5 ст. 407 КК України, яку ухвалою суду від 03.07.2025 призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні прокурор оголосив клопотання про продовження строків застосування раніше обраного стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи тим, що ухвалою слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 19.05.2025 стосовно ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 17.07.2025, є достатньо підстав вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України і ризики їх вчинення не зменшилися. Відомостей, які б вказували про неможливість перебування ОСОБА_3 в місцях попереднього утримання, зокрема, за станом здоров`я під час розгляду клопотання надано не було, а тому суд вважає, що заявлені ризики виправдовують тримання особи під вартою, що також доведено прокурором при розгляді даного клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_3 заперечив щодо задоволення клопотання прокурора, оскільки наміру переховуватись від суду у нього не має та бажає продовжити військову службу.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 просив в задоволенні клопотання прокурора відмовити, оскільки положення ч. 8 ст. 176 КПК України відповідно до якої під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочину передбаченого ст. 407 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, у виді тримання під вартою суперечить основним положенням Європейської конвенції з прав людини.

Потерпілий ОСОБА_6 проти задоволення клопотання прокурора не заперечував.

Суд, дослідивши клопотання прокурора та заслухавши думку учасників кримінального провадження, дійшов висновку, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Ухвалою слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 19.05.2025 у справі № 136/754/25 до ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 17.07.2025 року включно.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Суд враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Зі змісту клопотання та наведених у ньому доказів на підтвердження обставин, що дають підстави обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувального акту, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 5 ст. 407 КК України, оцінку яким також було надано при застосуванні стосовно обвинуваченого запобіжного заходу та його продовженні.

Суд вважає, що прокурором доведено, що ризики, які стали підставою для обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачені п п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати.

Так, інкриміновані обвинуваченому кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 185, ч. 5 ст. 407 КК України є тяжкими злочинами, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до десяти років. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування чи суду а також в тому числі втекти на непідконтрольну Україні територію. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти.

На даний час обвинувачений ОСОБА_3 , є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , який 30.12.2022 не з`явився з лікувального закладу Комунальне некомерційне підприємство "Військово-медичний клінічний центр Центрального регіону" міста Вінниця Вінницької області, до розташування військової частини НОМЕР_1 , яка на той час дислокувалась в населеному пункті АДРЕСА_2 . Дана обставина сама по собі вказує на неналежну поведінку ОСОБА_3 . Крім того, ОСОБА_3 офіційно не одружений, малолітніх дітей на утриманні не має, а тому соціальних факторів стримуючого характеру, які б перешкодили йому ухилятись від органів досудового розслідування та суду немає.

Так, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, які вчинені в умовах воєнного стану, а тому з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані правопорушення останній може впливати на свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні з метою зміни ним показань, шляхом їх вмовляння, залякування чи підкупу з метою подальшого спонукання до перекручування або спотворення обставин, створення собі алібі щодо його непричетності до вчинення інкримінованому йому правопорушення, тим самим перешкоджаючи кримінальному провадженню, які їм відомі, зміни показань у суді, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КІІК України.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілого, слід врахувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні.

Окрім того, судом враховуються вимоги ч. 8 ст. 176 КПК України відповідно до яких під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

З огляду на викладене, обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінуються, кореспондується з характером суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає над принципом поваги до особистої свободи.

При цьому, судом звертається увага на те, що на момент розгляду даного клопотання стороною захисту не надано жодного доказу в підтвердження висловлювань обвинуваченого ОСОБА_3 про виявлення ним наміру повернутись до військової служби, що розцінюється судом лише як намагання обвинуваченого домогтися більш м`якого запобіжного заходу.

На підставі викладеного суд вважає виправданою необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, оскільки ризики, що встановлені ухвалою суду про застосування запобіжного заходу не зменшилися і жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе в повній мірі їм запобігти, а відтак забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду даного кримінального провадження, тому строк дії запобіжного заходу слід продовжити.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України, тому слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для визначення обвинуваченому розміру застави.

З урахуванням зазначеного, клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст 131, 177-178, 193-199, 331, 372, 392-395 КПК України, суд, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Визначити строк дії ухвали суду про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу до 11.09.2025 включно.

Копію даної ухвали направити начальнику Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» для забезпечення її виконання.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Вінницького апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 18.07.2025.

Суддя ОСОБА_7