ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/9526/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/130/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючої- ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю

прокурора ОСОБА_6

представника власника майна -адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_8 -адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 травня 2025 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_9 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000096 від 31.07.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191 КК України, про арешт майна.

Накладено арешт на мобільний телефон марки «Iphone12ProMax», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_8 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування цим майном.

В апеляційній скарзі представник власника майна ОСОБА_10 -адвокат ОСОБА_7 просить поновити строк апеляційного оскарження і скасувати вказану ухвалу слідчого судді.

Вказані вимоги мотивує тим, що клопотання прокурора є необґрунтованим, а обшук органом досудового розслідування було проведено з порушеннями вимог кримінального процесуального закону, оскільки у ньому брали участь, окрім працівників ДБР, ще посадові особи СБУ та Департаменту внутрішньої безпеки поліції.

Зазначає, що накладення арешту мобільний телефон марки «IPhone 12 Pro Max» порушує право на власність ОСОБА_8 і необхідну інформацію з нього з моменту постановлення ухвали вже було можливо отримати.

Крім того прокурором не доведено, що вилучене майно відповідає критеріям речового доказу, а жодній особі не повідомлено про підозру у зазначеному провадженні.

Заслухавши суддю-доповідача, представника власника майна, що підтримав подану апеляційну скаргу та просить її задовольнити, прокурора, котрий вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою і просить залишити її без змін, дослідивши матеріали судового провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Матеріалами провадження підтверджуються доводи апелянта щодо поважності причин пропуску ним строку апеляційного оскарження, а тому колегія суддів вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин і його слід поновити.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчими четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000096 від 31.07.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191 КК України.

Задовольняючи клопотання прокурора та накладаючи арешт на майно вказане у клопотанні, слідчий суддя виходив з того, що дане майно має значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, в подальшому може бути використане як доказ факту чи обставин кримінального правопорушення, з метою забезпечення його збереження та запобігання можливих ризиків щодо його пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, для забезпечення повноти та всебічності розслідування кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно клопотання, метою даного арешту прокурором вказано, що такий необхідний для збереження речових доказів, тобто що встановлено п.1 ч.2 ст.170 КПК України, з метою недопущення спотворення речового доказу або його відчуження.

Вирішуючи вказане клопотання про накладення арешту на вищевказане майно, слідчий суддя виходив з того, що воно необхідне для збереження речового доказу, майна, щодо якого є достатні підстави вважати, що є ризик його відчуження або спотворення.

Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1.збереження речових доказів; 2. спеціальної конфіскації; 3.конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4.відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до змісту ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Так, ст.98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів провадження, 07.05.2025 на підставі ухвали слідчої судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.05.2025 проведений обшук у квартирі за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 . Під час даного обшуку виявлений та вилучений мобільний телефон марки «IPhone 12 Pro Max», який поміщений у спецпакет № S1000879.

Відповідно до постанови старшого слідчого в ОВС Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_11 від 08.05.2025 зазначений телефонвизнанийречовим доказом у кримінальному провадженні №0000096 від 31.07.2024

При цьому не заслуговують на увагу твердження апелянта, що вказане майно не підлягає арешту з огляду на наступне.

Так у випадку, передбаченому ч.3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, що має місце у даному випадку.

Відповідно до ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слід зауважити, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження. Слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження, заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є арешт майна.

Доводи апеляційної скарги про те, що обшук органом досудового розслідування було проведено з порушеннями вимог кримінального процесуального закону, оскільки у ньому брали участь, окрім працівників ДБР, ще посадові особи СБУ та ТУ Департаменту внутрішньої безпеки ГУНП, колегія суддів вважає неспроможними, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1, 2 ст.234 КПК України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб. Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, а у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - на підставі ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду.

Частиною 1 ст.236 КПК України передбачено, що ухвала про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи може бути виконана слідчим чи прокурором. Для участі в проведенні обшуку може бути запрошений потерпілий, підозрюваний, захисник, представник та інші учасники кримінального провадження. З метою одержання допомоги з питань, що потребують спеціальних знань, слідчий, прокурор для участі в обшуку має право запросити спеціалістів. Слідчий, прокурор вживає належних заходів для забезпечення присутності під час проведення обшуку осіб, чиї права та законні інтереси можуть бути обмежені або порушені. Незалежно від стадії цієї слідчої дії слідчий, прокурор, інша службова особа, яка бере участь у проведенні обшуку, зобов`язані допустити на місце його проведення захисника чи адвоката, повноваження якого підтверджуються згідно з положеннями статті 50 цього Кодексу.

Як вбачається з протоколу обшуку від 07 травня 2025 року, обшук у приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_1 був проведений в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР №0000096 від 31 липня 2024 року на підставі ухвал слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 05.05.2025 року старшим слідчим п`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м.Івано-Франківську) ТУ ДБР розташованого у м.Львові ОСОБА_12 ..

При цьому, колегія суддів зазначає, що залучення слідчим інших осіб до проведення обшуку не суперечить вимогам ст.236 КПК України.

Водночас, перевірка допустимості цих доказів, одержаних в ході проведеного обшуку та які будуть надані суду стороною обвинувачення на підтвердження доведеності винуватості особи у вчиненні інкримінованого правопорушення, належить здійснювати під час проведення судом судового слідства та дослідження доказів в ході розгляду кримінального провадження по суті пред`явленого обвинувачення.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що слідчим суддею в даному випадку не було допущено порушень вимог кримінального процесуального закону щодо порядку розгляду клопотання про арешт майна, про які стверджує апелянт.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування по суті вірної ухвали слідчого судді, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи усе вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувану ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляцію - без задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 170-172, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_8 -адвокату ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 травня 2025 року.

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 -адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 травня 2025 року про накладення арешту на майно без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді