Провадження №11-кс/801/2049/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції:
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора

у режимі відеоконференції ОСОБА_5 ,

захисника

у режимі відеоконференції ОСОБА_6 ,

обвинуваченого

у режимі відеоконференції ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Житомирської окружної прокуратури Житомирської області ОСОБА_5 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому за ч. 1 ст. 115 КК України,

У С Т А Н О В И В :

До Вінницького апеляційного суду надійшло клопотання про продовження строків тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_7 вироком Богунського районного суду м. Житомира від 22.04.2025 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено йому покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі, яке необхідно відбувати реально. Строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується 20.06.2025, проте ризики, які були наявні під час розгляду провадження в суді першої інстанції, продовжують існувати досі.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримала клопотання та просила суд його задовольнити.

Захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 заперечували щодо задоволення клопотання прокурора, вказували, що наявні ризики не підтверджуються доказами, а тому є надуманими, просили застосувати інший запобіжний захід не пов`язаний із тримання під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт.

Заслухавши доповідь судді, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 22.04.2025 ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено йому покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання ОСОБА_7 у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ухвалено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк відбутого покарання час його тримання під вартою, а саме: в період з 23.09.2022 по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До вступу вироку в законну силу продовжити дію запобіжного заходу ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів.

Також вказаним вироком вирішено питання процесуальних витрат, арешту майна, долю речових доказів та задоволено цивільний позов.

Ухвалою Верховного Суду від 19.06.2025 задоволено подання Житомирського апеляційного суду. Матеріали кримінального провадження №295/13421/22 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на вирок на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 22.04.2025, направлено до Вінницького апеляційного суду для розгляду в апеляційному порядку.

19.06.2025 прокурор подав до Вінницького апеляційного суду клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 .

Наразі судове провадження ще не завершено, суд на підставі ч. 3 ст. 331 КПК України має розглянути питання доцільності тримання обвинуваченого під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу .

Згідно з ч. 3 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Крім того, розглядаючи питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Аналізуючи зміст заявленого прокурором клопотання, колегія суддів визнає обґрунтованими доводи про те, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 ,. не зменшилися.

Вирішуючи питання щодо продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 , суд враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого останній обвинувачується, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, відбував покарання у місцях позбавлення волі, востаннє був засуджений 07.12.2017 Романівським районним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі та звільнився по відбуттю покарання 28.09.2018, що свідчить про схильність ОСОБА_7 до протиправної поведінки, офіційно не працює, неодружений, проживає одиноко, що свідчить про відсутність в нього міцних соціальних зав`язків, за віком не є особою похилого віку та усвідомлює те, що він з метою уникнення покарання може переховуватись від суду.

Доводи сторони захисту про відсутність доказів на підтвердження продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не є підставою для відмови в задоволенні клопотання прокурора, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду, або ж створять загрозу суспільству.

Колегія суддів зазначає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому.

Наведені стороною обвинувачення в клопотанні підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченому є належним чином обґрунтованими і вмотивованими, а ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду задля уникнення кримінальної відповідальності, впливати на потерпілу та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення на даний час не зменшилися.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, апеляційний суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання (призначеного в разі визнання його винуватим), передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Крім того, останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, тобто умисного вбивства. Даний вид злочину відноситься до особливо тяжких, а тому за своїм характером і ступенем суспільної небезпеки становить підвищений ризик для суспільства та правопорядку. З огляду на це, а також враховуючи, що обвинувачений раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності та був засуджений за вчинення корисливого кримінального правопорушення крадіжки, вчиненої повторно, що свідчить про його стійку злочинну налаштованість і зневажливе ставлення до закону, особа є соціально небезпечною та схильною до вчинення нових злочинів.

Апеляційний суд також враховує наявність ризику, передбаченого п.?3 ч.?1 ст.?177 КПК України, а саме можливість незаконного впливу обвинуваченого на потерпілу та свідків, які ще не були допитані в судовому засіданні. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 12.10.2023 у справі № 754/6841/22-к, навіть побічні форми психологічного тиску або контактів з боку підозрюваного можуть вплинути на повноту та достовірність свідчень, що становить загрозу для об`єктивного розслідування. З урахуванням факту обізнаності останнього з місцем її проживання, суд вважає, що існують обґрунтовані підстави вважати, що перебуваючи на свободі, обвинувачений може здійснювати дії, спрямовані на зміну показань або відмову від них. Такий ризик є актуальним, а тому потребує нейтралізації шляхом застосування адекватного запобіжного заходу.

Також не безпідставні доводи прокурора про наявність ризику вчинення ОСОБА_7 інших кримінальних правопорушень та перешкоджання провадженню іншим чином, оскільки сама поведінка обвинуваченого свідчить про можливість та високий ризик вчинення ним кримінальних правопорушень, виходячи з того, що останній обвинувачується у особливо тяжкого правопорушення, а саме умисне позбавлення життя іншої людини.

Матеріали провадження не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

Таким чином, оцінивши зазначені ризики, враховуючи, що на даний час апеляційне провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 не розпочато, колегія суддів вважає, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому строком на 60 днів є виправданим заходом, оскільки підстави, які були враховані при обранні йому такого запобіжного заходу, не змінились, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не забезпечить запобігання ризикам.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 401 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, до вступу вироку в законну силу.

Копію ухвали надіслати до Державної установи «Житомирська установа виконання покарань (№ 8)».

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3