Вирок

Іменем України

12.06.2025 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретарів судового засідання - ОСОБА_2 та ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Львові обвинувальний акт у

кримінальному провадженні № 0000001 від 01.01.2025, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за матеріалами кримінального провадження, уродженця м. Кишинів Республіки Молдова, без громадянства, без визначеного місця реєстрації та постійного місця проживання, раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15-ч.4 ст.186 КК України,

Учасники судового провадження:

Сторона обвинувачення - прокурор Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_5

Сторона захисту - адвокат ОСОБА_6

Потерпіла сторона - потерпілий ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В:

Згідно з проголошеним в судовому засіданні обвинувальним актом, ОСОБА_4 , будучи раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих кримінальних правопорушень проти власності, судимість за які, в силу вимог ст. 89 КК України не знята та не погашена у встановленому законом порядку, звільнившись із місць позбавлення волі, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став.

Так, ОСОБА_4 усвідомлюючи, що в Україні діє воєнний стан введений Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» за №64/2022 від 24.02.2022р., дія якого, в подальшому, неодноразово продовжувалася, знову вчинив корисливий злочин.

ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 31.12.2024р. близько 19 год. 40 хв., тобто під час дії воєнного стану в Україні, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, перебуваючи в салоні маршрутного таксі №10, що здійснило зупинку на зупинці громадського транспорту неподалік будинку № 4 по вул. Кульпарківській в м. Львові, відкрито, шляхом ривка, правою рукою зірвав із шиї потерпілого ОСОБА_7 ланцюжок, виготовлений із сплаву на основі золота 585 проби, масою 19,67 грам, ринковою вартістю 72698 (сімдесят дві тисячі шістсот дев`яносто вісім) грн. 33 коп. та, покинувши салон вище вказаного маршрутного таксі, почав втікати. В цей же ж час, потерпілий ОСОБА_7 вибіг з маршрутного таксі вслід за ОСОБА_4 та зупинив його неподалік від вказаної зупинки громадського транспорту. За змістом обвинувального акта, ОСОБА_4 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

Дані дії обвинуваченого ОСОБА_4 органами досудового розслідування, прокурором процесуальним керівником та прокурором у кримінальному провадженні кваліфіковані як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану, тобто як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні заперечив, мотивуючи тим, що викрадення ланцюжка у потерпілого ОСОБА_7 він не вчиняв. Жодного умислу в нього, обвинуваченого, на вчинення крадіжки ланцюжка в потерпілого у нього не було. Після звільнення з місць позбавлення волі де відбував покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 03 травня 2018 року, яким був засуджений до 5 (п`яти) років позбавлення волі за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, проживав в м. Одеса, пізніше у Києві в своєї громадянської дружини, а відтак переїхав у Львів де проживав з дружиною та дітьми на квартирі яку вони знімали. До затримання працював неофіційно на будові, зарплату отримував поденно.

Станом на 31.12.2024 перебував у кафе «Галицькі витребеньки». Кафе знаходиться за межами Львова, здається у Зимній воді. Він їхав від Зимної води. Сідав у маршрутку № 10. Їхав на вулицю Кульпарківську у м. Львові до друга, який живе біля психіатричної лікарні. Прізвища друга та точної адреси не знає, той мав зустріти його, ОСОБА_4 , але не зустрів. Вони, тобто він, ОСОБА_4 , та потерпілий ОСОБА_7 , коли сідали в автобус то потерпілий був з собачкою. Він, обвинувачений зачепив собачку і вони з потерпілим почали розмовляти на повищених тонах. Зайшовши в автобус вини, потерпілий і обвинувачений, продовжували сваритися. Люди в автобусі почали робити їм зауваження та вимагали щоб вони обидва вийшли з автобуса. Він, обвинувачений, сказав потерпілому, що якщо він хоче, то можуть вийти і поговорити. Відтак, потерпілий та він обвинувачений, пройшли до виходу поруч з водієм та між ними почалася шарпанина. Можливо у цей час і впав ланцюжок, він не мав наміру викрадати. Потерпілий був одягнений в гольф, а тому ланцюжка видно не було. Ланцюжок міг обірватися під час шарпанини та затриматись в одежі потерпілого а потім, коли вони боролися на газоні, ланцюжок міг випасти у потерпілого. До того як вийти з маршрутки він, обвинувачений, у потерпілого нічого не забирав. З маршрутки вийшов того, що вимагали пасажири. Потерпілий теж вийшов з автобуса та кричав йому, ОСОБА_8 , вслід , - «стій, віддай цепочку». Він, обвинувачений пішов по газону, але не втікав, проте потерпілий ОСОБА_7 підбіг до нього, ОСОБА_4 , схопив з - заді за шию та притиснув до землі, вимагаючи повернути ланцюжок. Потерпілий його не зупиняв, тому, що він, обвинувачений, сам зупинився та переконував його, потерпілого, що ніякого ланцюжка у нього не має, однак потерпілий продовжував тримати його та вимагати повернення ланцюжка. З автобуса підходили люди та питали, що сталося і потерпілий пояснював їм, що він, обвинувачений викрав в нього ланцюжок. Хтось з пасажирів викликав поліцію. Коли приїхала поліція то потерпілий відпустив його, а працівники поліції відвели його, ОСОБА_4 , на зупинку та наручниками причепили до лавки. Працівники поліції викликали слідчо - оперативну групу де з ним, обвинуваченим, проводилися процесуальні дії по затриманню. Ланцюжка в цей вечір він не бачив. Вперше побачив ланцюжок в судовому засіданні при його огляді. Коли приїхала слідчо-оперативна група то почали з`ясовувати його, обвинуваченого, анкетні дані та шукати адвоката для оформлення протоколів. Він пояснював їм, що ніякого ланцюжка в нього не має, і він не викрадав ланцюжка у потерпілого. Його протримали майже цілу ніч на зупинці. У подальшому підсудний змінював свої покази в залежності від обставин, що встановлювалися в ході судового слідства.

Так, на уточнюючі питання прокурора публічного обвинувача, обвинувачений змінив покази та повідомив, що з потерпілим зустрівся в автобусі. На зупинці з ним не перебував. В маршрутку сідав біля церкви Ольги і Єлизавети по вул.. Городоцькій у м. Львові а не навпроти базару та рухався до вул.. Кульпарківської. По газону пішов тому, що мав зустрітися з другом друга, але ні один, ні другий не зустріли його, обвинуваченого. Мав забрати продукти на стіл, оскільки це було 31 грудня і наступав Новий рік. У нього, обвинуваченого, були грошові кошти, які він ще пропонував понятим, а саме по 500 (п`ятсот) грн. Кошти ним зароблені на будові де працює неофіційно. До Львова приїхав

на запрошення приблизно тиждень назад. Проживав у готелі Галицькі витребеньки» в Зимній воді. Коли суд повернув його до показів щодо місця проживання у квартирі яку знімав, підсудний заперечив та наполягав, що такого в судовому засіданні не говорив.

На уточнюючі запитання головуючого, - де ж тоді він, ОСОБА_4 , вживав спиртне із другом і хто цей друг, коли в маршрутку сідав біля церкви ОСОБА_9 і Єлизавети та як добрався до цієї зупинки, обвинувачений відповів, що спиртне вживав в центрі міста, а до церкви прийшов пішки. У подальшому змінив покази та повідомив, що спиртне з другом вживав в кафе біля ринку «Привокзальний». Пояснити розбіжності в показах не зміг, як не зміг відповісти на питання прокурора, - яким чином він, ОСОБА_4 , здійснював чи приймав телефонні дзвінки від друга та друга друга, що живуть по вул.. Кульпарківській в момент перебування в автобусі, коли був зайнятий конфліктом з потерпілим ОСОБА_7 ..

Разом з тим в ході допиту зазначив, що йому, обвинуваченому ОСОБА_4 , шкода, що так сталося з потерпілим. Він дійсно не мав наміру викрадати у потерпілого ланцюжок. Скоріш за все, ланцюжок обірвався під час шарпанини та залишився під одежею потерпілого, а пізніше випав на газон.

В ході дослідження в судовому засіданні відеозаписів з камер спостереження, шляхом перегляду відеозапису з DVD R Discіw, обвинувачений теж заперечував факт відкритого викрадення ним чужого майна, звертаючи увагу суду, що на відео не зафіксовано факту крадіжки. Також на відео не зафіксовано, що в нього, підсудного, вилучався ланцюжок. Зафіксовано ланцюжок на землі, але його підсудного, поряд з ланцюжком не має.

Пояснив, що він не розуміє для чого потерпілому це потрібно. Просив суд врахувати, що потерпілий не зберіг належним чином речовий доказ та віддавав його в ремонт. Відтак, в ході судового слідства на ланцюжку не виявлено пошкоджень.

Адвокатка - захисник підсудного в судовому засіданні з інкримінованим обвинуваченням не погодилась та зазначила, що стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вини її підзахисного ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України, а саме викрадення у потерпілого ланцюжка. Відтак, просить суд постановити виправдальний вирок.

Не зважаючи на заперечення обвинуваченого та його захисника щодо інкримінованих йому дій - відкритого викрадення чужого майна ланцюжка, його вина доводиться доказами наданими прокурором публічним обвинувачем у кримінальному провадженні. Дані докази безпосередньо досліджені судом, а відтак, визнаються належними та допустимими. Такими доказами суд визнає:

- Протокол прийняття заяви від ОСОБА_7 від 31.12.2024 року відповідно до змісту якої, потерпілий ОСОБА_7 заявив про відкрите викрадення в нього золотого ланцюжка. Крадіжка відбулася в маршрутці № 10 близько 19 год. 30 хв. 31 грудня 2024 року. Згідно протоколу, ОСОБА_7 попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення ;

- Витяг із ЄРДР № 0000001 від 01.01.2025 року, за фабулою якого, у потерпілого ОСОБА_7 який перебував у маршрутному таксі № 10 31.12.2025 невідома особа ривком руки зірвала із шиї золотий ланцюжок та вибігла з маршрутки;

-Протокол затримання особи від 01 січня 2025 року, з якого вбачається, що об 01 год. 12 хв. 01.01.2025 затримано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Підстава затримання - підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України. За змістом протоколу, затримання відбулося з участю адвокатки ОСОБА_6 .. Додаток до протоколу - DVD R Disc із відеозаписом, який переглянутий та досліджений в судовому засіданні;

-Повідомлення про підозру від 01.01.2025 року та про зміну раніше повідомленої підозри від 27.01.2025, згідно яких ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч.4 ст. 186 КК України. За змістом підозри, ОСОБА_4 , 31.12.2024, близько 19 год. 40 хв., перебуваючи в салоні маршрутного таксі № 10, що здійснило зупинку у визначеному місці, а саме неподалік будинку № 4 по вулиці Кульпарківській у м. Львові, відкрито, шляхом ривка правою рукою, зірвав із шиї потерпілого ОСОБА_7 ланцюжок виготовлений із сплаву на основі золота 585 проби, масою 19,67 грам, ринкова вартість якого 72698 (сімдесят дві тисячі шістсот дев`яносто ) грн. 33 коп. та покинувши салон маршрутки почав втікати, однак потерпілий наздогнав його. Підозра оголошувалася за участю адвокатки ОСОБА_6 ;

- Ухвала слідчого судді від 02.01.2025 року, відповідно до якої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у кримінальному провадженні № 0000001 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15 ч.4 ст. 186 КК України. Запобіжний захід обирався за участю адвокатки ОСОБА_6 ;

-Протокол огляду місця події від 01.01.2025 та фото таблиця до нього, де об 00 год. 24 хв. в районі будинку № 4 по вул.. Кульпарківській за автобусною зупинкою у м. Львові на землі виявлено золотий ланцюжок, який у подальшому був повернутий потерпілому ОСОБА_7 згідно його розписки. Додаток до протоколу - DVD R Disc із відеозаписом який переглянутий та досліджений в судовому засіданні;

-Постанова слідчого від 01 січня 2025 про визнання речового доказу у кримінальному провадженні № 0000001 від 01.01.2025 - золотого ланцюжка із пошкодженим замком, довжиною 60 см.;

-Розписка потерпілого ОСОБА_7 від 24.01.2025, згідно якої йому, ОСОБА_7 , повернуто золотий ланцюжок, 585 проби, вагою 19,67 грам та який він зобов`язується зберігати до вирішення справи в суді;

- Постанова слідчого судді від 02.01.2025 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а саме золотий ланцюжок із пошкодженим замком, довжиною 60 см.;

- Протокол слідчого експерименту від 24.01.2025 проведеного із потерпілим ОСОБА_7 , в ході якого останнім надано пояснення щодо обставин викрадення в нього золотого ланцюжка у вечірній час 31.12.2025 року. Додаток до протоколу - DVD R Disc із відеозаписом який переглянутий та досліджений в судовому засіданні;

-Постанови слідчого від 03.01. та 07.01 2025 про призначення судових експертиз у кримінальному провадженні № 0000001 від 01.01.2025, а саме експертизи виробів з дорогоцінних металів та судово товарознавчої експертизи ланцюжка;

-Висновок експерта № СЕ-19/114-25/682 ТВ від 15.01.2025, згідно якого ринкова вартість наданого на експертне дослідження ланцюжка, виготовленого із сплаву на основі золота 585 проби масою 19,67гр. вартість якого станом на 31.12.2024 становить 72698 (сімдесят дві тисячі шістсот дев`яносто вісім) грн. 33 коп.;

-Акт експертизи № 1 від 07.01.2025 № 2-001 за змістом якого, ланцюжок жовтого кольору з розігнутим замком є з дорогоцінного металу золота 585 проби, вагою 19,67 гр..

Що стосується ланцюжка, як речового доказу - виготовленого із сплаву на основі золота 585 проби, масою 19,67гр. та вартістю 72698 (сімдесят дві тисячі шістсот дев`яносто вісім) грн. 33 коп. і, відносно якого сторона захисту та обвинувачений ставлять питання про визнання недопустимим доказом у кримінальному провадженні, то суд відхиляє таке клопотання виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин , що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

За змістом ст. 87 КПК України, недопустимими доказами є докази, отримані в наслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Законодавець у ч. 2 ст. 87 КПК України зазначив вичерпний перелік, обставин, які б зобов`язували суд визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод.

Судом в судовому засіданні безпосередньо перевірено всі діяння, що передбачені вказаною нормою закону, проте суд не знаходить підстав вважати, що при отриманні речового доказу у вигляді ланцюжка, як речового доказу, було порушено хоча б одне із зазначених діянь. Відтак, суд визнає клопотання безпідставним.

Приймаючи рішення про допустимість доказу у вигляді ланцюжка як допустимого доказу у кримінальному провадженні, суд враховує результати судового слідства в ході якого, суд безпосередньо перевірив процесуальний порядок їх здобуття, який підтверджено показами потерпілого та свідків, що попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази та приведені судом до присяги. Перевірити ці їхні покази в інший спосіб ніж вини перевірені судом, можливості суду вичерпані. Відтак недовіряти цим показам у суду не має підстав. Суд також перевірив узгодженість доказів між собою та іншими матеріалами кримінального провадження на які покликається прокурор - публічний обвинувач. Суд також з`ясував наявність у потерпілого підстав на оговорювати чи мститися підсудному у такий спосіб .

Не вбачає суд підстав і для особливого акценту на тому, що потерпілий виявивши на землі свій ланцюжок, зняв з нього ОСОБА_10 , оскільки зробив це з дозволу слідчого, а підсудному ОСОБА_4 не інкримінується викрадення ще й ОСОБА_10 .

Суд відхиляє твердження адвокатки та самого обвинуваченого в частині , як на їх думку, неналежного зберігання потерпілим речового доказу у вигляді ланцюжка, оскільки вважають, що до дослідження його судом встановлено, що потерпілий, як він сам зазначає, відремонтував ланцюжок, проте сліди ремонту на ньому відсутні.

Відхиляючи ці твердження, суд враховує стан ланцюжка, на час його огляду на місці події (виявлення) та стан в якому він був переданий на експертне дослідження. У порівнянні, цей стан є незмінним. Що стосується ремонту, то як пояснив потерпілий, він віддав ланцюжок на ремонт тільки замка, оскільки розриву ланцюжка не було. Майстер нагрів замок та привів його у робочий стан, а тому на ньому відсутні ознаки пайки. Ремонтуючи ланцюжок він, потерпілий, не зважив на обставини, на яких наголошує адвокатка. Недовіряти показам потерпілого, який приведений до присяги і попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази, у суду не має підстав. Про перевірку цих обставин учасники процесу, клопотань не заявляли.

За вказаних обставин та за результатами судового слідства, суд визнає належними та допустимими докази у вигляді показів потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, зважаючи на те, що вони отримані судом безпосередньо в судовому засіданні і такими доказами суд визнає покази потерпілого ОСОБА_7 та свідків : ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 з показами підсудного погодився частково. Підтвердив, що 31.12.2024 року близько 19 год. 40 хв. в салоні маршрутки, конфлікт між ним та підсудним, який розпочався ще на зупинці коли вони очікували маршрутку, продовжився. Пасажири дійсно були обурені цим конфліктним шумом в маршрутці та вимагали щоб вони обидва вийшли з автобуса. Коли водій зупинив автобус, ОСОБА_4 ухопив за ланцюжок, що був у нього, потерпілого, на шиї, ривком правої руки зірвав його, вибіг з автобуса та почав втікати по газону. Зрозумівши, що ОСОБА_4 викрав у нього ланцюжок він, ОСОБА_7 , ще в автобусі крикнув йому навздогін , - «стій віддай цепочку» але підсудний не зупинявся. Він, ОСОБА_7 , вискочив з автобуса та почав наздоганяти підсудного викрикуючи, - «віддай цепочку». Наздогнавши ОСОБА_4 , ухопив його захватом руки за шию з заді та повалив на землю. При цьому весь час просив підсудного віддати ланцюжок і він відпустить його, ОСОБА_14 , однак той стверджував, що у нього немає цепочки. Стверджує, що ОСОБА_14 саме зірвав ланцюжок, запустивши руку під гольф, він це відчув, а також відчув, як ланцюжок слизнув по шиї. Саме тому він, ОСОБА_15 , був переконаний, що той його викрадає. Інакше йому, ОСОБА_15 , не було резону бігти за ОСОБА_14 , оскільки це був передсвятковий час, він їхав святкувати Новий рік, то для чого йому, ОСОБА_15 , було тратити час. Утримуючи підсудного на землі, він попросив когось із пасажирів викликати поліцію. Коли приїхали поліцейські, він повідомив їм, що цей хлопець зірвав у нього з шиї ланцюжок і не повертає. В цей час він відпустив ОСОБА_8 і той залишився на землі. Коли поліцейські підняли ОСОБА_14 , то поряд з ним, на землі, виявили викрадений ланцюжок.

На запитання адвокатки - захисника та самого обвинуваченого, потерпілий ОСОБА_7 підтвердив, що на ланцюжку був ОСОБА_10 , який він завжди носить. Але з дозволу поліцейських він, ОСОБА_15 , зняв з ланцюжка ОСОБА_10 , і забрав з собою, а ланцюжок на вимогу поліцейських залишив, оскільки ті зазначили, що по ньому має бути проведена експертиза. Категорично заперечує, що ланцюжок міг бути обірваний під час шарпанини з підсуднім та залишитися в одежі, а відтак випасти на газоні під час коли він утримував ОСОБА_16 , оскільки в автобусі він відчув, як після ривка правою рукою, що здійснив ОСОБА_17 , ланцюжок зіскользнув з його шиї. У подальшому, після проведення експертизи, слідчий повернув йому, ОСОБА_15 , ланцюжок, при цьому попередив про необхідність зберігання до прийняття судом рішення. Про те, що ремонтувати ланцюжок не можна, слідчий не попередив, а тому він віддав його в ремонт. Пред`явивши ланцюжок для огляду на вимогу суду, потерпілий пояснив, що слідів пайки на ланцюжку не має, оскільки ланцюжок не був порваний, роз`єднання відбулося шляхом розгину замка.

Під час ремонту ланцюжка майстер нагрів замок і привів його до попереднього стану. Наполягає на тому, що підсудний зірвав у нього з шиї ланцюжок та втікав з ним. Наговорювати на підсудного , чи якимось чином помститися йому у нього, ОСОБА_15 , не має причин. Потерпілий також заперечив покази підсудного, щодо місця їх посадки у маршрутку. Наполягає, що конфлікт між ним та підсудним виник не в автобусі, а саме на зупинці навпроти базару «Привокзальний» коли він очікував маршрутку. Він був з собачкою і ОСОБА_14 на зупинці став чіплятися до собаки, а він, ОСОБА_15 , заперечував цьому. Проте, ОСОБА_14 не реагував. Вони зайшли в автобус разом і конфлікт продовжився. На цих своїх показах настоює.

Заслухавши покази потерпілого, у тому числі й відповіді на запитання сторони захисту та підсудного, суд надає їм віри, оскільки такі, як на думку суду, є послідовні з часу досудового розслідування та підтверджені в суді під присягою. Крім того, покази узгоджуються з іншими дослідженими судом матеріалами кримінального провадження, показами свідків очевидців події та обставинами відтворення, проведеного за його, ОСОБА_15 , участю.

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 повідомив, що працює водієм маршрутки № 10. 31.12.2024, у вечірній час він на керованому ним автобусі рухався по вказаному маршруту, а саме по вулиці Кульпарківській від вул.. Городоцької у м. Львові. Виконував останній рейс. На симофорі почув шум в салоні та крик , - зірвали цепочку. Це було перед самою зупинкою. На зупинці вул.. Кульпарківська, 4 він, свідок, зупинив автобус, і коли відчинив двері автобуса, підсудний вискочив і почав бігти за зупинку. За ним вибіг потерпілий який кричав стій віддай цепочку. Потерпілий наздогнав підсудного та повалив на землю. З автобуса вийшли пасажири та питали у підсудного де ланцюжок, але він відповідав, що не має. Потерпілий теж просив віддати ланцюжок і він відпустить його, підсудного, але той заперечував наявність у нього ланцюжка. Тоді потерпілий попросив щоб хтось викликав поліцію. Коли приїхали поліцейські то підсудний відповідаючи на їх запитання називав себе ОСОБА_18 . Він, ОСОБА_12 , запитав поліцейських чи може їхати і, отримавши дозвіл повернувся на маршрут. Самого ланцюжка він не бачив. Ці свої покази підтвердив, у тому числі й відповідаючи на уточнюючі запитання учасників процесу та самого підсудного.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 повідомив суду, що є поліцейським та 31.12.2024 року перебував на службі у складі екіпажу. У вечірній час, могло бути в районі 19 - 20 год., екіпаж отримав повідомлення, що по вулиці Кульпарківській, в маршрутці, відбувся конфлікт і затримали особу, що вчинила крадіжку. Він у складі екіпажу прибув на місце виклику. Потерпілий утримував обвинуваченого на землі на газоні та відпустив, коли вони, поліцейські, підійшли до них. Підсудний залишився на землі, а потерпілий повідомив, що підсудний зірвав у нього ланцюжок та не повертає.

На їх, поліцейських запитання, де ланцюжок, підсудний відповів, що в нього його не має. На запитання назвати прізвище, підсудний назвався не своїм прізвищем, що стало відомо в подальшому. Він підійшов до підсудного, підняв його з землі і в цей час побачив на землі, біля підсудного ланцюжок. Було викликано слідчо оперативну групу, а підсудного вони провели на автобусну зупинку по вул.. Кульпарківській, можливо це в районі будинку № 4

На запитання підсудного свідок відповів, що коли він підійшов до нього, підсудного, то ланцюжка не бачив, а коли підняв його то побачив ланцюжок. Мабуть ланцюжок був під ним, підсудним. Він запитував підсудного що це, але підсудний змовчав.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 на поставлені йому запитання повідомив, що 31.12.2024 , у вечірній час, по вулиці Городоцькій, на зупинці «Скриня» сів в маршрутне таксі № 10, яке рухалося в напрямку вул. Кульпарківської. Коли він зайшов в маршрутку то почув гучні голоси. Приблизно посередині маршрутки на сидінні сидів потерпілий, а позаду нього сидів підсудний. Між ними був якийсь конфлікт, який продовжувався. Вони проїхали ще одну чи дві зупинки. Пасажири почали обурюватися та вимагали щоб вони вийшли з автобуса. Перед черговою зупинкою по вул. Кульпарківській, потерпілий став кричати, що зірвали ланцюжок, кричав, стій віддай цепочку, а підсудний в цей час пройшов до виходу з передніх дверей. Коли двері відчинилися підсудний швидким темпом вийшов із маршрутки та почав бігти по газону за зупинку між будинки. Потерпілий вискочив за ним, продовжуючи кричати стій віддай цепочку, але підсудний не зупинявся. Потерпілий наздогнав його, підсудного, та повалив на землю. Пасажири вийшли з автобуса. Хтось запитав де ланцюжок, але підсудний відповів, що в нього не має ланцюжка. Потерпілий попросив викликати поліцію і він, свідок здійснив виклик, повідомивши, що затримали особу яка вчинила крадіжку. Коли приїхали працівники поліції то потерпілий відпустив підсудного, але той залишився на землі не встаючи. Хтось із поліцейських запитав у підсудного де ланцюжок, але він стверджував, що в нього його не має. Працівники поліції підняли підсудного і в цей час він, свідок ОСОБА_19 , побачив на землі біля підсудного ланцюжок. Те, що ланцюжок він бачив на землі біля підсудного, підтверджує наполагає на цьому навіть на уточнюючі запитання. Працівники поліції дали водію дозвіл їхати і, він, свідок, разом з пассажирами сів у маршрутку та поїхав.

Суд вважає, що дані покази потерпілого та свідків, корі приведені судом до присяги, та які узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження, є доказами в розумінні ст. 84 та 91 КПК України, а відтак доводять вину обвинуваченого в інкримінованому йому злочині.

Фактичні обставини інкримінованого кримінального правопорушення частково підтверджуються показами самого обвинуваченого, даними ним в судовому засіданні після переглядів відеозапису, що знаходиться на оптичних дисках DVD R та допиту потерпілого і свідків.

Так, відповідно до ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

В ході додаткового допиту в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , підтвердив, що 31.12. 2024 близько 19 год. сів у маршрутне таксі № 10 яке рухалося від вул.. Городоцької до вул.. Кульпарківської у м. Львові. В цей день він вживав спиртні напої. У маршрутне таксі сів для того щоб доїхати до психлікарні по вул.. Кульпарківській де його мав зустріти друг. Потерпілий був з собакою і він, підсудний, хотів погратися з нею, а потерпілий заперечував, тому між ними виник конфлікт. В подальшому вони з потерпілим шарпалися і можливо в цей час обірвалась цепочка, яка могла впасти за одяг, а коли вони боролися на газоні, могла випасти у потерпілого. Він, підсудний, цепочки не зривав та не мав наміру її викрадати. В нього цепочки ніхто не вилучав і він її не бачив, навіть на землі. Підтвердив, що вийшов на зупинці по вулиці Кульпарківській в районі будинку № 4, але не тому, що втікав, а тому, що мав зустрітися з «другом друга» та забрати в того продукти. Проте його ніхто не зустрів. Погоджується, що слідом за ним вийшов потерпілий який кричав віддай цепочку, а він, ОСОБА_14 , не втікав , а зупинився і говорив, що в нього не має цепочки. Потерпілий вхопив його за шию, повалив на землю та вимагав повернути цепочку, тоді відпустить. Потерпілий попросив когось викликати поліцію. Коли приїхали поліцейські то потерпілий відпустив його. Ланцюжка він, ОСОБА_14 , не бачив. Про це говорять свідки. Вважає, що ланцюжок на землі підкинули спеціально, адже він, Думінік, раніше судимий.

Враховуючи встановлене судовим слідством, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження , керуючись законом, оцінивши кожен з наданих сторонами доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд вважає встановленим, що підсудним ОСОБА_4 , серед фактичних обставин, що підлягають доказуванню відповідно до вимог ст. 91 КПК України, в судовому засіданні особисто підтверджуються: події, що мали місце за його участю, за виключенням заволодіння ланцюжком; час події - 31.12. 2024 року близько 19 год. 40 хв.; місце події маршрутне таксі № 10 та газон в районі будинку № 4 по вул.. Кульпарківській у м. Львові. Суд також вважає встановленим, що ОСОБА_4 був обізнаний, що Україна перебуває в стані війни і те, що він раніше судимий за злочини проти власності, судимість за які не погашена та не знята, що підтвердив сам підсудний.

Відтак, проаналізувавши доводи сторони обвинувачення у доведеності вини підсудного та застереження сторони захисту, а також поведінку й пояснення самого обвинуваченого, суд переконаний, що починаючи розгляд даного обвинувального акту приступив до його розгляду без упередженої думки, що підсудний вчинив інкримінований йому злочин. При цьому дотримуючись принципу презумпції невинуватості в ході судового розгляду обвинувального акта, суд вважає, що забезпечив змагальний порядок судового процесу надавши можливість самостійного обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими Кримінально процесуальним кодексом. На тлі наведеного, суд переконаний, що вході судового процесу вдалося зберегти об`єктивність та неупередженість забезпечивши необхідні умови для реалізації сторонами та свідками їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Підтвердженням цьому, суд визнає погоджений у відповідності з вимогами ч. 1 та 2 ст. 349 КПК України обсяг доказів, що підлягали дослідженню, порядку їх дослідження, вирішивши при цьому усі заявлені сторонами клопотання та добровільність свідчити свідків та потерпілого.

Таким чином, розпочинаючи розгляд обвинувального акта, суд дотримався принципів закріплених у ст. 2, статтях 7 9, 17, 22 - 23 КПК України, врахувавши вимоги ст.. 9 Конституції України та ст.. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 р. де передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права», дотримавшись при цьому правових позицій ЄСПЛ і зокрема зазначених справі «Barbara Messequ and Javardo v. Spain» від 06.12.1998 p. (n.146) де Європейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться у вину: обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитись на користь підсудного.

В ході судового процесу та при прийнятті рішення, судом враховано висновки викладені у Рішенні Конституційного Суду України № 12рп/2011 від 20.10.2011 року, відповідно до якого, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі, можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог Кримінально-процесуального кодексу. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і - громадянина в кримінальному процесі та ухваленні законного і справедливого рішення у справі. Суд вважає, що при розгляді вказаного обвинувального акта, дотримався порядку визначеному у даних висновках.

З огляду на встановлені в ході судового процесу фактичні дані, перевіривши докази надані стороною обвинувачення на їх допустимість та врахувавши застереження сторони захисту, суд приходить до переконання, що стороною публічного обвинувачення доведено перед судом, а судом встановлено факт, що ОСОБА_4 усвідомлюючи, що в Україні введено воєнний стан, 31.12.2024 близько 19 год. 40 хв., перебуваючи на автобусній зупинці маршрутного таксі № 10, що навпроти базару «Привокзальний» у м. Львові, на якій також перебував і потерпілий ОСОБА_7 із собакою де між ними виник конфлікт. У подальшому обидва зайшли в маршрутне таксі № 10, що рухався в межах маршруту від вул.. Городоцької до вул. Кульпарківської у м. Львові. Перебуваючи в салоні автобуса, між обвинуваченим та потерпілим конфлікт продовжився, що викликало обурення пасажирів. В ходжі конфлікту та шарпанини, підсудний на підїзді до зупинки в районі будинку № 4 по вулиці Кульпарківській у м. Львові, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна ланцюжок потерпілого Кулика, переслідуючи корисливий мотив, шляхом вільного доступу, з метою власного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх негативні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, повторно, шляхом ривка правою рукою зірвав з шиї потерпілого ОСОБА_7 ланцюжок жовтого кольору з дорогоцінного металу золота 585 проби, вагою 19,67 гр. та вартістю станом на 31.12.2024 в 72698 (сімдесят дві тисячі шістсот дев`яносто вісім) грн. 33 коп. Коли автобус зупинився і двері відчинилися, ОСОБА_4 , не реагуючи на покрики потерпілого віддай ланцюжок вискочив з маршрутки, забіг на газон за зупинку та став бігти в сторону будинків, але його наздогнав потерпілий, на прохання якого пасажир ОСОБА_13 викликав поліцію, а останні затримали ОСОБА_20 та виявили і вилучили з землі ланцюжок.

За таких обставин суд визнає встановленим, що ОСОБА_4 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено, з причин, які не залежали від його волі.

З урахуванням встановлених судом обставин, суд відхиляє твердження обвинуваченого ОСОБА_20 , що посадку в маршрутку № 10 він здійснив на зупинці навпроти церкви Ольги і Єлизавети по вул.. Городоцькій у м. Львові, а не навпроти базару «Привокзальний» разом із потерпілим, і що конфлікт розпочався не на зупинці, а в автобусі.

Що стосується решти пояснень обвинуваченого, які надавалися ним вході судового слідства на уточнюючі питання головуючого і, зокрема щодо обставин та місця вживання алкоголю до інкримінованих подій, покупки ялинки та її дарування, домовленості з другом та другом друга про зустріч для святкування Нового року, щодо його пояснень про те, що ланцюжок підкинули спеціально, а також щодо часу приїзду у Львів та місце проживання , підстав його перебування у м. Львові та засобів існування у вигляді заробітної плати в доларах, як стверджує підсудний, зароблених на будівництві бомбосховища в м. Києві, то суд відноситься до них критично, оскільки вони крім того, що містять протиріччя між собою, не узгоджуються з показами потерпілого та свідків очевидців події та процесуальних документів, складених посадовими особами правоохоронного органу та погодженими з прокурором процесуальним керівником у кримінальному провадженні.

Органами досудового розслідування, прокурором - процесуальним керівником та прокурором - публічним обвинувачем у кримінальному провадженні вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковано як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, в умовах воєнного стану, тобто як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України, з чим суд, встановивши фактичні обставини в суді, погоджується.

Вирішуючи питання кваліфікуючої ознаки повторність, суд вважає встановленим, що ОСОБА_4 раніше судимий за злочини проти власності і судимість за які не погашена і не знята.

Щодо документального підтвердження наявності чи відсутності попередніх судимостей у обвинуваченого, на яку покликаються орган досудового розслідування прокурор - процесуальний керівник та прокурор публічний обвинувач у кримінальному провадженні, а саме - довідку ОСК МВС України № від 01.01. 2025, зважаючи, що така частково виготовлена іноземною мовою російською, суд констатує факт, що в ході досудового розслідування кримінального провадження № 0000001 від 01.01.2025,МВС України, надаючи довідку частково сформовану іноземною мовою, порушило вимоги ст. 10 Конституції України статей 6,10,11,14 Закону України "Про засади державної мовної політики" та ст. 29 КПК України, а відтак, визнає даний письмовий документ як недопустимим.

Суд також констатує факт, що в ході досудового розслідування та під час скерування матеріалів обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000001 від 01.01.2025 до суду в порядку ст. 283 КПК України, органом досудового розслідування та прокурором процесуальним керівником у кримінальному провадженні, котрими використовувалася вказана вище довідка, теж порушено вимоги ст. 10 Конституції України, статей 6,10,11,14 Закону України "Про засади державної мовної політики" та ст. 29 КПК України.

Відтак суд констатує факт порушення зазначеними вище державними органами вимог ч. 7 ст. 1 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної», відповідно до якої, - статус української мови як єдиної державної мови передбачає обов`язковість її використання на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування, а також в інших публічних сферах суспільного життя , які визначені цим Законом.

Суд в котре наголошує, що згідно цього ж Закону, статус української мови як єдиної державної мови зумовлений державотворчим самовизначенням української нації та є невіддільним елементом конституційного ладу України як унітарної держави.

Крім цього, зазначення прізвища обвинуваченого у довідці російською мовою, не може бути ідентифікованим з його прізвищем зазначеним в обвинувальному акті, через різний правопис.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання для обвинуваченого, суд враховує ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, що по місцю відбування попереднього покарання та по місцю тимчасового утримання він у цілому, характеризувався посередньо, а тому підсудному слід визначити покарання в межах санкції статті інкримінованого злочину, у вигляді позбавлення волі.

Суд також приймає до уваги , що ні досудовим слідством, ні в ході судового розгляду прокурором не наведено, а відтак і не встановлено судом обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого у даному кримінальному провадженні.

З огляду на зазначене та зважаючи , що обвинувачений вчинив закінчений замах, викрадена річ повернута власнику, а тому матеріальної шкоди для останнього не настало, суд погоджується з позицією прокурора про можливість застосування, у даному випадку, положень ч. 3 ст. 68 КК України за змістом якої, за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Визначаючи вид та розмір покарання підсудному, суд керується статтею 50 КК України, відповідно до якої покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Строк відбування покарання за даним вироком для підсудного слід рахувати з часу фактичного затримання ОСОБА_4 в порядку ст. 208 КПК України, тобто з 31.12.2024 року.

Речовий доказ у кримінальному провадженні - золотий ланцюжок 585 проби, вагою 19,67 грам, який згідно розписки потерпілого ОСОБА_7 від 24.01.2025 переданий йому на зберігання, після набрання вироком законної сили слід вважати повернутим власнику з правом розпоряджатися на власний розсуд.

DVD R Discи із відеозаписами, які переглянуті та досліджені в судовому засіданні, слід зберігати при матеріалах судового провадження.

Судові витрати у вигляді вартості проведеної судової експертизи в кримінальному провадженні в розмірі 1686 (одна тисяча шістсот вісімдесят шість) грн. 24 коп. підлягають стягненню з підсудного в рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 68 КК України, статтями 368, 369 - 371, 374 КПК України, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України та із застосуванням ч. 3 ст. 68 КК України призначити покарання у вигляді 6 ( шість ) років 8 (вісім)місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання за даним вироком рахувати з 31 (тридцять першого) грудня 2024 року, тобто з часу фактичного затримання ОСОБА_4 в порядку ст. 208 КПК України.

До набрання вироку законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишити без змін, після вважати скасованим.

Речовий доказ у кримінальному провадженні - золотий ланцюжок 585 проби, вагою 19,67 грам, який згідно розписки потерпілого ОСОБА_7 від 24.01.2025 переданий йому на зберігання, після набрання вироком законної сили вважати повернутим власнику з правом розпоряджатися на власний розсуд.

DVD R Discи із відеозаписом які переглянуті та досліджені в судовому засіданні зберігати при матеріалах судового провадження.

Судові витрати у вигляді вартості проведеної судової експертизи в кримінальному провадженні в розмірі 1686 (одна тисяча шістсот вісімдесят шість) грн. 24 коп. стягнути із засудженого ОСОБА_4 в рахунок держави.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через суд , який ухвалив судове рішення.

У випадку відсутності апеляційних скарг, вирок набирає законної сили з 12 липня 2025 року.

Копію вироку сторони процесу можуть отримати у секретаря судових засідань, обвинуваченому негайно скерувати поштою.

Суддя ОСОБА_21