Справа №751/3503/25
Провадження №1-і/751/1/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2025 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

у складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в судовому засіданні клопотання представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про повернення речових доказів у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0000252 від 07 лютого 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

17 квітня 2025 року до Новозаводського районного суд міста Чернігова надійшло клопотання представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про повернення речових доказів у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000252 від

07 лютого 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме автомобіля марки «Volkswagen Golf» з державним номерним знаком НОМЕР_1 та відеореєстратора «70mai» ОСОБА_3 .

Із клопотання вбачається, що в провадженні слідчого управління ГУНП в Чернігівській області перебувало кримінальне провадження

№ 0000252 від 07 лютого 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 07 лютого 2025 року на автодорозі сполученням «Талалаївка-Лосинівка-Сальне-Шняківка» біля

с. Погребець, у результаті якої загинув ОСОБА_5 , що був за кермом автомобіля марки «Volkswagen Golf» з державним номерним знаком

НОМЕР_1 .

Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 11 лютого 2025 року на автомобіль марки «Volkswagen Golf» з державним номерним знаком НОМЕР_1 та відеореєстратор «70mai», який знаходився у вказаному автомобілі в момент дорожньо-транспортної пригоди, було накладено арешт з метою збереження речових доказів.

Обґрунтовуючи клопотання, адвокат ОСОБА_4 зазначає, що постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Чернігівській області від 31 березня 2025 року кримінальне провадження № 0000252 від 07 лютого 2025 року закрито, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Посилається, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 132 КПК України ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом. Вважає, що після закриття кримінального провадження, арешт майна припинив свою дію в силу прямої дії ч. 4 ст. 132 КПК України, а тому просить вирішити питання щодо речового доказу, який продовжує перебувати у володінні органу досудового розслідування, на підставі ч. 9 ст. 100 КПК України і повернути автомобіль марки «Volkswagen Golf» з державним номерним знаком НОМЕР_1 та відеореєстратор «70mai» ОСОБА_3 , яка є дружиною загиблого

ОСОБА_5

ОСОБА_3 та її представник адвокат ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду клопотання повідомлялися належним чином, просили розгляд клопотання проводити без їх участі.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду клопотання повідомлявся у встановленому законом порядку. Подав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі та проти його задоволення не заперечує.

Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалося.

Відповідно до положень ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи в суді, з огляду на те, що підстав для визнання явки сторін обов`язковою не має, вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності осіб, що не з`явились.

Вивчивши клопотання та дослідивши його матеріали, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до такого висновку.

Положеннями ст. 131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження, одним із яких є арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт майна допускається з метою забезпечення , у тому числі, збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).

Заборона або обмеження користування, розпорядженням майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 132 КПК України ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу (ч. 9 ст. 100 КПК України).

Судом встановлено, що в провадженні слідчого управління ГУНП в Чернігівській області перебувало кримінальне провадження

№ 0000252 від 07 лютого 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 07 лютого 2025 року на автодорозі сполученням «Талалаївка-Лосинівка-Сальне-Шняківка» біля

с. Погребець, у результаті якої загинув ОСОБА_5 , що був за кермом автомобіля марки «Volkswagen Golf» з державним номерним знаком

НОМЕР_1 .

Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 11 лютого 2025 року на автомобіль марки «Volkswagen Golf» з державним номерним знаком НОМЕР_1 та відеореєстратор «70mai», який знаходився у вказаному автомобілі в момент дорожньо-транспортної пригоди, було накладено арешт з метою збереження речових доказів.

Постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Чернігівській області від 31 березня 2025 року кримінальне провадження № 0000252 від 07 лютого 2025 року закрито, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Питання про долю речових доказів у вказаній постанові про закриття кримінального провадження вирішено не було.

Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 автомобіль марки «Volkswagen Golf» з державним номерним знаком НОМЕР_1 належить ОСОБА_5 .

Відповідно до свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_3 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер

ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_4 від

23 листопада 1985 року заявниця ОСОБА_3 є дружиною ОСОБА_5 .

Статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що вимога законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення ЄСПЛ у справах «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення ЄСПЛ у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Після закриття кримінального провадження втручання у сферу приватних інтересів (арешт майна) фактично набуває свавільного характеру, з огляду на що приписи ч. 4 ст. 132 КПК України є дієвим засобом реалізації положень ст. 3 Конституції України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод задля усунення порушення прав власника або володільця майна.

Приписи ч. 4 ст. 132 КПК є нормою, за якою в КПК України встановлено порядок припинення арешту майна після закриття кримінального провадження, застосування якої у взаємозв`язку з положеннями ч. 1 ст. 170 цього Кодексу скасовує обмеження, застосовані під час досудового розслідування.

Імперативні приписи ч. 4 ст. 132 КПК України вимагають поводження з вказаним вище майном з боку прокурора, органу досудового розслідування, державної влади чи місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб та інших суб`єктів суспільних відносин як таким, що не є арештованим в порядку, передбаченому КПК України. За відсутності інших законних підстав, позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, стосовно якого арешт припинив свою дію, є протиправним і тягне відповідальність, передбачену законом.

Отже, у разі закриття кримінального провадження постановою слідчого або прокурора, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно (речові докази) припиняє свою дію, з огляду на що припиняє свою дію і застосоване слідчим суддею позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування відповідним майном. Після закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому законом слідчим, речовий доказ перебуває у володінні органу досудового розслідування за відсутності процесуального рішення про арешт майна.

Відповідно до висновку про застосування норми права, який міститься в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 квітня 2024 року в справі № 554/2506/22, у разі закриття слідчим, прокурором кримінального провадження в порядку, передбаченому КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження, серед яких і арешт майна, припиняють свою дію в силу прямої вказівки ч. 4 ст. 132 КПК України.

Ухвала слідчого судді про скасування арешту майна або відмову у його скасуванні, постановлена після закриття кримінального провадження, не передбачена кримінальними процесуальними нормами, тому суд апеляційної інстанції не вправі відмовити в перевірці законності такого рішення, посилаючись на приписи ч. 4 ст. 399 та ст. 309 КПК України.

Право на апеляційне оскарження такого судового рішення підлягає забезпеченню на підставі п. 17 ч. 1 ст. 7 та ч. 1 ст. 24 КПК України, статей 124, 129 Конституції України.

Ухвала суду, постановлена на підставі ч. 9 ст. 100 КПК України після закриття кримінального провадження слідчим або прокурором, за якою вирішено питання про долю речових доказів і документів, може бути оскаржена як у апеляційному, так і у касаційному порядку.

Постановлена слідчим суддею в порядку ч. 9 ст. 100 КПК України ухвала про вирішення питання про долю речових доказів і документів, може бути оскаржена в апеляційному порядку на підставі п. 17 ч. 1 ст. 7 та

ч. 1 ст. 24 КПК України, як така, що не передбачена КПК України.

Враховуючи те, що за результатами досудового розслідування кримінального провадження прийнято рішення про закриття кримінального провадження, тобто досудове розслідування завершено, беручи до уваги наведені вище вимоги закону, а також висновки Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, з метою недопущення порушення права на мирне володіння майном, суд вбачає підстави для задоволення клопотання про повернення речових доказів.

На підставі викладеного, керуючись статтями 22, 26, 98, 131, 132, 170, 171-174, 372, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про повернення речових доказів задовольнити.

Автомобіль марки «Volkswagen Golf» з державним номерним знаком

НОМЕР_1 та відеореєстратор «70mai», що були визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000252 від

07 лютого 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, повернути законному володільцю ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Новозаводський районний суд міста Чернігова протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1