Справа № 953/4097/22
н/п 1-кп/953/293/25
"12" травня 2025 р. м.Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі колегії суддів:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинувачених - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
секретар судового засідання - ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 347, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 28, ст. 348, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 28, ст. 348 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України,
У провадженні Київського районного суду м. Харкова перебуває вказане кримінальне провадження.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 підтримав подане прокурором ОСОБА_12 через канцелярію суду письмове клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , посилаючись на вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінальних правопорушень та на наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, враховуючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, незаконно впливати на потерпілих та свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. Вказав, що у матеріалах кримінального провадження наявні вагомі докази про вчинення ОСОБА_8 інкримінованих йому тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
В обґрунтування клопотання посилався на те, що обвинуваченому інкримінується вчинення, у тому числі тяжких та особливо тяжкого злочинів, а тому, враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, він може переховуватись від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності. Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурор обґрунтовує тим, що обвинуваченому відомі анкетні дані, місце мешкання потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, що свідчить про реальну можливість вчинення обвинуваченим спроб неправомірного впливу на зазначених осіб з метою примушування до зміни показань чи відмови від показань, враховуючи ту обставину, що потерпілі та свідки не допитані. Про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить тривалість вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, їх підвищена соціальна небезпека, багатоепізодність, різні характер та ступінь тяжкості, спрямованість на різні об`єкти суспільних відносин (життя та здоров`я особи, авторитет органів державної влади, власність), що припускає схильність обвинуваченого до подальшого вчинення кримінальних правопорушень. Вказав, що у матеріалах кримінального провадження наявні вагомі докази про вчинення ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав клопотання прокурора та просив його задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання прокурора, посилаючись на те, що він вже тривалий час перебуває в умовах слідчого ізолятора, при цьому у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження його винуватості. Зауважив на тому, що має на утриманні малолітнього сина та батька, отже у нього є міцні соціальні зв`язки.
Захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на те, що заявлені прокурором ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не підтверджені жодними доказами. Зазначив, що у клопотанні прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відсутнє обґрунтування неможливості запобігання заявленим прокурором ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, крім того зазначив, що потерпілі вже допитані судом. Зауважив на тому, що обвинувачений ОСОБА_8 вже тривалий час перебуває під вартою. Враховуючи вищевикладене, просив суд змінити застосований щодо його підзахисного запобіжний захід у виді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою або визначити йому розмір застави. Зауважив на тому, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
Захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання прокурора.
Обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у судовому засіданні підтримали думку захисника.
Потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у судове засідання не з`явилися про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надали заяву про розгляд справи без їх участі.
Потерпілі ОСОБА_15 , ОСОБА_16 у судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Колегія суддів, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшла такого висновку.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 27 липня 2021 року щодо підозрюваного ОСОБА_8 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 24 вересня 2021 року включно без визначення застави. Вказаний запобіжний захід неодноразово продовжувався слідчим суддями Київського районного суду м. Харкова.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2022 року ОСОБА_8 продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави включно до 16 жовтня 2022 року, який у подальшому неодноразово був продовжений, останній раз до 15 травня 2025 року включно.
Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Вимогами ч. 3 ст. 331 КПК України передбачено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників судового процесу, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Вимогами ст. 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, у тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.
Згідно зі ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосудді може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи.
Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.
Так, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи.
Разом з тим, суд зазначає, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Прокурор звертаючись до суду з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , посилається на наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - переховуватися від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.
Колегія суддів враховує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити в майбутньому. Отже, ризики слід вважати наявними за умови встановлення їх імовірності. Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. При встановленні ризиків Суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню.
Вирішуючи питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , суд оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 347, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 28, ст. 348, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 28, ст. 348 КК України. Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 194 КК України, відноситься до тяжких, за яке передбачено покарання до десяти років позбавлення волі. Санкція статті 348 КК України відносить інкримінований злочин до особливо тяжкого у сфері злочинів проти авторитету органів державної влади і передбачає покарання до п`ятнадцяти років позбавлення волі або довічного позбавлення волі. Колегія суддів також враховує особу обвинуваченого, який є громадянином України, має зареєстроване та фактичне місце проживання у м. Харкові, неодружений, має малолітню дитину, яка на даний час перебуває на утриманні матері, офіційно не працевлаштований, джерела доходу не має, раніше не судимий, але обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжкого злочинів, а тому колегія суддів вважає, що він може переховуватись від суду, з огляду на суворість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним. Колегія суддів також бере до уваги, що кримінальне провадження не є статичним, що обумовлює можливість непрогнозованої зміни поведінки обвинуваченого. Співставлення можливих негативних для обвинуваченого наслідків переховування у вигляді потенційного ув`язнення у невизначеному майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у перспективі робить цей ризик достатньо високим.
Крім того, враховуючи тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , їх специфічності, колегія суддів вважає, що він може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, які на даний час судом не допитані. Загальний порядок, встановлений КПК України, передбачає процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, спочатку на стадії досудового розслідування шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК (у виключних випадках). Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК). Відтак, ураховуючи реалізацію принципу безпосередності, ризик впливу на свідків існує до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Отже, у ОСОБА_8 наявні потенційні можливості незаконно впливати на свідків з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, для того щоб уникнути кримінальної відповідальності.
Колегія суддів бере до уваги ту обставину, що потерпілий ОСОБА_13 , до якого на стадії досудового розслідування був застосований захід безпеки учасника кримінального провадження, у судовому засіданні під час його допиту повідомив, що він впізнав ОСОБА_8 , який здійснив на нього напад, а тому колегія суддів вважає, що у разі застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, він матиме можливість впливати на потерпілого, а саме підбурювати його до зміни наданих раніше показань у кримінальному провадженні, що негативним чином впливатиме на дієвість кримінального провадження загалом.
Також з урахуванням кількості інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_8 епізодів, вчинених у різний час, існує велика ймовірність ризику вчинення ним інших кримінальних правопорушень.
Зважаючи на тяжкість кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченому, покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, суд вважає, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , доведені прокурором та продовжують існувати та на даний час не зменшились. Існування вказаних ризиків виправдовує тримання особи під вартою, а також свідчить про неможливість їх запобіганню шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, у тому числі домашнього арешту.
Вирішуючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_8 під вартою, колегія суддів вважає, що встановлені щодо обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими та попередження їх можливе лише за умови ізоляції обвинуваченого ОСОБА_8 від суспільства.
Таким чином, продовження існування зазначених вище ризиків у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінуються останньому, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує обвинувачений та захисник, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Доводи сторони захисту щодо зміни раніше застосованого запобіжного заходу щодо обвинуваченого не спростовують вищевказаних висновків суду, крім того, строк перебування обвинуваченого під вартою не виходить за межі розумного строку.
Досліджені під час судового засідання ризики свідчать, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією, може негативно відобразитися на здійсненні судового провадження. На думку колегії суддів, застосування до обвинуваченого домашнього арешту не зможе попередити спробам переховуватись від суду. Про обрання стосовно обвинуваченого особистої поруки не надходило жодної заяви від осіб, які заслуговують на довіру. Застосування до обвинуваченого особистого зобов`язання не забезпечить його належної поведінки і не зменшить наявність ризиків та не зможе перешкодити їх реалізації. Отже, колегія суддів погоджується із доводами прокурора про недостатність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає за доцільне продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на шістдесят днів.
Застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобіганню встановленим ризикам.
Що стосується доводів обвинуваченого стосовно того, що він вже тривалий час перебуває під вартою, то в даному випадку колегія суддів зважає на складність даного кримінального провадження, кількість обвинувачених, соціальний інтерес до злочину, наслідки, пов`язані зі спричиненням тілесних ушкоджень потерпілому із застосуванням зброї, обсяг матеріалів, які досліджуються судом, а також поведінку учасників кримінального провадження, що об`єктивно узгоджується з критеріями розумності строків кримінального провадження, визначеними ст. 28 КПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України суд, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, не визначає заставу обвинуваченому ОСОБА_8 .
З аналізу викладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає задоволенню.
Крім того, 01 квітня 2025 року на адресу суду від захисника адвоката ОСОБА_17 надійшло клопотання про призначення судово-медичної експертизи, в якому просив призначити у вказаному кримінальному провадженні судово-медичну експертизу обвинуваченому ОСОБА_8 , який утримується в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор».
В обґрунтування клопотання посилається на те, що під час всього судового розгляду вказаного кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_8 постійно скаржиться на погіршення стану здоров`я, ненадання йому належної медичної допомоги в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор», невиконання уповноваженими особами Харківської міської медичної частини № 27 філії ДУ «Центр охорони здоров`я» Державної кримінально-виконавчої служби України» у Харківській та Луганській областях рішень слідчих суддів Жовтневого районного суду м. Харкова у порядку ст. 206 КПК України про проведення обстеження поза межами вказаної установи та лікування. Акцентував увагу на тому, що відповідно до інформації з Харківської міської медичної частини № 27 філії ДУ «Центр охорони здоров`я» Державної кримінально-виконавчої служби України» у Харківській та Луганській областях від 12 серпня 2024 року, станом на теперішній час лікування обвинуваченого ОСОБА_8 з урахуванням встановлених йому діагнозів, не надавалося. Просив призначити у вказаному кримінальному провадженні судово-медичну експертизу, на вирішення якої просив поставити такі питання:
1) Чи є у ОСОБА_8 захворювання з урахуванням його скарг на стан здоров`я?
2) Чи є у ОСОБА_8 хронічні захворювання, якщо так, то які, та яка їх динаміка (погіршення або поліпшення стану)?
3) Чи надається ОСОБА_8 з урахуванням його скарг на здоров`я, наявних об`єктивних медичних даних, належне лікування (не знеболюючи препарати) в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор»/Харківської міської медичної частини № 27 філії ДУ «Центр охорони здоров`я» Державної кримінально-виконавчої служби України» у Харківській та Луганській областях?
4) Чи потребує на теперішній час ОСОБА_8 лікування з урахування встановлених об`єктивних даних стану його здоров`я? Якщо так, то якого саме лікування потребує ОСОБА_8 (оперативне втручання, тощо)?
5) Чи можливе проведення лікування (якщо таке необхідно) ОСОБА_8 в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор»/Харківської міської медичної частини № 27 філії ДУ «Центр охорони здоров`я» Державної кримінально-виконавчої служби України» у Харківській та Луганській областях?
6) Чи можливе подальше перебування ОСОБА_8 в умовах ДУ «Харківській слідчий ізолятор» з урахуванням стану його здоров`я без необхідного лікування або після лікування?
Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні клопотання підтримали та просили його задовольнити.
Прокурори ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання захисника ОСОБА_6 , посилаючись на те, що стосовно ОСОБА_8 проводились медичні обстеження та необхідне лікування, йому була надана медична допомога та відповідні лікувальні рекомендації, підстави для проведення судово-медичної експертизи відсутні.
Обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та їх захисник адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні не заперечували щодо задоволення клопотання захисника ОСОБА_6 .
Вислухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла до такого висновку.
Положеннями ч. 1 ст. 332 КПК України встановлено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених статтею 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.
Відповідно до ч. 2 ст. 332 КПК України суд має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам незалежно від наявності клопотання, якщо суду надані кілька висновків експертів, які суперечать один одному, а допит експертів не дав змоги усунути виявлені суперечності; під час судового розгляду виникли підстави, передбачені частиною другою статті 509 цього Кодексу; існують достатні підстави вважати висновок експерта (експертів) необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає інші обґрунтовані сумніви в його правильності.
За змістом ст. 242 КПК України експертиза проводиться експертом за зверненням сторони кримінального провадження або за дорученням слідчого судді чи суду, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.
З аналізу вищезазначених норм можна дійти висновку, що призначення експертизи під час судового розгляду є правом суду у випадках, встановлених ч. 1 ст. 332 КПК України, за наявності для того підстав та коли про таке призначення клопоче сторона кримінального провадження або потерпіла особа.
Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 8 від 30.05.1997 "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах" судово-медична експертиза призначається у випадках, коли для вирішення питань, що виникли у справі, необхідні спеціальні знання в галузі медицини. Призначення судово-медичної експертизи є обов`язковим: для встановлення причин смерті; для встановлення тяжкості й характеру тілесних ушкоджень; для встановлення статевої зрілості потерпілої; для встановлення віку підозрюваного або обвинуваченого, якщо це має значення для вирішення питання про його кримінальну відповідальність, а відповідних документів немає і їх неможливо одержати; щодо осіб, які у зв`язку зі своїми фізичними вадами не здатні правильно сприймати обставини, що мають значення для справи, і давати про них показання.
У абз. 2 п. 16 вищезазначеної Постанови зазначено, що в компетенцію судово-медичного експерта не входить вирішення питань щодо можливості перебування підсудного під вартою чи його участі у слідчих діях у зв`язку зі станом здоров`я. Перед судово-медичним експертом можуть бути порушені питання лише про стан здоров`я підсудного та про можливість надання йому медичної допомоги - амбулаторної, в умовах стаціонару чи в інших спеціально створених умовах.
Сторона захисту заявила клопотання про призначення судово-медичної експертизи у зв`язку з погіршенням стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 під час перебування в ДУ "Харківський слідчий ізолятор", дані обставини не пов`язані з вирішенням питань, що виникли під час розгляду справи та стосуються можливості перебування обвинуваченого під вартою та його лікування.
Колегія суддів зауважує на тому, що в компетенцію судово-медичного експерта не входить вирішення питань щодо можливості перебування підсудного під вартою у зв`язку зі станом здоров`я.
Щодо надання необхідного лікування обвинуваченому ОСОБА_8 в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор»/Харківської міської медичної частини № 27 філії ДУ «Центр охорони здоров`я» Державної кримінально-виконавчої служби України» у Харківській та Луганській областях, колегія суддів зазначає таке.
З наданої до суду стороною захисту документації вбачається, що ОСОБА_8 прибув до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» 29 липня 2021 року. По прибуттю до установи був оглянутий черговим медичним працівником. На час огляду скарг на стан здоров`я не пред`являв. Об`єктивно: Загальний стан здоров`я на час огляду був задовільний.
Зі змісту наданих обвинуваченим ОСОБА_8 копій ухвал Жовтневого районного суду м. Харкова вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник неодноразово зверталися зі скаргами до слідчого судді суду в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, на дії службових осіб медичної частини № 27 Центру охорони здоров`я Державної КВС України у Харківській та Луганській областях щодо організації та забезпечення належного медичного обстеження ОСОБА_8 .
За результатами розгляду скарг ОСОБА_8 та його захисника було зокрема зобов`язано уповноважених осіб Харківської міської медичної частини № 27 філії Державної установи «Центр охорони здоров`я» Державної кримінально-виконавчої служби України у Харківській та Луганській областях направити обвинуваченого ОСОБА_8 до КНП «Клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І.Мещанінова» ХМР або іншої медичної установи з орієнтовного переліку закладів охорони здоров`я відповідно до Порядку, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10.02.2012 року № 239/5/104, для проведення необхідного лікування, передбаченого стандартами та нормативами медичної допомоги у сфері охорони здоров`я, клінічними протоколами надання медичної допомоги, з урахуванням його скарг на стан здоров`я та наявної медичної документації, а також було зобов`язано службових осіб медичної частини № 27 організувати подальше проведення медичного обстеження обвинуваченого ОСОБА_8 із залученням лікарів-спеціалістів (за необхідності), з орієнтовного переліку закладів охорони здоров`я відповідно до Порядку, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10.02.2012 № 239/5/104, та забезпечити в подальшому належне медичне лікування наявних у останнього захворювань, з урахуванням встановленого діагнозу.
З долучених до клопотання матеріалів вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 у період перебування в умовах слідчого ізолятора неодноразово був оглянутий лікарями, у тому числі: лікарем загальної практики-сімейним, лікарем-стоматологом, лікарем-невропатологом, лікарем-хірургом, лікарем-травматологом, лікарем-кардіологом, лікарем-інфекціоністом, лікарем-психіатром, лікарем-вертебрологом.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 отримував медикаментозне лікування згідно з листком лікарських призначень, йому було проведене рентгенографічне обстеження та онкологічний профілактичний огляд, клініко-лабораторні дослідження крові. Також в умовах КНП «Клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. Мещанінова» поведений огляд обвинуваченого ОСОБА_8 лікарями-фахівцями, магнітно-резонансну томографію попереково-крижового відділу хребта, електрокардіографію.
З матеріалів наданих стороною захисту, слідує, що на виконання ухвали Жовтневого районного суду м.Харкова від 11 квітня 2024 року на підставі листа директора КНП «Клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мешанінова» ХМР 08.05.2024 року ув`язнений ОСОБА_8 був доставлений до КНП «Клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова». Того ж дня в умовах лікарні йому були проведені обстеження (МРТ, рентгенографія, ЕКГ) та огляд лікарями-спеціалістами (терапевт, невропатолог, хірург, нейрохірург, травматолог).
За результатом проведених обстежень та лікарських оглядів надані консультативні висновки: - МРІ попереково-крижового відділу хребта: Остеохондроз попереково- крижового відділу хребта. Дорсальні циркулярні протрузії дисків L3- LA, LA- LS. Дорсальна парамедіальна екструзія диска LS-S1 з компресією лівого між хребцевого отвору. Перебудова за Modic 2 в сегменті L5-S1. Гемангіома розмірами в тілі хребця L2. Грижа Шморля тіла хребця L2. Сколіотична деформація хребта в ліво. Лікар-терапевт. На момент огляду терапевтичних та кардіальних скарг не висловлює. Об`єктивно: стан відносно стабільний. Аускультативно в легенях жорстке дихання, хрипів немає. Тони серця ритмічні, приглушені. АТ 120/80 мм рт. ст. Пульс 78 ударів за хвилину. На ЕКГ - ритм синусовий, без гострої вогнищевої патології. Живіт м`який безболісний. Висновок: На момент огляду хворий ургентної госпіталізації не потребує; Лікар-нейрохірург. Висновок: На момент огляду даних за гостру нейрохірургічну патологію не виявлено. Лікар-травматолог. На момент огляду скарги на періодичний біль в області попереку. Об`єктивно: рухи в повному об`ємі. Діагноз: остеохондроз поперекового відділу хребта. Рекомендовано: консервативне лікування за місцем перебування. Лікар-невропатолог. Діагноз: Вертебральна торако-люмбоішалгія ліворуч на фоні полі сегментарного остеохондрозу хребта, кила дисків L-S1. Лікар-хірург. Діагноз: Остеохондроз поперекового відділу хребта. Люмбоішалгія. На момент огляду даних за гостру хірургічну патологію не виявлено. За результатом лікарських оглядів та проведених обстежень в умовах КНП «Клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» жодних рекомендацій щодо оперативного та стаціонарного ОСОБА_18 не надавалося.
3 урахуванням скарг, даних об`єктивного статусу, наданих рекомендацій лікарями-фахівцями, ОСОБА_8 призначений курс консервативного медикаментозного лікування амбулаторно в умовах СІЗО № 27, але від проведення амбулаторного лікування 09.05.2024 року ОСОБА_8 відмовився в категоричній формі.
Вирішуючи питання про доцільність призначення судово-медичної експертизи у вказаному кримінальному провадженні, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод покладає на державу обов`язок захищати фізичне здоров`я осіб, позбавлених волі.
Держава має забезпечити належний захист здоров`я ув`язнених, зокрема шляхом надання необхідної медичної допомоги.
Положеннями ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» та ст.ст. 6, 39, 72 Основ законодавства України про охорону здоров`я, передбачено, що особи, узяті під варту, мають право на надання їм медичної допомоги.
Відповідно до п.2.3 «Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, МОЗ України №239/5/104 від 10.02.2012, медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО.
Пунктом 2.7 вказаного Порядку встановлено, що разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку.
Якщо за результатами огляду чи обстеження особи, узятої під варту, встановлено, що вона потребує надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я з орієнтовного переліку, керівництво СІЗО забезпечує перевезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я, організовує та забезпечує цілодобову охорону особи, узятої під варту, під час лікування у закладах охорони здоров`я відповідно до вимог нормативно-правових актів Міністерства юстиції, Міністерства охорони здоров`я (пункт 2.8 Порядку).
У випадку погіршення стану здоров`я особи, узятої під варту, та неможливості надання невідкладної медичної допомоги у повному обсязі в умовах медичної частини здійснюється виклик бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги (далі - бригада ЕМД). У разі прийняття бригадою ЕМД рішення про необхідність госпіталізації особи, узятої під варту, така особа невідкладно перевозиться цією бригадою до найближчого до СІЗО закладу охорони здоров`я відповідно до Закону України «Про екстрену медичну допомогу». У разі госпіталізації особи, узятої під варту, до закладів охорони здоров`я керівництво СІЗО повідомляє особу або орган, у провадженні яких перебуває кримінальна справа, а також родичів особи, узятої під варту, або її законного представника (пункт 2.10 Порядку).
Таким чином, діючим законодавством передбачений порядок надання медичної допомоги особам, які тримаються під вартою, у тому числі у разі необхідності закладами охорони здоров`я, визначеними відповідними державними органами.
Аналізуючи надані стороною захисту в обґрунтування клопотання про призначення судово-медичної експертизи матеріали, колегія суддів встановила, що обвинуваченому ОСОБА_8 за його скаргами та зверненнями 08 травня 2024 року було проведене повне медичне обстеження у КНП «Клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова», встановлений діагноз, на підставі якого призначений курс консервативного мекаментозного лікування амбулаторно в умовах СІЗО № 27, де, згідно з відповіддю адміністратації СІЗО на запит суду, надається відповідне медичне обстеження та лікування в умовах медичної частини СІЗО з урахуванням встановлених ОСОБА_8 діагнозів, а у разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичній частині СІЗО, вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку.
Колегія суддів бере до уваги те, що частина питань, які ставить сторона захисту у клопотанні про призначення судово-медичної експертизи перед експертом, зокрема щодо наявності у обвинуваченого ОСОБА_8 захворювань, встановлення діагнозу та їх лікування не потребують вирішення, оскільки з наданої стороною захисту документації вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 неодноразово був оглянутий різними лікарями та за результатами обстеження йому були встановлені відповідні діагнози та призначено відповідне лікування.
Суд роз`яснює ОСОБА_8 , що відповідно до п.2.3 «Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту», що у разі виникнення у нього нових захворювання, він має право звернутись до медичної частини СІЗО №27.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для призначення судово-медичної експертизи.
Підстав для проведення експертизи у випадках, встановлених ч. 2 ст. 332 КПК України колегією суддів не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 197, 331 КПК України, суд
Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити.
Строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити на шістдесят днів - до 10 липня 2025 року включно без визначення розміру застави.
Строк дії ухвали встановити до 10 липня 2025 року включно.
У задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_17 про призначення судово-медичної експертизи відмовити.
Ухвала у частині продовження строку запобіжного заходу протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду, а обвинуваченим - у той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 13 травня 2025 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3