Справа № 308/7043/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання процесуального прокурора у кримінальному провадженні - №0000050 прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні розпочатому за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364 КК України, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.03.2025 за №№0000050, про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

Процесуальний прокурор у кримінальному провадженні - №0000050 прокурор відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням у кримінальному провадженні розпочатому за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364 КК України, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.03.2025 за №0000050, про арешт майна.

Клопотання мотивовано тим, що слідчим відділом СУ ГУ НП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000050, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.03.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364 КК України.

У клопотанні вказано на те, що підставою для початку досудового розслідування та внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань стало те, що до Закарпатської обласної прокуратури надійшли заяви від ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з яких вбачаються можливі зловживання владою або службовим становищем з боку посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 під час надання в оренду земельної ділянки з кадастровим номером :24:001:0714 площею 0,0800 га для розміщення та експлуатації інших технічних засобів зв`язку по вул. Якова Штернберга, без погодження із суміжними власниками, та на якій розміщений каналізаційний напірний колектор, чим спричинено територіальній громаді міста тяжкі наслідки.

Прокурор зазначає, що в ході досудового розслідування встановлено, що рішенням LXIII сесії VIII скликання ІНФОРМАЦІЯ_1 №2088 від 26.12.2024 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_6 площею 0,0800 га для розміщення та експлуатації інших технічних засобів зв`язку по АДРЕСА_1 та передано в оренду строком на 10 років з кадастровим номером :24:001:0714.

Окрім того наказом ІНФОРМАЦІЯ_2 38-М/25 від 21.03.2025 затверджено містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва «Нове будівництво будівлі телекомунікаційного центру (комутаційної станції) за адресою: АДРЕСА_2 ».

Як вказано у клопотанні згідно інформації наданої КП « ІНФОРМАЦІЯ_3 » вздовж вулиці Боб`яка між вулицями Ревая та Я. Штенберга встановлено проходження напірних каналізаційних колекторів санітарна зона навколо яких становить 5 метрів у бічні сторони, окрім того підприємством не погоджувався дозвіл на проведення робіт з порушенням цілісності об`єктів благоустрою.

Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 113 Земельного кодексу України зони санітарної охорони створюються навколо об`єктів, де є підземні та відкриті джерела водопостачання, водозабірні та водоочисні споруди, водоводи, об`єкти оздоровчого призначення та інші, для їх санітарно-епідеміологічної захищеності. У межах зон санітарної охорони забороняється діяльність, яка може призвести до завдання шкоди підземним та відкритим джерелам водопостачання, водозабірним і водоочисним спорудам, водоводам, об`єктам оздоровчого призначення, навколо яких вони створені.

Згідно ч.ч. 1 та 2 статті 114 Земельного кодексу України санітарно-захисні зони створюються навколо об`єктів, які є джерелами виділення шкідливих речовин, запахів, підвищених рівнів шуму, вібрації, ультразвукових і електромагнітних хвиль, електронних полів, іонізуючих випромінювань тощо, з метою відокремлення таких об`єктів від територій житлової забудови. У межах санітарно-захисних зон забороняється будівництво житлових об`єктів, об`єктів соціальної інфраструктури та інших об`єктів, пов`язаних з постійним перебуванням людей.

Санітарно-захисні зони створюються для захисту населення від впливу несприятливих чинників (пил, гази, шум, вібрації і інш.), які можуть бути результатом роботи очисних споруд, величина яких на межі санітарно-захисної зони не повинна перевищувати гігієнічних нормативів, встановлених для населених місць.

Постановою старшого слідчого в ОВС відділу СУ ГУНП в Закарпатській області від 21.05.2025 земельна ділянка з кадастровим номером :24:001:0714 площею 0,0800 га., що розташована за адресою АДРЕСА_1 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000050.

На підставі вищевикладеного, та з метою запобігання вчинення будь-яких дій спрямованих на відчуження майна, розпорядження земельною ділянкою в частині проведення будівельних робіт в результаті яких можуть виникнути пошкодження каналізаційних колекторів, що потягне за собою негативний плив на навколишнє природнє середовище, а саме земельної ділянки з кадастровим номером :24:001:0714 площею 0,0800 га., що розташована за адресою АДРЕСА_1 , у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вказану земельну ділянку.

Прокурор зазначає, що не застосування такого виду забезпечення кримінального провадження як арешт на вищевказане майно негативно вплине на хід досудового розслідування, унеможливить встановлення всіх важливих обставин вчиненого кримінального правопорушення, може призвести до їх відчуження, поділу заінтересованими особами з метою перешкоджання встановлення об`єктивної істини, адже існують обґрунтовані підстави вважати, що зазначені у клопотанні земельні ділянки можуть бути продані за заниженою вартістю, а тому рішення визнання їх речовими доказами є обґрунтованим і переслідує законну мету - збереження цього майна як речового доказу.

Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно речове право на земельну ділянку з кадастровим номером :24:001:0714 належить на праві комунальної власності ІНФОРМАЦІЯ_4 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) та передана в оренду ОСОБА_6 відповідно до договору №2569 від 30.01.2025 року.

Прокурор зазначає, що земельна ділянка за кадастровим номером :24:001:0714 площею 0,0800 га., яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , є предметом кримінального правопорушення, тобто має значення речового доказу по даному кримінальному провадженні, з метою запобігання вчинення будь-яких дій спрямованих на її відчуження, перереєстрацію, поділ, виділ та ін., у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні на них арешту.

На переконання прокурора вказана земельна ділянка відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, згідно з якою речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Так, відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів в кримінальному провадженні, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті його розгляду. До вказаного часу докази повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із ст. ст. 171-174 КПК України. До завершення розгляду кримінального провадження по його суті все ще зберігається необхідність здійснити процесуальні дії з відповідним речовим доказом. Також існує необхідність у забезпеченні відповідного цивільного позову.

У клопотанні зазначено, що арешт вказаної земельної ділянки як речового доказу, необхідний саме з метою забезпечення його збереження у незмінному стані, усунення ризиків зміни речового доказу, знищення чи спотворення відповідних якостей речового доказу, що використовуються під час доказування фактичних обставин, що становлять предмет кримінального провадження.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 131-132, 170-171 КПК України,прокурор просить накласти арешт із забороною відчуження та розпорядження, в тому числі проведення будівельних робіт, на земельну ділянку з кадастровим номером :24:001:0714 площею 0,0800 га., що розташована за адресою АДРЕСА_1 , яка належать на праві комунальної власності ІНФОРМАЦІЯ_4 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ).

Прокурор у судове засідання не з`явився, однак подав клопотання, в якому просив розгляд проводити без його участі, просив накласти арешт на майно. При цьому просив долучити до матеріалів клопотання підтвердження повідомлення про час та місце розгляду клопотання власника майна ІНФОРМАЦІЯ_5 та інформацію щодо здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_6 .

Власник, користувач майна, в судове засідання не з`явилися про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлялися в порядку передбаченому кримінальним процесуальним законодавством. Представник власника майна ІНФОРМАЦІЯ_1 на адресу суду, заяв чи клопотань не подавав, про причини неявки не повідомляв.

Так, слідчий суддя вважає за необхідне вказати на те, що неприбуття у судове засідання вказаних осіб не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку:

Згідно ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходами забезпечення кримінального провадження є: 1) виклик слідчим, дізнавачем, прокурором, судовий виклик і привід; 2) накладення грошового стягнення; 3) тимчасове обмеження у користуванні спеціальним правом; 4) відсторонення від посади; 4-1) тимчасове відсторонення судді від здійснення правосуддя; 5) тимчасовий доступ до речей і документів; 6) тимчасове вилучення майна; 7) арешт майна; 8) затримання особи; 9) запобіжні заходи.

При цьому за загальними правилами застосування заходів забезпечення кримінального провадження, визначеними ст. 132 КПК України, для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, а застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у ІНФОРМАЦІЯ_6 , інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України з метою забезпечення збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з клопотанням про арешт майна, оскільки у відповідності до п. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Речовими доказами відповідно до ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення

Відповідно ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3,4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом СУ ГУ НП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000050, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.03.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364 КК України.

Згідно витягу з ЄРДР підставою для початку досудового розслідування та внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань стало те, що до Закарпатської обласної прокуратури надійшли заяви від ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з яких вбачаються можливі зловживання владою або службовим становищем з боку посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 під час надання в оренду земельної ділянки з кадастровим номером :24:001:0714 площею 0,0800 га для розміщення та експлуатації інших технічних засобів зв`язку по вул. Якова Штернберга, без погодження із суміжними власниками, та на якій розміщений каналізаційний напірний колектор, чим спричинено територіальній громаді міста тяжкі наслідки.

Згідно матеріалів клопотання встановлено, що рішенням LXIII сесії VIII скликання ІНФОРМАЦІЯ_1 №2088 від 26.12.2024 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_6 площею 0,0800 га для розміщення та експлуатації інших технічних засобів зв`язку по вул. Якова Штенберга та передано в оренду строком на 10 років з кадастровим номером :24:001:0714.

Наказом ІНФОРМАЦІЯ_2 38-М/25 від 21.03.2025 затверджено містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва «Нове будівництво будівлі телекомунікаційного центру (комутаційної станції) за адресою: АДРЕСА_2 ».

Вказана земельна ділянка передана ОСОБА_6 на підставі Договору оренди №2569 від 30.01.2025 та Акту приймання-передачі земельної ділянки.

Згідно Договору оренди, що міститься в матеріалах клопотання, земельна ділянка передається в оренду із земель промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення. Цільове призначення земельної ділянки: для розміщення та експлуатації інших технічних засобів. Умови збереження стану об`єкта оренди у відповідності до вимог чинного законодавства.

Як вкачається зі змісту заяв власників суміжних із переданою в оренду земельною ділянкою з кадастровим номером :24:001:0714 площею 0,0800 га в АДРЕСА_1 , їм не надходило жодних повідомлень поштою, телефонним зв?язком або іншим чином про те, що будуть проводитися геодезичні роботи на суміжній земельній ділянці для чого необхідно погодити межі землекористування мені не надходили. Крім цього вони зазначають, що як їм відомо, що на переданій в оренду ОСОБА_6 земельній ділянці з кадастровим номером :24:001:0714, яка розташована в АДРЕСА_1 , по всій її довжині, розміщений каналізаційний напірний колектор, а тому це охоронна зона на якій будь яке будівництво заборонено і ця земельна ділянка може використовуватись виключно для цілей благоустрою. Таким чином виділення міською радою.

У матеріалах справи наявний лист КП « ІНФОРМАЦІЯ_7 » , так у листі щодо надання інформації про погодження проведення будівельних робіт на земельній ділянці з кадастровим номером :24:001:0174, що розташована в АДРЕСА_1 , вказано на те, що до підприємства не звертався власник зазначеної ділянки із заявою про видачу технічних умов на підключення до мереж водопостачання та водовідведення об?єкту забудови на даній ділянці, також, підприємством не погоджувався дозвіл на проведення робіт з порушення цілісності об?єктів благоустрою (ордер на земляні роботи). Підприємство не володіє інформацією щодо намірів власника стосовно забудови ділянки. У додатку до листа додано - схема проходження напірних каналізаційних колекторів вздовж вулиці Боб?яка між вулицями Ревая та Я. Штернберга.

Окрім того, цільове призначення вказаної земельної ділянки вказане, як: для розміщення та експлуатації інших технічних засобів.

При цьому, як вбачається із досьє ПП « ОСОБА_7 », співзасновником та одним із кінцевих бенефіціарів є ОСОБА_6 , основним видом діяльності є: 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах; видами діяльності: 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель; 63.99 Надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у.; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 68.31 Агентства нерухомості; 69.10 Діяльність у сфері права; 71.11 Діяльність у сфері архітектури; 72.19 Дослідження й експериментальні розробки у сфері інших природничих і технічних наук; 74.90 Інша професійна, наукова та технічна діяльність, н.в.і.у.; 82.99 Надання інших допоміжних комерційних послуг, н.в.і.у.

Натомість до виду діяльності вказаного приватного підприємства не входить: Будівництво споруд електропостачання та телекомунікацій (42.22 КВЕД).

Вказане підтверджує викладені обставини прокурором у клопотанні, щодо наявності вздовж вулиці Боб`яка між вулицями Ревая та Я. Штенберга та проходження напірних каналізаційних колекторів, санітарна зона навколо яких становить 5 метрів у бічні сторони, окрім того підприємством не погоджувався дозвіл на проведення робіт з порушенням цілісності об`єктів благоустрою.

Постановою старшого слідчого в ОВС відділу СУ ГУНП в Закарпатській області від 21.05.2025 земельна ділянка з кадастровим номером :24:001:0714 площею 0,0800 га., що розташована за адресою АДРЕСА_1 , визнана речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000050.

Вказане свідчить про наявність, у органу досудового розслідування об`єктивної необхідність у застосуванні такого виду заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що є підстави для висновку про те, що земельна ділянка з кадастровим номером :24:001:0714, є об`єктом кримінально протиправних дій, тобто може мати значення речових доказів по даному кримінальному провадженні, з огляду на обставини її утворення (присвоєння кадастрового номеру).

Вказане свідчить про наявність, у органу досудового розслідування об`єктивної необхідність у застосуванні такого виду заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Слідчий суддя вважає, що матеріалами клопотання доведено існування достатності підстав та розумних підозр, які вказують на те, що майно, а саме земельна ділянка на яку просить накласти арешт прокурор, у даному кримінальному провадженні є предметом кримінального правопорушення, та відповідно є доказом вчинення злочину, передбаченого ст. 364 КК України, тобто відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.

За таких обставин слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту на нерухоме майно, а саме земельної ділянки з кадастровим номером :24:001:0714 площею 0,0800 га., що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування та встановленню істини у справі, що очевидно переважає над неможливістю власником (володільцем) тимчасово володіти та розпоряджатися вказаним майном.

Таким чином, земельна ділянка з кадастровим номером :24:001:0714, яка вказана в клопотанні прокурора має всі ознаки предмета злочину, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України щодо такої є підтверджені ризики втрати майна в подальшому шляхом відчуження, перетворення.

Враховуючи те, що нерухоме майно, можливо, зберегло на собі сліди вчинення злочину або містять інші відомості, які можуть бути використані, як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та можуть відігравати роль речового доказу у кримінальному провадженні, приходжу до висновку про обґрунтованість накладення арешту на зазначене майно. З матеріалів кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що зазначена земельна ділянка має суттєве значення для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження. На даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна.

При цьому слід вказати, що прокурором до клопотання, надано підтвердження того, що на даний час досудове розслідування даного кримінального провадження триває, таке не закінчено.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

На виконання вимог п.1 ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчим наведено достатньо підстав, а також мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Слідчий суддя, вважає що клопотання про накладення арешту із метою збереження речових доказів, запобігання вчинення будь-яких дій спрямованих на відчуження майна, є доведеною із підстав що зазначені вище, та підлягає до задоволення в цій частині.

Відповідно до положення ч.4 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для арешту майна в цій частині, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, оскільки за його допомогою може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Слідчий суддя переконаний, що на даному етапі досудового розслідування його потреби виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна з забороною відчуження та розпорядження, з заборони користування таким майном, не надано та слідчим суддею у судовому засіданні не встановлено.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

На виконання вимог п.1 ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчим наведено достатньо підстав, а також мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Слідчий суддя вважає за необхідне вказати, що вбачається потенційна загроза та шкода для кримінального провадження в разі відмови в накладенні арешту на нерухоме майно.

Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування та встановленню істини у справі, що очевидно переважає над відсутністю в даний час повідомленої підозри винуватій у вчиненні злочинів особі, а також неможливістю власником (володільцем) тимчасово розпоряджатися вказаним майном.

На виконання вимог ч.1 ст. 173 КПК України, прокурор довів слідчому судді необхідність вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, саме з метою збереження речових доказів, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 170 КПК України, вищевказане майно, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98КПК України.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (відповідно до рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льоннрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Статтею 41 Конституції України, а також статтею 16 КПК України передбачені права, які регулюють право власності та захист права власності державою, у статті 1 протоколу № 1 до Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набула чинності для України 11 вересня 1997 року, зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Слідчий суддя, вважає що клопотання про накладення арешту із метою збереження речових доказів, запобігання вчинення будь-яких дій спрямованих на відчуження, приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення майна, є доведеною із підстав, що зазначені вище, та підлягає до задоволення в цій частині.

В частині обґрунтування накладення арешту на майно з огляду на необхідність забезпечення відповідного цивільного позову, слідчий суддя вважає необґрунтованим, оскільки відомостей про пред`явлення будь-якого цивільного позову в межах досудового розслідування в матеріалах клопотання відсутні.

Відповідно до положення ч.4 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

При цьому, з метою забезпечення можливості органам досудового розслідування провести необхідний комплекс розшукових, слідчих та процесуальних дій, з метою виконання завдань кримінального провадження, передбачених ч. 2 ст. КПК України, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для власників або володільців осіб, та враховуючи потреби досудового розслідування щодо втручання у права та інтереси власників майна на даному етапі досудового розслідування кримінального провадження, слідчий суддя вважає вірним застосовувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб, а тому вважає, що накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :24:001:0714, із забороною на її відчуження та розпорядження, у тому числі шляхом накладення заборони на проведення будь-яких будівельних робіт на земельній ділянці, без заборони користування вказаним майном, забезпечить її збереження та не призведе до приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження останньої, без позбавлення права користування нею. Оскільки заборона користування нерухомим майном органу місцевого самоврядування та особі, яка орендує вказане майно може завдати надмірного обмеження прав власників (володільців) майна. Заборона відчуження та розпорядження, у тому числі шляхом накладення заборони на проведення будь-яких будівельних робіт на земельній ділянці, вказаним нерухомим майном забезпечить збереження речових доказів та не призведе до приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження останньої.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для арешту майна в цій частині, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, оскільки за його допомогою може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Крім того, власники або володільці майна мають право звернутися до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту одразу ж після зникнення підстав для застосування арешту.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для арешту майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому вважає за необхідне накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :24:001:0714 площею 0,0800 га., що розташована за адресою АДРЕСА_1 , із забороною на відчуження та розпорядження майном, у тому числі шляхом накладення заборони на проведення будь-яких будівельних робіт на земельній ділянці, без заборони користування вказаним майном, у зв`язку із наявністю сукупністю підстав та розумних підозр вважати, що вона є доказом кримінального правопорушення.

Таким чином клопотання про арешт майна підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.2,7,132,98,167,170-173,309,372 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора у кримінальному провадженні - №0000050 прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні розпочатому за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364 КК України, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.03.2025 за №0000050, про арешт майна,- задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :24:001:0714 площею 0,0800 га., що розташована за адресою АДРЕСА_1 , яка належать на праві комунальної власності ІНФОРМАЦІЯ_4 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) із забороною на відчуження та розпорядження майном, у тому числі шляхом накладення заборони на проведення будь-яких будівельних робіт на земельній ділянці, без заборони користування вказаним майном.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1