Справа № 724/2287/25
Провадження № 1-кп/724/92/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2025 року Хотинський районний суд Чернівецької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання: ОСОБА_2

сторін:

прокурора: ОСОБА_3 ,

захисника: ОСОБА_4 ,

обвинуваченої: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хотин Чернівецької області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000086 від 06.05.2025 щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Поляна, Хотинського району, Чернівецької, освіта середня, одружена, не працююча, маючому на утриманні двох малолітніх дітей, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 діючи за попередньою змовою із не встановленою на даний час особою, з метою отримання грошових коштів у вигляді компенсації за послугу «муніципальна няня», а саме: заволодіння даними коштами шляхом обману, діючи умисно 11.11.2024 року уклала та підписала договір №2/11 Про здійснення догляду за дитиною згідно державної програми «Муніципальна няня» про здійснення догляду за дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який разом з іншими документами подала до управління соціального захисту населення Дністровської районної державної адміністрації, що на вул. О.Кобилянської, 3, м. Хотин Дністровського району для нарахування коштів компенсації послуги «Муніципальна няня» та нарахування їй відшкодування вартості зазначеної послуги.

В подальшому ОСОБА_5 достовірно знаючи, що послуги «муніципальна няня» не будуть надаватися та не надавалися, отримувала від не встановленої досудовим розслідуванням особи акти про надання послуг «муніципальна няня» за листопад, грудень 2024 року та січень, лютий 2025 року в яких була внесена інформація, яка не відповідає дійсності, а саме про факт надання послуг «муніципальна няня» в яких вона поставила підпис та які в період часу з листопада 2024 року по лютий 2025 року подавала до Управління соціального захисту населення Дністровської РДА на підставі чого їй було нараховано та виплачено суми компенсацій послуги «муніципальна няня», а саме: в листопаді 2024 року 3 748 грн., в грудні 2024 року 7 029 грн., в січні 2025 року 7 920 грн., в лютому 2025 року 7 920 грн., а всього ОСОБА_5 отримала 26 617 грн., які не мала права отримувати, чим спричинила матеріальну шкоду Державному бюджету України в особі Управління соціального захисту населення Дністровської РДА на вказану суму.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнала повністю, підтвердила вчинення нею кримінального правопорушення при обставинах викладених в обвинувальному акті. У скоєному розкаялась, більше подібного вчиняти не буде, просила суд суворо не карати.

Прокурор у судовому засіданні, у зв`язку із повним визнанням обвинуваченим своєї вини, запропонував порядок дослідження доказів, передбачений ч.3 ст. 349 КПК України.

Захисник підтримав позицію прокурора щодо порядку та обсягу дослідження доказів, а саме дослідити докази у спрощеному порядку, обмежитись допитом обвинуваченої та дослідити письмові докази-документи, які характеризують особу обвинуваченої.

Обвинувачена у судовому засіданні зазначила, що вона повністю погоджується з фактичними обставинами кримінального правопорушення, які викладені у обвинувальному акті, не оспорює ці обставини та вважав недоцільним їх дослідити.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Судом з`ясовано, що сторони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні сумніви у добровільності їх позицій, та роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати дані обставини в апеляційному порядку.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» згідно яким суд повинен уникати зайвих формальностей у разі визнання особою своєї вини, при цьому забезпечуючи належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Суд, допитавши обвинувачену та дослідивши матеріали справи, що характеризують особу обвинуваченої, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю і її дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст.190 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Призначаючи покарання відносно обвинуваченої, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів.

Судом в повному об`ємі вивчена особа обвинуваченої ОСОБА_5 , яка проживає в с. Клішківці Дністровського району Чернівецької області, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони; має на утриманні двох малолітніх дітей, у тому числі дитину інваліда, раніше не судима; на обліку у лікаря психіатра не перебуває.

Судом, відповідно до ст.66 КК України, прийняті до уваги обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого: щире каяття, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних та інших обставин.

Крім того, в якості обставини, яке пом`якшує покарання, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає добровільне відшкодування завданого збитку обвинуваченою, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 3 від 01.07.2025.

Разом з цим, суд не приймає до уваги активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, як обставину, що пом`якшує покарання, оскільки у суду відсутні відомостей, підтверджені доказами про те, які конкретно дії здійснила обвинувачена, спрямовані на розкриття злочину.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 судом, відповідно до ст.67 КК України, не встановлено.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Як вбачається зі змісту досудової доповіді відносно обвинуваченої ОСОБА_5 , складеної Дністровським районним сектором №3 філії ДУ «Центр пробації» у Чернівецькій області, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. Загальний ризик вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_5 визначено як середній.

Вирішуючи питання щодо виду та розміру призначеного покарання, суд керується загальними засадами призначення покарання, передбаченого ст. 65 КК України. Зокрема, суд призначає покарання в межах санкції, установлених у статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Тому, беручи до уваги наявність пом`якшуючих покарання обставин, відсутність обставин, що обтяжують покарання, відсутність тяжких наслідків від скоєного, особу обвинуваченої, яка раніше не притягувалась до кримінальної відповідальності, добровільно, у повному обсязі відшкодувала завдані збитки, щиро покаялася у вчиненому, має на утриманні двох малолітніх дітей, одна з яких є інвалідом, що дає підстави для призначення обвинуваченій покарання у вигляді штрафу, встановлений санкцією ч. 2 ст. 190 КК України, що є найменш суворим з видів покарання.

Саме таке покарання, на думку суду, відповідатиме принципам індивідуалізації покарання, співмірності та встановленій ст. 50 КК України меті призначення покарання.

Щодо неможливості призначення інших видів покарань, які передбачені санкції ч. 2 ст. 190 КК України, суд виходить з наступного.

Так, виправні роботи не можуть бути призначені обвинуваченій, оскільки цей вид покарання відбувається за місцем роботи засудженого з відрахуванням із заробітку засудженої суми в дохід держави. Як встановлено під час судового розгляду, обвинувачена ніде не працює, тобто у неї відсутнє місце роботи.

Покарання у виді обмеження волі також не може бути призначена обвинуваченій ОСОБА_5 , оскільки відповідно до ч. 2 ст. 61 КК України, обмеження волі не застосовується, у тому числі до жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років. В даному випадку у обвинуваченої є малолітні діти 2014 та 2019 року народження, а тому вона підпадає під законодавчу заборону застосування цього покарання.

Покарання у виді позбавлення волі є найсуворішим видом покарання, а тому у контексті даної справи, враховуючи наявність пом`якшуючих покарання обставин, відсутність обставин, що обтяжують покарання, відсутність тяжких наслідків від скоєного, особу обвинуваченої, яка раніше не притягувалась до кримінальної відповідальності, добровільно, у повному обсязі відшкодувала завдані збитки, щиро покаялася у вчиненому, має на утриманні двох малолітніх дітей, у тому числі дитину інваліда, призначення цього виду покарання буде явно не справедливим.

Вирішуючи питання про розмір покарання, а саме штрафу, з метою забезпечення справедливості покарання, враховуючи положення ч. 2 ст. 50 КК України, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, суд вважає, що у даному випадку є законодавчі підстави для застосування ст. 69 КК України щодо призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків, засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Відповідно до п. 8 Постанови ПВСУ № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК .

У постанові від 07.02.2023, справа № 187/1548/15-к Верховний суд виклав правову позиці про те, що вирішуючи питання про можливість призначення засудженому покарання із застосуванням ст. 69 КК, суд повинен ураховувати, що обставини (сукупність обставин), які пом`якшують покарання, повинні бути не лише формальними, а мають стосуватися конкретних ознак складу кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується засуджений, а також обставин його вчинення, безпосередньо впливаючи на суспільну небезпеку кримінального правопорушення, та/або особи, яка його вчинила (зокрема, ролі особи у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінки під час виконання об`єктивної сторони, мотиву та мети вчинення кримінального правопорушення).

У постанові від 26.06.2024, справа № 592/3286/16-к, суд касаційної інстанції зазначив, що норма матеріального права, викладена в частині 1 статті 69 КК, надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено законом за кримінальне правопорушення, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину». Отже, застосування положень статті 69 КК можливе в разі, якщо наявна сукупність принаймні двох обставин, які відповідають двом умовам, визначеним у законі: вони (1) можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК, і (2) хоча б одна із них істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

При визначенні поняття (юридичного змісту) обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, Верховний Суд виходить із системного тлумачення статей 66 та 69 КК, а також положень тих статей Особливої частини цього Кодексу, що визначають певні обставини, які пом`якшують покарання, як ознаки окремих привілейованих складів кримінальних правопорушень. Про взаємозв`язок обставин, що пом`якшують покарання, за приписами статті 66 КК, з обставинами, які є ознаками привілейованих складів кримінальних правопорушень (і віддзеркалюють собою значно менший ступінь суспільної небезпечності порівняно з простим складом правопорушення), свідчать, зокрема, положення частини 3 статті 66 цього Кодексу, якими заборонено враховувати як обставину, що пом`якшує покарання, ту, що вже визначена законом як ознака складу кримінального правопорушення, у вчиненні якого особу визнано винуватою. Обставини чи сукупність обставин, які відповідно до положень статті 69 КК надають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають бути такого ж характеру і сили, які зумовлюють виокремлення привілейованих складів злочинів. Ці обставини чи сукупність обставин мають перебувати в обумовленому взаємозв`язку із цілями та/або мотивами кримінального правопорушення, обсягом, характером і змістом дій та іншими факторами, які безпосередньо обумовлюють вчинення кримінального правопорушення та впливають на його характеристику за критеріями суспільної небезпеки вчиненого та винуватого, їх характеру та ступеня.

Суд, при призначенні покарання на підставі статті 69 КК, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що врахував як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із приписів статей 50, 65 КК, яка(які) із обставин є такими, що істотно знизили тяжкість вчиненого злочину, тобто мала(и) вагомий вплив на його суспільну небезпечність.

У контексті даної справи, суд визнає як обставини, що пом`якшують покарання, передбачені у ст. 66 КК України та істотно знижують тяжкість вчиненого злочину: щире каяття, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних та інших обставин та добровільне відшкодування завданої шкоди. Щире каяття обвинуваченої ОСОБА_5 виразилось у тому, що вона не тільки у повному обсязі визнала свою вину, а й детально та правдиво надання показання щодо обставин вчинення нею злочину, під час якого негативно оцінила свої вчинки. При цьому висловила щирий жаль з приводу вчиненого та осуд своєї поведінки, наслідком чого стало конкретні дії, а саме відшкодування нею у повному обсязі завданих збитків державі, тобто бажання виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання.

Вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних та інших обставин виразились у тому, що обвинувачена має дитину інваліда, яка потребує постійного лікування. В судовому засіданні вона пояснила, що мотивом вчинення нею злочину було тяжке матеріальне становище, оскільки потрібні були грошові кошти для лікування дитини інваліда. Стан здоров`я дитини завдають їй моральних страждань, негативно впливають на її психіку, можуть викликати у неї стан розпачу, зниження самоконтролю поведінки. Тобто обвинувачена постійно знаходиться під впливом негативних чинників, які здійснюють тиск на її свідомість та волю. Тяжкими особистими, сімейними та іншими обставинами є наявність на утриманні двох малолітніх дітей, у тому числі дитини інваліда, складне матеріальне становище, безробіття.

Добровільне відшкодування завданого збитку підтверджується тим, що обвинувачена повністю відшкодувала шкоду, яка вона завдала державі своїми протиправними діями, шляхом перерахування готівкових коштів до державного бюджету, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 3 від 01.07.2025.

При цьому судом встановлено, що відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування, ОСОБА_5 повідомлено про підозру 20.06.2025, а вже 01.07.2025, тобто у короткий проміжок часу, вона повернула незаконно отримані грошові кошти у сумі 26617 грн, що свідчить про її істинні бажання виправити наслідки вчиненого злочину, а також про добровільність відшкодування завданих збитків.

Враховуючи зазначені вище обставини, що пом`якшують покарання, а також той факт, що сума збитків, завдана внаслідок вчинення кримінального правопорушення складала 26617 грн, яке вже повністю відшкодована обвинуваченою, а тому суд вважає, що навіть мінімальний штраф за ч. 2 ст. 190 КК України в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 грн, буде несправедливим та надмірним тягарем для особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Враховуючи зазначене законодавче положення, суд призначає розмір покарання у виді штрафу обвинуваченій, нижче від найнижчої межі, а саме з трьох тисяч до двох тисяч трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 39100 грн. Суд ще раз наголошує, що покарання не може бути самоціллю, а в першу чергу має бути пропорційним, досягти своє мети, яке передбачене у ч. 2 ст. 50 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Разом з цим, суд не знаходить підстав для звільнення обвинуваченої від сплати судових витрат на підставі абз 2 ч. 1 ст. 124 КПК України, на яке посилається сторона захисту у клопотанні про звільнення від цих витрат, оскільки у цьому законодавчому приписі йде мова про витрати на користь потерпілого, а в даному випадку витрати стосуються на залучення експерта, залучених стороною обвинувачення.

Що стосується застосування судом норми ст. 119 КПК України, як підстави для звільнення обвинуваченої від процесуальних витрат, а саме на залучення експерта, то суд вважає, що судова експертиза проведена в рамках розслідування кримінального провадження № 0000086 від 06.05.2025, тобто у зв`язку з вчиненням ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, проведення експертизи супроводжувалось певними витратами, від сплати яких залежить стабільність роботи експертних установ. У зв`язку з чим, суд також не знаходить підстав для звільнення обвинуваченої від процесуальних витрат на залучення експерта.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта на проведення судової експертизи № СЕ-19/126-25/П/2-115-ПЧ від 24.06.2025 на загальну суму 5348 грн 40 коп, які підтверджені документально, підлягають стягненню з обвинуваченої ОСОБА_5 в повному об`ємі на користь держави.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Запобіжний захід не обирався, клопотань про її застосування не надходило.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 370, 374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Визнати винною ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити покарання у виді штрафу, з застосуванням ст. 69 КК України, в розмірі двох тисяч трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 39 100 (тридцять дев`ять тисяч сто) гривень.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканки АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи в сумі 5348 гривень 40 копійок.

Вирок може бути оскаржений, з підстав передбачених ст. 394 КПК України, до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Вирок суду проголошений 17.07.2025.

Суддя: ОСОБА_7