Справа № 487/5890/23
Провадження № 1-кп/487/282/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2025 м. Миколаїв

Заводський районний суд м.Миколаєва, у складі: Головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Миколаєві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000238 від 05.07.2023 відносно:

ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Кобильня Турбівського району Вінницької області, українки, громадянки України, має не повну середню освіту, вдови, пенсіонерки, інваліда 2 групи, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, обвинуваченої у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України Сторони та інші учасники кримінального провадження:

прокурор Окружної прокуратури міста Миколаєва: ОСОБА_6

потерпіла: ОСОБА_7

представник потерпілої: адвокат ОСОБА_8

захисник: ОСОБА_9

обвинувачена: ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним.

04.07.2023 близько 19:00, більш точного часу в ході досудового розслідування та судового розгляду не встановлено, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , знаходилися навпроти будинку 17 по вул.Озерній у м.Миколаєві.

При цьому, між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, розпочався словесний конфлікт в ході якого у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 ..

Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_5 , утримуючи в руці повідець для вигулу тварин, почала хаотично наносити ним удари в область голови та тулубу ОСОБА_7 , спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді синця та саден лівої верхньої кінцівки, кожне з яких відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

В подальшому потерпіла ОСОБА_7 , намагаючись захистити обличчя, виставила вперед праву руку, а ОСОБА_5 , продовжуючи свої злочинні дії спрямовані на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій, схопила її рукою за пальці правої руки та почала їх викручувати, чим спричинила ОСОБА_7 тілесне ушкодження у вигляді перелому основної фаланги четвертого пальця правої кисті, яке відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Дії обвинуваченої ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.1 ст.122 КК України та визнає її винуватою у спричинені середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але такому, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Вказаних висновків суд дійшов, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КК України не визнала.

Безпосередньо під час допиту в судовому засіданні пояснила, що 04.07.2023 увечері, вона та ще дві жінки сиділи на лавці. Поряд з нею сидів кіт. ОСОБА_7 йшла з п`ятьма собаками, три з яких були без повідців.

Собаки стали підходити та вона подумала, що вони розірвуть її. Злякавшись, вона взяла кота на руки та зробила зауваження потерпілій з того приводу, що собаки були без намордників. При цьому, ОСОБА_7 приблизно протягом десяти хвилин, ображала її нецензурною лайкою, у цей час вона стояла та тримала кота на руках.

Потім ОСОБА_7 схопила її за блузку, у свою чергу вона її відштовхнула. Після чого потерпіла з собаками пішла.

Приблизно через годину чи півтори приїхала поліція, працівники якої спілкувалися з нею без участі ОСОБА_7 ..

Стверджувала, що свідок ОСОБА_10 на місці події не була присутня.

У задоволені цивільного позову просила відмовити.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Показання потерпілої ОСОБА_7 , яка безпосередньо під час допиту в судовому засіданні пояснила, що за місяць до події кримінального правопорушення, отримала травму лівої руки, та була прооперована.

Вона утримує дві собаки породи «золотистий ретривер», оскільки по причині травми руки їй було складно вигулювати їх самій, вона запросила подругу та 04.07.2023, приблизно о 19:40, вони пішли на прогулянку. Подруга вела на повідці молоду собаку; вона ж вела вікову, хвору собаку на спеціальній шлейці.

У ході прогулянки, вони проходили по алеї біля лавочки, на якій сиділа ОСОБА_5 , яка стала висловлюватися у її сторону негативно, проявляючи невдоволення тим, що вона вигулює собак.

У руках ОСОБА_5 був довгий повідець, близько шести метрів, з`єднаний з декількох, на якому вона тримала кота, який сидів біля лавки у траві.

Обвинувачена, тримаючи повідець у руках, підійшла до неї та продовжила висловлювати незадоволення, у свою чергу, вона з поясної сумки дістала пакети та пояснила обвинуваченій, що завжди прибирає за своїми собаками.

У цей момент ОСОБА_5 , з незрозумілої їй причини, проявила агресію та повідцем нанесла їй удар по лицю. Побоюючись за повторне травмування лівої руки, у якій на той момент стояла спиця, вона заховала її за спину, та інстинктивно виставила праву руку, захищаючись від ударів. У свою чергу обвинувачена стала наносити їй хаотичні удари повідцем.

Потім ОСОБА_5 схопила її за руку, та на її думку намагаючись відвести її, стала викручувати, у цей час вона відчула різкий біль та закричала, сказавши обвинуваченій, що та зламала їй палець. ОСОБА_5 відразу відпустила її руку.

Побачивши, що палець став розпухати, вона викликала поліцію, працівники якої приїхали та склали відповідні документи, після чого вона поїхала до ЛШМД

Заявлений цивільний позов підтримала.

Просила стягнути з ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 676,30 грн. документально підтверджених витрат на придбання медикаментів та в рахунок відшкодування моральної шкоди 12000 грн.

В обґрунтування завданої моральної шкоди зазначила, що внаслідок спричиненої травми перенесла значний фізичний біль, була змушена проходити оперативне лікування, та тривалий курс реабілітації, яка включала необхідність кожного дня відвідувати лікаря.

Маючи дві травмовані руки, вона була обмежена у можливості самообслуговування, приготування їжі, можливості самостійно забезпечити повсякденне життя, як то принести води.

Окрім того вказала, що внаслідок отриманої травми, не могла займатися волонтерською діяльністю, що значно вплинуло на роботу центру, в якому вона працює, та негативно вплинуло на її психологічний стан та самоусвідомлення.

Зазначила, що неодноразово через слідчого, повідомляла ОСОБА_5 про те, що їй би було достатньо як би обвинувачена усвідомила свої неправомірні дії та вибачилася.

Покарання обвинуваченій просила призначити у відповідності до закону, на розсуд суду.

Показання свідка ОСОБА_10 яка безпосередньо під час допиту в судовому засіданні пояснила, що 04.07.2023 у вечірній час разом з ОСОБА_7 гуляли з собаками вздовж будинку 17 по вул.Озерній у м.Миколаєві.

Проходили біля лавки на якій сиділа обвинувачена, у неї в руках був повідець, приблизно п`ять-сім метрів довжиною, який був звернутий у вигляді петель, довжина петлі склала приблизно один метр.

Обвинувачена встала та підійшла до потерпілої. Між ними виник словесний конфлікт, у свою чергу, вона підійшла до ОСОБА_7 та забрала собаку, яку та вела на шлеї.

ОСОБА_5 висловлювала невдоволення тим, що вони гуляють на даній території з собаками. ОСОБА_7 дістала зі своє сумки пакети, які показала обвинуваченій та пояснила, що вони завжди прибирають за тваринами.

Обвинувачена продовжила висловлювати своє невдоволення та потім нанесла ОСОБА_7 декілька ударів повідцем по обличчю та області грудей. Після першого удару, потерпіла, захищаючись, виставила праву руку та обвинувачена схопила її за пальці своєю рукою і почала викручувати. У цей момент ОСОБА_7 закричала, що та їй зламала палець, після чого обвинувачена відпустила її руку та стала говорити що нічого потерпілій не ламала.

Вона та жінки які сиділи на лавці, стали говорити, щоб вони припинили конфлікт. У цей час до них підійшла ще одна жінка, як вона вважає знайома ОСОБА_5 , та стала також кричати на потерпілу.

У ОСОБА_7 вона бачила червоні смуги на лиці та в районі грудної клітини, які утворилися в наслідок ударів повідцем. Окрім того безіменний палець на правій руці потерпілої знаходився у не типовому положенні (був вигнутий).

Вони викликали поліцію та після оформлення документів, поїхали до ЛШМД.

Показання свідка ОСОБА_11 , яка безпосередньо під час допиту в судовому засіданні пояснила, що влітку 2023 року, дати точно не пам`ятає, приблизно о 19:30, вона вийшла у двір будинку АДРЕСА_2 , де побачила обвинувачену та потерпілу, які стояли одна напроти одної, у руках ОСОБА_5 тримала кота, на якого був одягнений повідець, довжиною приблизно три метри, при цьому ОСОБА_7 висловлювалася у сторону обвинуваченої нецензурною лайкою. Вона зробила зауваження потерпілій, а та сказала, що ОСОБА_5 зламала їй палець. На лівій руці потерпілої вона бачила червоно-синій синець, більше тілесних ушкоджень не бачила.

ОСОБА_5 сказала потерпілій щоб та пішла, а то вона викличе поліцію, ОСОБА_7 відразу пішла.

Через деякий час потерпіла, з подругою повернулися з працівниками поліції та вони стали оформлювати документи.

Стверджувала, що ОСОБА_7 вигулювали п`ять собак, та на місці події була не з ОСОБА_10 , а з іншою жінкою.

Покази вказаних осіб, щодо фактичних обставин скоєння ОСОБА_5 вказаного кримінального правопорушення, у своєму взаємозв`язку повністю узгоджуються з сукупністю досліджених судом письмових доказів, а саме:

Відповідно до витягу у кримінальному провадженні №0000238, 05.07.2023 року до ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення за ч.1 ст.125 КК України, за заявою ОСОБА_7 , від 04.07.2023, за фактом спричинення їй незнайомою жінкою 04.07.2023 близько 19:37 у дворі будинку АДРЕСА_2 , тілесних ушкоджень.

Заявою ОСОБА_7 від 04.07.2023, зареєстрованою за номером 8975, відповідно до якої, заявник просила вжити заходи до ОСОБА_12 , яка спричинила їй тілесні ушкодження у вигляді саден лівої руки та травмувала праву руку.

Медичною довідкою ЛШМД №127 від 04.07.2023, виданою о 21:00, відповідно до якої ОСОБА_7 встановлено діагноз перелом основної фаланги четвертого пальця правої кисті, з додатками (залюченням лікаря травматолога та рентгенівськими знімками).

Відповідно до заключення лікаря, хвора повідомила, що травму отримала 04.07.2023, внаслідок удару незнайомої жінки.

Висновком судово-медичної експертизи №579 від 10.07.2023, проведеної на підставі Постанови дізнавача СД МРУП ГУНП в Миколаївській області від 05.07.2023, відповідно до якого: у ОСОБА_7 було виявлено тілесні ушкодження у вигляді синця, саден лівої верхньої кінцівки, перелому основної фаланги четвертого пальця правої кисті.

Дані тілесні ушкодження утворилися внаслідок двох ударних дій тупими твердими предметами, якими могли бути руки, ноги та інше, з давністю утворення біля трьох діб до часу огляду.

По ступеню тяжкості дані тілесні ушкодження відносяться: синець, садно лівої верхньої кінцівки до категорії легких тілесних ушкоджень (кожне; перелом основої фаланги четвертого пальця правої кисті до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Між даними тілесними ушкодженнями та подальшим розладом здоров`я потерпілої мається прямий причинно-наслідковий зв`язок.

При нанесені тілесних ушкоджень потерпіла могла бути звернена передньою стороною тіла до нападника (нападників).

Утворення даних тілесних ушкоджень при падінні тіла з положення стоячи на площину як з приданням тілу прискорення так і без нього виключається.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.08.2023, за участю потерпілої ОСОБА_7 , відповідно до якого потерпіла упізнала ОСОБА_5 , як особу яка 04.07.2023 близько 19:40, біля будинку 17 по вул.Озерній у м.Миколаєві, , спричинила їй тілесні ушкодження.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.08.2023, за участю свідка ОСОБА_10 відповідно до якого свідок упізнала ОСОБА_5 , як особу яка 04.07.2023 близько 19:40, біля будинку 17 по вул.Озерній у м.Миколаєві, , спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_7 ..

Протоколом слідчого експерименту з додатком, а саме DVD-диском з відеозаписом вказаної слідчої дії, проведеного 28.08.2023 за участю потерпілої ОСОБА_7 , під час якого потерпіла детально повідомила та відтворила обставини та механізм спричинення їй 04.07.2023, обвинуваченою ОСОБА_5 біля будинку 17 по вул.Озерній у м.Миколаєві, тілесних ушкоджень у вигляді ударів повідцем в область лівої кисті та викручування пальців правої кисті.

Висновком додаткової судово-медичної експертизи №768 від 30.08.2023, проведеної на підставі Постанови слідчого СВ МРУП ГУНП в Миколаївській області від 29.07.2023, відповідно до якого: у ОСОБА_7 було виявлено тілесні ушкодження у вигляді синця, саден лівої верхньої кінцівки, перелому основної фаланги четвертого пальця правої кисті.

Характер та локалізація лінії перелому основної фаланги четвертого пальця правої кисті, говорить про те, що він міг утворитися при викручуванні четвертого пальця кисті.

Механізм утворення даних тілесних ушкоджень відповідає умовам вказаним в ході проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_7 від 28.08.2023.

Вказані докази, суд визнає належними, допустимими та достовірними, а їх взаємозв`язок достатнім та взаємоузгодженим, в розумінні критерію «поза розумним сумнівом» на підтвердження встановлених обставин спричинення ОСОБА_5 , 04.07.2023, тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості потерпілій ОСОБА_7 ..

Не визнання ОСОБА_5 своєї вини, суд розцінює як намагання уникнути відповідальності за скоєний злочин, оскільки вказана позиція обвинуваченого була спростована сукупністю досліджених при судовому розгляді, належних та допустимих зазначених вище доказів.

Так про факт спричинення саме ОСОБА_5 тілесних ушкоджень ОСОБА_7 шляхом нанесення ударів повідцем та викручування пальців правої кисті, стверджували у своїх показах потерпіла ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_10 .

При цьому механізм спричинення тілесних ушкоджень виявлених у ОСОБА_7 , про який у показах зазначали потерпіла та свідок, узгоджується з Висновком додаткової судово-медичної експертизи №768 від 30.08.2023.

Окрім того, відповідно до дослідницької частини Висновку судово-медичної експертизи №579 від 10.07.2023, у потерпілої на задній поверхні лівого передпліччя у верхній треті мається три садна, продовгуватої форми, покриті скоринкою червоно-коричневого кольору, розташованих вищ рівня пошкоджених тканин, розміром від 0,4х01,1 см. до 0,6х01, см.

Характер вказаних тілесних ушкоджень свідчить про об`єктивність показів потерпілої та свідка ОСОБА_10 , про те, що обвинуваченою повідцем наносилися хаотичні удари ОСОБА_7 ..

Також слід врахувати, що у своїх показах свідок ОСОБА_11 зазначала, що на місці події, потерпіла особисто сказала їй, що саме ОСОБА_5 зламала їй палець.

Покази потерпілої та свідка ОСОБА_10 суд визнає достовірними та такими, що не викликають сумніву, оскільки вони були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів та приведені до присяги, при цьому їх покази щодо механізму спричинення їй саме ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, узгоджуються з сукупністю досліджених судом доказів.

При наданні оцінки твердженням обвинуваченої та свідка ОСОБА_11 про те, що на місці події свідок ОСОБА_10 була відсутня, суд виходить з наступного.

Так, в судовому засіданні, в присутності свідка ОСОБА_10 , свідок ОСОБА_11 наполягала на тому, що її з ОСОБА_7 взагалі ніколи не бачила. На місці події була інша дівчина з якою потерпіла постійно вигулювала собак та яка за статурою та зовнішніми ознаками значно відрізняється від ОСОБА_10 ..

В судовому засіданні, в присутності свідка ОСОБА_11 , свідок ОСОБА_10 зазначила, що неодноразова бачила її під час прогулянок з собаками. В основному, ОСОБА_11 разом з ОСОБА_5 та ще з декількома жінками сиділи на лавці.

З початку конфлікту свідка ОСОБА_11 на місці події не було, вона підійшла уже після того, як ОСОБА_5 спричинила тілесні ушкодження потерпілій.

Вказала, що у ОСОБА_7 дійсно є подруга, яка по комплекції більша за неї, і про яку можливо, говорить свідок ОСОБА_11 .. Вказана дівчина 04.07.2023, була присутня, при оформлені документів працівниками поліції.

Надаючи оцінку твердженням свідка ОСОБА_11 , суд зазначає, що свідок ОСОБА_10 при першому допиті в судовому засіданні пояснила, що дійсно у кінці конфлікту до обвинуваченої та потерпілої підійшла жінка, яка стала робити зауваження ОСОБА_7 ..

У свою чергу свідок ОСОБА_11 у своїх первісних показах, також підтвердила, що на місці події була не з початку конфлікту між ОСОБА_5 та потерпілою, а коли прийшла робила зауваження ОСОБА_7 ..

З урахуванням зазначеного, суд вважає спростованими твердження обвинуваченої та свідка ОСОБА_11 про відсутність ОСОБА_10 на місці події.

При наданні оцінки показам свідка ОСОБА_11 , суд вважає за необхідне врахувати також її вік та давність події, з моменту якої пройшло майже два роки.

При вирішенні заявлених захисником клопотань про визнання доказів недопустимими, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Тобто закон вимагає встановити прямий причинний зв`язок між порушенням прав людини і отриманими доказами

При цьому для визнання недопустимим кожний доказ має бути оцінений судом як індивідуально, так і в сукупності з іншими доказами.

Одночасно, суд зазначає, що не будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим.

Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи.

Таким чином, сторона, яка стверджує про процесуальні порушення, має не лише довести наявність таких порушень, а й обґрунтувати, що ці порушення можуть позначитися на результатах судового розгляду провадження.

Щодо тверджень сторони захисту в частині визнання недопустимим доказом Висновку судово-медичної експертизи №579 від 10.07.2023, з посиланням на те, що її було проведено у надто короткий термін, після призначення дізнавачем, окрім того, копії рентгенівських знімків, які були предметом дослідження експерта, належним чином не завірено, що викликає сумнів у тому, що це знімки саме ОСОБА_7 , суд зазначає наступне.

Вказане експертне дослідження проведено з дотриманням положень ст..243 КПК України у відповідності до приписів Інструкції про проведення судово-медичних експертиз та Правил судово-медичної експертизи (дослідження) трупів у Бюро СМЕ, затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року.

Експерт ОСОБА_13 має відповідний освітньо-кваліфікаційний рівень та стаж експертної роботи.

Висновок експерта є чітким, обґрунтованим та зрозумілим, містить послідовний виклад дослідницької частини поставлених на вирішення експертів питання та відповіді на них.

Ксерокопії рентгенівських знімків ОСОБА_7 від 04.07.2023, належним чином завірені про що свідчить відповідний штамп КНП ММР «МЛШМД».

Визначення терміну проведення експертного дослідження, як надто короткого, є оціночним судженням захисника ОСОБА_9 .

Підстав для визнання Висновку судово-медичної експертизи №579 від 10.07.2023 недопустимим доказом судом не встановлено.

Щодо тверджень сторони захисту в частині недопустимості Протоколу слідчого експерименту від 28.08.2023, проведеного за участю потерпілої ОСОБА_7 , з посиланням на те, що поняті не були приведені до присяги; час закінчення слідчого експерименту, зазначений у протоколі «18:10» не співпадає з часом його фактичного закінчення, який відповідно до відеозапису становить «17:44»; окрім того потерпіла відтворювала обставини нанесення їй тілесних ушкоджень не на місці події, а у кабінеті слідчого, суд зазначає наступне.

Метою слідчого експерименту, з урахуванням приписів ст..240 КПК України є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, та законом не передбачено обов`язкового проведення слідчого експерименту на місці скоєння кримінального правопорушення, про що зазначив Верховний Суд у Постанові від 02.07.2024 у справі №303/5115/15-к.

Слідчий експеримент за участю потерпілої ОСОБА_7 було проведено з дотримання положень ст.240 КПК України, з залученням понятих, приведення до присяги яких, при участі у вказаній слідчій дії, законом не вимагається.

Під час проведення слідчого експерименту потерпіла чітко та послідовно відтворила обставини нанесення їй обвинуваченою ОСОБА_5 тілесних ушкоджень у вигляді синців та перелому пальця правої руки.

Вказані обставини, повністю відповідають показам наданим ОСОБА_7 у судовому засіданні.

Суд зазначає, що час проведення слідчого експерименту зазначений у вступній частині протоколу «17:09 18:59», при цьому час, про який зазначає захисник, як момент закінчення слідчої дії «17-44» є часом закінчення відеозапису тієї частини слідчої дії де потерпіла повідомляла та уточняла відомості вчиненого відносно неї кримінального правопорушення. Процес складання протоколу та ознайомлення з ним учасників не підлягає обов`язковій відеофіксації

Протокол, складений слідчим за результатами даної слідчої дії відповідає вимогам ст.104 КПК України, а отже підстави для визнання його недопустимим доказом відсутні.

Оскільки відсутні підстави для визнання Протоколу слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_7 недопустимим доказом, є невмотивованим клопотання захисника про визнання недопустимим доказом Висновку повторної судово-медичної експертизи №768 від 30.08.2023, який є похідним від вказаного протоколу.

Щодо посилання захисника на порушення слідчим положень ч.6 ст.290 КПК України, та як можливого порушення права ОСОБА_5 на захист, враховуючи, що повідомлення прокурору ОСОБА_6 сторони захисту про відсутність речових доказів чи матеріалів, які необхідно надавати для ознайомлення стороні обвинувачення, складено від імені підозрюваного ОСОБА_14 , суд зазначає наступне.

Як вбачається з наданого суду повідомлення, воно було надано прокурору ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні №0000238 захисником ОСОБА_15 , який на стадії досудового розслідування здійснював захист обвинуваченої ОСОБА_5 , окрім того обвинувачена не спростовувала ту обставину, що підписувала даний процесуальний документ, таким чином зазначення особистих даних підозрюваного « ОСОБА_14 », є технічною помилкою.

Окрім того, сторона захисту не була позбавлена права надати будь-які, наявні у них докази, при виконанні судом положень ст.349 КПК України.

Таким чином, порушення слідчим при здійснені досудового розслідування норм КПК України, наслідком яких було б порушення права обвинуваченої на захист, не встановлено.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченої судом не встановлено.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

З урахуванням положень ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Зазначені положення кримінального законодавства узгоджуються зпозицією ЄСПЛ, викладеною у справі «Езех і Коннорс проти Сполученого Королівства» від 09.10.2003 року, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року , відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу… Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Вирішуючи питання, щодо призначення обвинуваченій ОСОБА_5 покарання суд виходить з загальних засад призначення покарання, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченої.

Так ОСОБА_5 вчинила не тяжкий злочин проти здоров`я особи.

Обвинувачена раніше не судима.

На обліку у лікарів нарколога та психіатра в КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» Миколаївської обласної ради не перебуває.

ОСОБА_5 є інвалідом 2 групи має соціальний статус «дитини війни», є учасником ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, має нагороди, а саме «Пам`ятну медаль» та відзнаку «За мужність та героїзм».

Відповідно до положень ст..65 КК України, виходячи з принципів законності, справедливості та вимог, щодо індивідуалізації та достатності покарання для виправлення засудженої та запобігання скоєнню нею нових злочинів, з врахуванням вищезазначених обставин, суд при обрані виду та міри покарання, вважає за необхідне та достатнє призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції ч.1 ст.122 КК України.

Відповідно до положень ч.1 ст..75 КК України, з урахуванням особи обвинуваченої, тяжкості та відношення до скоєного, того факту, що обвинувачена раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, є учасником ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, інвалідом 2 групи, людиною похилого віку, суд приходить до висновку, що її виправлення можливе без ізоляції від суспільства, та вважає за можливе звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, з покладенням обов`язків визначених п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.

У кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_7 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченої 676,30 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 12000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

При вирішенні заявлених вимог, суд виходить з наступного.

За положеннями ч.1 ст.1177 ЦК України, шкода завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до приписів ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі, особою яка її завдала.

З урахуванням встановлених обставин кримінального правопорушення, суд приходить до переконання, що з ОСОБА_5 на користь потерпілої в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, слід стягнути 676,30 грн. документально підтверджених витрат на придбання ліків, прийом яких було призначено потерпілій лікарем травматологом 05.07.2023 (фіскальні чеки №45435 від 07.07.2023, №5575 від 07.07.2023,№ від 10.07.2023).

Згідно ст..23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, як зазначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4 далі Постанова) «під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Та може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я»

В силу ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, підлягають доказуванню.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує, що відповідно до п. 5 Постанови бов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.

Відповідно до п.9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

Так до цивільного позову, потерпілою долучено Медичне заключення лікаря травматолога від 05.07.2023, відповідно до якого у ОСОБА_7 встановлено діагноз: перелом основної фаланги четвертого пальця правої кисті зі зміщенням. Больовий синдром. Рекомендовано імболізацію та обмеження фізичного навантаження впродовж чотирьох тижнів.

Виписку з медичної карти стаціонарного хворого, щодо проходження лікування у КНП ММР «Міська лікарня №4» у період з 12.07.2023 по 13.07.2023. Відповідно до якого ОСОБА_7 було проведено оперативне втручання по лікуванню перелому основної фаланги четвертого пальця правої кисті. Потерпілу було виписано для подальшого амбулаторного лікування з імболізацією гіпсовою лангетом на чотири тижні. З рекомендацією обмеження фізичних навантажень впродовж двох місяців.

Окрім того, долучено Виписку з медичної карти стаціонарного хворого, щодо проходження лікування у КНП ММР «Міська лікарня №4» у період з 03.06.2023 по 05.06.2023. Відповідно до якого ОСОБА_7 була госпіталізована з різаною раною 4-го пальця лівої кисті з пошкодженням сухожилку розгинача. Їй було проведено оперативне втручання та виписано для подальшого амбулаторного лікування, з рекомендацією обмеження фізичних навантажень впродовж трьох місяців.

Характеристику президента РАТЕГ №11/10/2023 віж 06.10.2023, відповідно до якою ОСОБА_7 є волонтером міжнародного волонтерського центру 4UA. Систематично приймає участь у наданні допомоги мирному населенню та рятує тварин, зокрема і з де окупованих сіл. Є членом виїзної команди волонтерського центру. До 04.07.2023, брала активну участь в евакуації людей та тварин, які постраждали внаслідок трагедії на Каховській ГЕС. Після отримання травми, тривалий час не могла брати участь ні в евакуаційних ні в гуманітарних місіях, що негативно вплинуло на роботу центру.

З урахуванням встановлених обставин, та наявних матеріалів справи суд приходить до висновку, що травма отримана потерпілою ОСОБА_7 внаслідок неправомірних дій обвинуваченої, стала джерелом фізичних страждань та негативних емоцій, таким чином потерпілій, завдано моральну шкоду, яка виразилася у порушенні звичного укладу життя, пов`язаного з проходженням лікування та реабілітації, неможливістю приймати участь у волонтерській діяльності, необхідністю звертатися до правоохоронних органів за захистом своїх прав.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди потерпілій суд враховує характер, тривалість та глибину заподіяних їй моральних та фізичних страждань, оскільки в момент отримання тілесного ушкодження вона перенесла достатньо значний фізичний біль. Окремо слід зауважити, що з урахуванням травми лівої кисті, отриманої ОСОБА_7 у червні 2023 року, після спричинення їй ОСОБА_5 тілесного ушкодження правої кисті, потерпіла фактично була позбавлена можливості самообслуговування та догляду за собою, що супроводжувалося негативними переживаннями та емоційною напругою.

З урахуванням глибини та тривалості душевних страждань, яких зазнала потерпіла, ступеню вини ОСОБА_5 якою не було вчинено будь-яких дій направлених на усунення заданої шкоди, а також з огляду на вимоги розумності і справедливості суд вважає, що моральну шкоду, яку належить стягнути з обвинуваченого, слід визначити у розмірі 12 000 грн.

Зазначення у прохальній частині позовної заяви «стягнення 12000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди», на що звертав увагу захисник, суд вважає опискою.

У кримінальному провадженні процесуальні витрати та речові докази відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст.2,7,368,369,373,374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватою у скоєнні кримінального правопорушення за ч.1 ст.122 КК України та призначити їй покарання у вигляді одного року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст..75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, строком на один рік.

На підставі п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 676,30 грн; в рахунок відшкодування моральної шкоди 12000 грн.

На вирок може бути подана апеляція до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, обвинуваченій.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя: ОСОБА_1