печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Печерського районного суду м. Києва клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24.05.2024 у справі № 757/22772/24-к, у кримінальному провадженні № 0001805 від 27.09.2023,

УСТАНОВИВ:

У провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0001805 від 27.09.2023, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24.05.2024 у справі № 757/22772/24-к на майно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною відчуження, розпорядження та користування, а саме:

- мотоцикл VIPER V250VXR н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 ;

- автомобіль TOYOTA LAND CRUISER 200, н.з. НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_4 ;

із забороною відчуження та розпорядження:

- квартири за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_4 .

В обґрунтування вказаного клопотання зазначено, що арешт накладено необґрунтовано, незаконно, передчасно, ОСОБА_4 немає ніякого відношення до давного кримінального провадження, а відтак вищенаведене у своїй сукупності вказує на безпідставність накладення арешту та обумовлює необхідність його скасування.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 клопотання підтримав, просив задовольнити з підстав, зазначених у ньому.

У судове засідання слідчий/прокурор не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Разом з тим, прокурор першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 подав до суду письмові заперечення.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання у відсутності осіб, які не з`явились, на підставі наданих доказів.

Вивчивши клопотання, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов такого висновку.

Згідно з частиною першою статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчим суддею, за наданими матеріалами, встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0001805 від 27.09.2023 за підозрою ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1. 2 ст. 255. ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 199. ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 358. ч. ч. 1, 3 ст. 358 КК України.

17.05.2024 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255. ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 199. ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 358 КК України.

31.05.2024 підозрюваного ОСОБА_6 оголошено в розшук у кримінальному провадженні № 0001805. у зв`язку із тим, що останній виїхав за межами України та місцезнаходження його невідоме.

06.06.2024 матеріали досудового розслідування щодо підозрюваного ОСОБА_6 виділені в окреме провадження за № 0001077.

06.06.2024 досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001077 зупинено у зв`язку із розшуком підозрюваного.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24.05.2024 у справі № 757/22772/24-к накладено арешт на майно, що, серед іншого, належить підозрюваному ОСОБА_6 та про скасування якого заявник просить у клопотанні, а саме:

- мотоцикл VIPER V250VXR н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 ;

- автомобіль TOYOTA LAND CRUISER 200, н.з. НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_4 ;

- 1/2 квартири за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_4 , яка є дружиною підозрюваного ОСОБА_6 (квартира набута у шлюбі).

Як убачається з ухвали слідчого судді від 24.05.2024, приймаючи рішення про арешт майна слідчий суддя виходив з того, що санкція, інкримінована підозрюваному ОСОБА_6 , за ч. 1 ст. 255 та ч. 3 ст. 199 КК України передбачає такий вид додаткового покарання, як конфіскації майна.

Метою арешту майна є конфіскація майна як вид додаткового покарання.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Слідчий суддя при вирішенні клопотання про скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, також враховує приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною п`ятою статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25.10.2012).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10.05.2007).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Аналізуючи доводи клопотання про скасування арешту майна, слідчий суддя дійшов висновку, що достатніх доказів в його обґрунтування не надано, оскільки, заявник, при зверненні до суду, не довів обставин, на які посилається у своєму клопотанні, адже долучені документи, в своїй сукупності, не доводять обґрунтованості заявлених вимог про скасування арешту, не спростовують підстав та мети його застосування.

Крім цього, слід зазначити, що майно, на яке накладено арешт, а саме: мотоцикл VIPER V250VXR н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 ; автомобіль TOYOTA LAND CRUISER 200, н.з. НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_4 , належить підозрюваному ОСОБА_6 , а тому вимоги його дружини ОСОБА_4 є безпідставними та необґрунтованими, оскільки остання не має права на звернення до слідчого судді з таким клопотанням та таке скасування може призвести до порушення цілей та мети кримінального провадження.

За вказаних обставин, під час судового розгляду даного клопотання, за наданими матеріалами, встановлено, що втручання органу досудового розслідування у право власності ОСОБА_4 обумовлене законними критеріями, тобто з дотриманням відповідних положень національного законодавства та відповідності верховенства права. Також, слідчим суддею встановлено, що на даний час забезпечується «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав ОСОБА_4 , відповідно існує пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються органом досудового розслідування, та метою, яку прагнуть досягти.

Відтак, слідчий суддя вважає, що адвокатом на даній стадії кримінального провадження, в силу принципу змагальності сторін, не доведено необґрунтованості накладення арешту на майно, не доведено відсутності потреби в продовженні дії такого заходу забезпечення, тому, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для подальшого втручання у права особи, у тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності та вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту.

Керуючись статтями 170-175, 309, 379, 392, 532 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1