Житомирський апеляційний суд
Справа №289/555/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/673/25
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали контрольного судового провадження №289/555/25 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 28 травня 2025 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 26 липня 2025 року включно, без визначення розміру застави,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Вказує, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу на даний час відпали, оскільки допитані всі свідки, а також обвинувачений раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину, на яку сплачує аліменти, позитивно характеризується та має постійне місце проживання.

Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 28 травня 2025 продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 26.07.2025 включно, без визначення розміру застави.

Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

В обґрунтування свого рішення суд послався на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 КК України, одне з яких є тяжким злочином, а тому під тяжкістю можливого покарання може переховуватися від суду, враховуючи і те, що залишив місце злочину, у якому обвинувачується. Ризик незаконного впливу на інших учасників кримінального провадження обгрунтований тим, що судовий розгляд триває, а тому обвинувачений може здійснювати спроби впливу на вказаних осіб з метою уникнення покарання.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали контрольного судового провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України вирішення питань судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу. Зокрема, у ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції повністю дотримано вимоги ст.ст. 176-178 183, 196, 199, 331 КПК України.

Так, з контрольного судового провадження №289/555/25 вбачається, що в провадженні Радомишльського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 КК України.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 КК України, одне з яких є тяжким злочином, вчинені проти життя та здоров`я особи, проти безпеки руху та експлуатації транспорту, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку цього діяння, та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк до трьох років, а тому під тяжкістю можливого покарання може переховуватися від суду у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а також здійснити незаконний вплив на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність наявності ризиків, передбачених п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки не наведено доказів щодо зменшення ризиків, які існували під час постановлення судом попередніх ухвал про застосування та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 .

На думку колегії суддів, на етапі судового розгляду лише такий запобіжний захід як тримання під вартою зможе дієво запобігти вказаним ризикам, які прокурором доведено, що виключає можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, враховуючи наслідки кримінальних правопорушень, загибель неповнолітньої ОСОБА_9 , а також поведінку підозрюваного одразу після ДТП, залишення потерпілої в небезпеці, апеляційний суд погоджується з висновками суду про неможливість на даний час застосування застави як альтернативного запобіжного заходу відповідно до п.2 ч.4 ст.183 КПК України.

Враховуючи доведеність прокурором неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою до обвинуваченого та доведеність наявності ризиків, передбачених п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду та здійснити незаконний вплив на потерпілих та свідків, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вказаним ризикам.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Також, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Посилання апелянта на те, що запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою зможе повною мірою забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки стороною захисту не наведено переконливих аргументів, які б свідчили про наявність достатніх стримуючих факторів від порушень з боку обвинуваченого своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину, аліменти сплачував до дня затримання, позитивно характеризується, має постійне місце проживання, що свідчить про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки вказані обставини враховані судом та вони не зменшують встановлені судом ризики.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом на даному етапі не встановлено та стороною захисту не доведено.

Всі викладені захисником апеляційні доводи були предметом дослідження судом першої інстанції при продовженні запобіжного заходу та їм надана належна оцінка, з якою погоджується колегія суддів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника не можуть слугувати підставою для скасування ухвали суду, яка відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

На підставі викладеного, ухвала суду є законною та обґрунтованою, тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 28 травня 2025 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 26 липня 2025 року, без визначення розміру застави без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :