Справа № 301/448/25
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

07.07.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження №11-кп/4806/267/25, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 , в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_6 , на ухвалу Іршавського районного суду від 14 травня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Іршавського районного суду від 14 травня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено підозрюваному ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, до 12.07.2025 року включно, без визначення розміру застави.

З цієї ухвали слідує, що у провадженні Іршавського районного суду перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ст. 307 ч. 1 та ч. 2, ст. 309 ч. 2 КК України.

Ухвалою слідчої судді Іршавського районного суду від 21.01.2025 року по кримінальному провадженню №0000002 від 01.01.2025 року відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 19 березня 2025 року.

Одночасно ОСОБА_5 визначено розмір застави та покладено обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

28 січня 2025 року ОСОБА_5 звільнений з-під варти з ДУ «Закарпатська установа виконання покарань (№9)», у зв`язку із внесенням 27 січня 2025 року заставодавцем ОСОБА_7 застави в сумі 242240 грн.

Ухвалою Іршавського районного суду від 01.04.2025 року звернуто в дохід держави заставу в розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242240 грн., обрано відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави, визначено строк дії вказаної ухвали до 31 травня 2025 року включно.

14.05.2025 року прокурор ОСОБА_8 подав клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою на 60 днів без визначення розміру застави.

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що 14 січня 2025 року близько о 20:18 години, знаходячись в гаражному приміщенні біля будинку №53 в м. Іршава по вулиці Білецькій, Хустського району, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, маючи при собі психотропну речовину - метамфетамін, яку незаконно зберігав при собі з метою збуту та у ході проведення оперативної закупки психотропної речовини незаконно збув ОСОБА_9 за 3000 гривень.

19 січня 2025 року близько о 19:07 години ОСОБА_5 , знаходячись в приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_1 , діючи з прямим умислом, повторно, з корисливих мотивів, маючи при собі психотропну речовину метамфетамін, яку незаконно зберігав при собі з метою збуту та у ході проведення оперативної закупки наркотичної речовини незаконно збув ОСОБА_9 за 3500 гривень.

Продовжуючи здійснювати свою протиправну діяльність, пов`язану з незаконним зберіганням наркотичного засобу, ОСОБА_5 у не встановлений досудовим розслідуванням час, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин та місці, діючи з прямим умислом, придбав у невстановленої досудовим розслідуванням особи психотропну речовину, обіг якої обмежено - метамфетамін, загальною масою (у перерахунку на метамфетамін основу) 1,7407 г. Надалі, ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, з невстановленого досудовим розслідуванням часу по 19:20 годин 19 січня 2025 року без мети збуту зберігав у зовнішній лівій кишені своєї куртки вказану психотропну речовину, обіг якої обмежено - метамфетамін, загальною масою 1,7407 г.

19 січня 2025 року у період часу з 19:20 годин по 21:22 годин, під час складання протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, у лівій зовнішній кишені куртки затриманого ОСОБА_5 було виявлено та вилучено прозорий пластиковий шприц із надписом «Юрія-Фарм», в середині якого знаходилась психотропна речовина, обіг якої обмежено - метамфетамін, загальною масою (у перерахунку на метамфетамін основу) 1,7407 г.

21 лютого 2025 року ОСОБА_5 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених: ч. 1 ст. 307 КК України - незаконне зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин; ч. 2 ст. 307 КК України - незаконне зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин, вчинене повторно; ч. 2 ст. 309 КК України - незаконне придбання, зберігання психотропних речовин без мети збуту, якщо предметом таких дій були психотропні речовини у великих розмірах.

На думку прокурора, ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ст. 307 ч. 1 та ч. 2, ст. 309 ч. 2 КК України, що підтверджується такими матеріалами: рапортом про виявлення злочину від 01.01.2025 року; рапортом про особу, яка причетна до скоєння злочину від 01.01.2025 року; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 19.01.2025 року; протоколом огляду місця події від 19.01.2025 року; висновком експерта №СЕ-19/107-25/555-НЗПРАП від 17.01.2025 року; висновком експерта №СЕ-19/107-25/687-НЗПРАП від 23.01.2025 року; висновком експерта №СЕ-19/107-25/688-НЗПРАП від 23.01.2025 року; постановами про проведення контролю за вчиненням злочину від 08.01.2025 року та від 17.01.2025 року; протоколами про результати проведення оперативної закупки від 14.01.2025 року та від 19.01.2025 року; протоколом за результатами проведення НСРД від 01.02.2025 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 20.01.2025 року.

Враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавленні волі на строк до десяти років з конфіскацією майна, і він усвідомлює, що вчинив тяжкі злочини та у разі доведення вини йому загрожує покарання у виді позбавлення волі, тому менш суворі запобіжні заходи, на думку прокурора, не здатні забезпечити належне виконання обвинуваченим ОСОБА_5 процесуальних обов`язків.

З огляду на всі обставини в сукупності, наявність обґрунтованої підозри, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим злочинів, в тому числі, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, існують ризики, що ОСОБА_5 , знаходячись на волі може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме: може переховуватись від суду, зважаючи на те, що ОСОБА_5 не працюючий, після самовільного залишення військової частини до суду не з`явився; крім того, відносно ОСОБА_5 у Іршавському районному суді перебуває обвинувальний акт про обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 та ч.2 ст. 307 КК України (справа №301/1030/22); може з метою уникнення кримінальної відповідальності незаконно впливати на свідків по даному кримінальному провадженню і даний ризик зберігається до отримання їхніх показань безпосередньо судом під час розгляду справи по суті, тому не виключена ймовірність того, що обвинувачений, не будучи обмежений у спілкуванні зі свідками, яким відомі обставини вчинення злочину, може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу з метою їх спонукання до ненадання в суді показань, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі; ОСОБА_5 усвідомлює вчинення ним тяжких злочинів та міру покарання, яка може бути призначена йому, вчинив інкриміновані злочини в місті, в денну пору доби, тобто він особливо не приховував вчинення злочинів; ОСОБА_5 володіє навичками щодо незаконного збуту наркотичних засобів, що дає підстави вважати, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; обвинувачений повторно вчинив тяжкі злочини, тобто є підстави вважати, що, будучи на волі, ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення є дійсним з огляду на обставини, встановлені ст.178 КПК України щодо обвинуваченого, в тому числі з огляду на сам характер та тяжкість інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень.

Застосування більш м`яких запобіжних заходів унеможливлює запобігання наведеним у клопотанні та встановлених судом ризикам. Не обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не забезпечить виконання обвинувачуваним покладених на нього процесуальних обов`язків, що в подальшому може призвести до не виконання завдань кримінального судочинства та забезпечення судового розгляду. Просив клопотання задовольнити.

Ухвалою слідчого судді зазначено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів: за ч. 1 ст. 307 КК України, за ч. 2 ст. 307 КК України, та за ч. 2 ст. 309 КК України. Ухвалою слідчої судді Іршавського районного суду від 21.01.2025 року у кримінальному провадженні №0000002 від 01.01.2025 року відносно ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 19 березня 2025 року. Одночасно ОСОБА_5 визначено розмір застави та покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України. Після чого, 28 січня 2025 року ОСОБА_5 звільнений з-під варти з ДУ «Закарпатська установа виконання покарань (№9)», у зв`язку із внесенням 27 січня 2025 року заставодавцем ОСОБА_7 застави в сумі 242240 грн. В подальшому, обвинувачений ОСОБА_5 , будучи обізнаним про перебування у провадженні Іршавського районного суду кримінального провадження, після внесення 27.01.2025 року застави та звільнення з-під варти порушив покладені на нього обов`язки та неодноразово ухилився від явки до суду, тому ухвалою Іршавського районного суду від 01.04.2025 року заставу в розмірі 242240 грн. звернено в дохід держави та обрано відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави, строком дії до 31 травня 2025 року включно. Разом з цим, слідчий суддя зазначив, що на даний час у провадженні Іршавського районного суду також перебуває кримінальне провадження №0000342 від 18.10.2021 року про обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 1, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 317 КК України, у якому також звернуто в дохід держави заставу в сумі 173670 грн. та застосовано відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Крім того, будучи призваним на військову службу за мобілізацією, обвинувачений ОСОБА_5 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , у зв`язку з чим повідомлення про злочин скеровано до ТУ ДБР у м. Рівне для внесення відомостей про злочин до ЄРДР. Слідчий суддя констатував, що вищевказані обставини свідчать про схильність ОСОБА_5 до вчинення правопорушень. При прийнятті рішення про продовження запобіжного заходу, слідчий суддя зауважив, що в обвинуваченого немає постійного місця роботи. Разом з цим, слідчий суддя вказав про існування ризиків, передбачених ст. 177 ч.1 п. 1, 3, 4, 5 КПК України, які не зменшилися та виправдовують тримання обвинуваченого під вартою. Оскільки обвинуваченим ОСОБА_5 у цьому кримінальному провадженні порушено запобіжний захід у вигляді застави, при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою місцевий суд, відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України, розмір застави не визначив.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, обвинувачений ОСОБА_5 , в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу. Вказує, що у клопотанні сторони обвинувачення, а також в оскаржуваному судовому рішенні відсутнє належне обґрунтування доведеності того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатен запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України. Апелянт наголошує, що з боку ОСОБА_5 не буде жодних порушень, пов`язаних із визначеними ризиками. Крім того, вказує на відсутність посилань на матеріали справи, які б підтверджували наявність одного або кількох таких ризиків. На його думку, продовження строку тримання під вартою є необґрунтованим. Просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою частково задоволити клопотання прокурора. Застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби. У разі, якщо апеляційний суд прийде до висновку про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, визначити заставу у розмірі, передбаченому ч. 5 ст. 182 КПК України.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності учасників контрольного провадження, неявка яких, з огляду на положення ст. 405, 422 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд справи за відсутності учасників, апеляційний суд бере до уваги, що: учасники судового провадження належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджується матеріалами, зокрема довідкою про доставку смс повідомлення адвокату ОСОБА_6 (а. с. 82), довідкою про доставку електронного листа на адресу прокуратури (а. с. 83). Вказані учасники клопотань чи заяв про відкладення розгляду чи поважність причин неявки до апеляційного суду не подали. Разом з цим, береться до уваги те, що прокурор ОСОБА_10 03.07.2025 подав заяву, у якій вказує, що 30.06.2025 року ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, перевіривши матеріали контрольного провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий. У разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в умовах воєнного стану продовження строку тримання під вартою здійснюється у порядку, встановленому статтею 615 цього Кодексу. Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Висновок суду першої інстанції про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні висновки такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з матеріалами та обставинами кримінального провадження.

Місцевий суд при вирішенні питання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтовано взяв до уваги, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів: за ч. 1 ст. 307 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років, за ч. 2 ст. 307 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна. Також обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, передбачено ч. 2 ст. 309 КК України, за який передбачено покарання у виді штрафу від двох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк до трьох років. При цьому, судом першої інстанції також обґрунтовано взято до уваги, що ухвалою слідчої судді Іршавського районного суду від 21.01.2025 року у кримінальному провадженню №0000002 від 01.01.2025 року відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 19 березня 2025 року з визначенням розміру застави та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Також обґрунтовано взято до уваги, що 28 січня 2025 року ОСОБА_5 звільнений з-під варти з ДУ «Закарпатська установа виконання покарань (№9)», у зв`язку із внесенням 27 січня 2025 року заставодавцем ОСОБА_7 застави в сумі 242240 грн. Після внесення застави, обвинувачений ОСОБА_5 , будучи обізнаним про перебування у провадженні Іршавського районного суду кримінального провадження, після внесення 27.01.2025 року застави та звільнення з-під варти порушив покладені на нього обов`язки та неодноразово ухилився від явки до суду, тому ухвалою Іршавського районного суду від 01.04.2025 року заставу в розмірі 242240 грн. звернено в дохід держави та обрано відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави, строком дії до 31 травня 2025 року включно.

Разом з цим, взято до уваги, що у провадженні Іршавського районного суду також перебуває кримінальне провадження №0000342 від 18.10.2021 року про обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 1, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 317 КК України, по якому також звернуто в дохід держави заставу в сумі 173670 грн. та застосовано відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Крім того, будучи призваним на військову службу за мобілізацією, обвинувачений ОСОБА_5 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , у зв`язку з чим повідомлення про злочин скеровано до ТУ ДБР у м. Рівне для внесення відомостей про злочин до ЄРДР.

Колегія суддів, з огляду на тяжкість кримінальних правопорушень, інкримінованих ОСОБА_5 за які йому може бути призначено покарання, а саме: за ч. 1 ст. 307 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років; за ч. 2 ст. 307 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна; за ч. 2 ст. 309 КК України покарання у виді штрафу від двох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк до трьох років, у тому числі і даних про особу обвинуваченого (немає постійного місця роботи), доходить висновку про те, що є обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідка у кримінальному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що перешкоджатиме швидкому та об`єктивному розгляду кримінального провадження, що в свою чергу свідчить і про обґрунтованість висновку суду першої інстанції і в цій частині.

Колегія суддів також вважає, що продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідним із метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого, у зв`язку з чим, обґрунтованим і належним чином умотивованим, вважає і висновок суду першої інстанції про те, що обраний запобіжний захід, а також встановлені ризики, передбачені ст. 177 ч. 1 п. 1, 3, 4, 5 КПК України виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Разом з цим, ухвалою суду встановлено, що районним судом 14.05.2025 року ОСОБА_5 підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави. З цієї ухвали слідує, що обираючи відносно ОСОБА_5 найбільш суворий запобіжний захід слідчим суддею враховано наявність обґрунтованої підозри у вчиненні тяжких злочинів у сфері незаконного обігу наркотиків, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, а також особу обвинуваченого, наявні ризики, визначені ст. 177 ч. 1 п. 1, 3, 4, 5 КПК України. Крім того, взято до уваги, що ОСОБА_5 у цьому кримінальному провадженні порушено запобіжний захід у вигляді застави.

Ураховуючи встановлені обставини, які були враховані при продовженні ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи захисника щодо відсутності належного обґрунтування, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатен запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Із цих підстав, суд апеляційної інстанції також відхиляє і твердження апеляційної скарги про відсутність посилань у матеріалах справи на наявність одного або кількох ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

При цьому, колегія суддів вважає, що застосований щодо ОСОБА_5 запобіжний захід, відповідає характеру та тяжкості інкримінованих йому діянь, зокрема і порушення ним запобіжного заходу у вигляді застави, а також тяжкості можливого покарання, - виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого.

У зв`язку з цим, вимоги апеляційної скарги про скасування ухвали суду першої інстанції та обрання щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби або визначення розміру застави, апеляційний суд не бере до уваги і відхиляє як безпідставні та необґрунтовані, зазначивши, що існують обґрунтовані підстави вважати, що застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 , ніж тримання під вартою може призвести до неналежного виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків як обвинуваченого.

Разом із тим, колегія суддів звертає увагу на те, що стороною захисту не надано доказів, зокрема висновків лікарів тощо, які б свідчили про наявність у ОСОБА_5 таких захворювань, які б унеможливлювали тримання його під вартою.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті переховуватися від суду, незаконного впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, чи перешкоджати кримінальному провадженню, або вчинити інше кримінальне правопорушення, однак, обставини, за яких він обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, їх тяжкість, а також інші наведені вище обставини, у тому числі і дані про його особу, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалюючи судове рішення про обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, місцевим судом взято до уваги і положення ст. ст. 182, 183 КПК України, та обґрунтовано не визначено розмір застави, оскільки обвинуваченим ОСОБА_5 у цьому кримінальному провадженні порушено запобіжний захід у вигляді застави, при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з чим апеляційний суд відхиляє і вимоги апеляційної скарги про визначення обвинуваченому застави.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Строк тримання підозрюваного ОСОБА_5 під вартою слідчий суддя встановив відповідно до вимог ч. 1 ст. 197 КПК України.

Інші обставини, які б давали підстави для скасування судового рішення апеляційним судом не встановлено.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має, а ухвала слідчого судді, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі не вказується як в апеляційній скарзі, так і не посилалася сторона захисту під час її розгляду.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_6 , відхилити.

Ухвалу Іршавського районного суду від 14 травня 2025 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: