Справа №949/577/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2025 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дубровиця кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000398 від 19 грудня 2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , одруженого, непрацюючого, освіти середньої спеціальної, раніше не судимого, громадянина України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України,

В С Т А Н О В И В:

18 грудня 2024 року близько 16 год. ОСОБА_5 з метою незаконної порубки дерев, приїхав в квартал 66 виділ 4 Золотинського лісництва Філії «Поліський лісовий офіс» ДСГП «Ліси України» Висоцьке надлісництво, що поблизу с. Озерськ Сарненського району Рівненської області, де реалізовуючи свій протиправний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в порушення вимог ст. 69 Лісового кодексу України, не маючи спеціального документу для використання лісових ресурсів, лісорубного або лісового квитка, тим самим не маючи права здійснювати порубку дерев державної форми власності, з корисливих мотивів, здійснив незаконну порубку 8 (восьми) сироростучих дерев породи береза, заподіявши державі шкоди, відповідно до висновку експерта, на загальну суму 32683,20 грн.

В подальшому, маючи намір на незаконне перевезення зрубаних дерев, 18 грудня 2024 року, у вечірню пору доби, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 на тракторі колісному XINGTAI Т244ТНL, реєстраційний номер НОМЕР_1 з возом кустарного виробництва, що перебуває у його користуванні, знову поїхав у вище вказаний лісовий масив на місце незаконної порубки, де завантажив колоди (відрізки) деревини породи береза різної довжини на віз кустарного виробництва та поїхав в напрямку с. Озерськ, однак о 22 годині був виявлений працівниками Висоцького надлісництва неподалік від місця незаконної порубки.

Будучи допитаним в ході судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_5 не оспорюючи час, місце, спосіб, вид, мотив і мету, форму вини та повністю підтвердив обставини вчиненого ним кримінального правопорушення. Зокрема, вказуючи при цьому, що викладенні обставини в обвинувальному акті визнає. Зазначив, що дійсно 18 грудня 2024 року у Золотинському лісництві здійснив вирубку дерев породи береза, які порізав на колоди та мав намір перевезти їх з лісового масиву. Вирубку дерев здійснив для власних потреб. Щиро розкаюється в вчиненому.

До вчиненого обвинувачений ставиться критично, шкодує про вчинене та просить суд його суворо не карати, запевняючи, що такого більше не повториться.

Представник потерпілої особи ОСОБА_6 зважаючи на визнання вини обвинуваченим, просить прищначити останньому покарання, що не пов`язане з позбавленням волі.

Також в судовому засіданні, за клопотанням захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 , було допитано у якості свідка заступника начальника СВ ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_7 , яким було проведено розрахунок збитків, які лягли в основу поданого прокурором пцивільного позову.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні заявив клопотання, в якому просить розглянути кримінальне провадження не досліджуючи докази щодо тих обставин, які не оспорюються, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнає повністю.

Просив визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік, до речових доказів, а саме трактора колісного XINGTAI Т244THL, реєстраційний номер НОМЕР_1 та возу кустарного виробництва застосувати спеціальну конфіскацію відповідно до положень ст.96-2 КК України.

Представник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_4 просив до ОСОБА_5 застосувати ст. 69 КК України та призначити більш м"яке покарання ніж передбачає санкція інкрімінованої йому статті й остаточне покарання визначити у виді штрафу в мінімальному розмірі. Речоі докази на які накладено арешт, а саме трактор коліснй XINGTAI Т244THL, реєстраційний номер НОМЕР_1 та віз кустарного виробництва повернути власнику - ОСОБА_5 .

Обвинувачений підтримав позицію свого захисника та просив застосувати до нього покарання у виді штрафу та повернути арештовані речові докази.

Отже, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав себе винним, тому, за згодою сторін, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження таких доказів по справі, як покази свідків та інші докази, що були зібрані в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності позиції, а також фактичні обставини справи ніким не оспорюються, учасникам судового провадження було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

Таким чином, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Враховуючи викладене, судом зроблено висновок про те, що вину обвинуваченого ОСОБА_5 доведено повністю, а тому кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 246 КК України, як незаконна порубка дерев у лісах, перевезення незаконно зрубаних дерев, що заподіяли істотну шкоду, є правильною.

Відповідно до ст. 65 КК України та п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" (з наступними змінами) (далі - постанова №7), призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 246 КК України, згідно ст. 12 КК України класифікується, як нетяжкий злочин.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує наступні обставини.

Характеризуючи особу обвинуваченого ОСОБА_5 , суд враховує те, що він раніше не судимий (а.п. 111), на обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває (а.п. 112), за місцем проживання характеризується позитивно (а.п. 110).

Обставинами, яка пом`якшують покарання ОСОБА_5 , згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 , що передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлено.

У п. 2 постанови №7 зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

У п. 4 вказаної постанови №7, Верховний Суд України зазначив, що виходячи з того, що встановлення пом`якшувальних та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Разом з тим, наведений у ч. 1 ст. 67 КК України перелік обставин, що обтяжують покарання, є вичерпним, тому суд не вправі посилатись у вироку як на обтяжуючі і враховувати при призначенні покарання інші обставини, не передбачені цією статтею (п. 6 постанови №7).

Відповідно до п. 1 постанови №7, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Вказані роз`яснення узгоджуються і з положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п. 113 рішення ЄСПЛ в справі "Коваль проти України" від 19 жовтня 2006 року суд наголосив, що "основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь - якого кримінального обвинувачення".

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19 лютого 2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Тому, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети: кари, виправлення винної особи і запобігання вчиненню винним нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи "Бакланов проти росії" від 09 червня 2005 року, "Фрізен проти росії" від 24 березня 2005 року, "Ісмайлова проти росії" від 29 листопада 2007 року).

Тобто, суд має призначити покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання з урахуванням справедливості відносно конкретної особи, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень (ч. 2 ст. 50 КК України).

Також суд враховує практику Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладену у постанові по справі №634/609/15-к від 01 лютого 2018 року, згідно якої поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання "може", "вправі"; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема "особа винного", "щире каяття" тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (ст.ст. 66, 67 КК України), визначенні "інших обставин справи", можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа "Довженко проти України"), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Таким чином, визначаючи міру і вид покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, дані про особу обвинуваченого, а також те, що він повністю визнавши свою вину, щиро розкаявся, тому вважає доцільним призначити обвинуваченому покарання в межах санкції статті інкримінованої за вказане кримінальне правопорушення, у виді пробаційного нагляду, оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, що повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що визначене покарання у виді пробаційного нагляду буде законним, справедливим, достатнім для забезпечення виконання завдань кримінального судочинства в частині виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Крім того, таке покарання обвинуваченому, на думку суду, буде відповідати принципу пропорційності обмеження прав та легітимної мети покарання, який передбачений Європейською конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та відповідатиме особі ОСОБА_5 тому вважає доцільним призначити обвинуваченому покарання в межах санкцій статті інкримінованого за вказане кримінальне правопорушення саме у виді пробаційного нагляду із покладенням передбачених ч. 2 ст. 59-1 КК України обов`язків, який обчислюється з дня постановки на облік уповноваженим органом з питань пробації (ст. 49-2 КВК України), оскільки таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, що повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що визначене покарання у виді пробаційного нагляду, на думку суду, зважаючи на контроль органу пробації за поведінкою засудженого, буде дієвим і виправданим та повністю відповідати принципу пропорційності обмеження прав та легітимної мети покарання, який передбачений Європейською конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та відповідатиме особі ОСОБА_5 .

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави.

Враховуючи, що санкція інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення - ч. 1 ст. 246 КК України - передбачає покарання у виді штрафу від тисячі до тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційним наглядом на строк до трьох років, або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на той самий строк, суд вважає за необхідне відповідно до ст.ст. 96-1, 96-2 КК України застосувати до обвинуваченого заходи кримінально-правового характеру у вигляді спеціальної конфіскації, яка полягає у конфіскації у обвинуваченого у власність держави транспортного засобу, а саме трактора колісного XINGTAI Т244THL, реєстраційний номер НОМЕР_1 та возу кустарного виробництва.

Крім цього, суд, вважає за необхідне зняти арешт з речових доказів по справі, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Дубровицького районного суду Рівненської області від 23 грудня 2024 року накладено арешт на трактор колісний XINGTAI Т244THL, реєстраційний номер НОМЕР_1 та віз кустарного виробництва.

У зв`язку з тим, що провадження по даній кримінальній справі закінчується, суд вважає, що відпала потреба в подальшому застосуванні арешту на зазначене майно, оскільки зняття вказаного обтяження не перешкоджає виконанню судового рішення в майбутньому.

Процесуальні витрати по справі підлягають стягненню із обвинуваченого, відповідно до вимог ст. 124 КПК України.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.

Щодо вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні варто зазначити наступне.

Прокурор в рамках даного кримінального провадження подав цивільний позов в інтересах держави в особі Дубровицької міської ради Сарненського району Рівненської області про відшкодування збитків, завданих внаслідок незаконної порубки лісових культур в розмірі 32683,20 гривень.

Вказує, що факт протиправної поведінки відповідача, його вина, шкода, внаслідок порушення ним природоохоронного законодавства, а також причинно-наслідковий зв`язок між діями та завданою шкодою встановлено. Тому, шкода, заподіяна порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, підлягає відшкодуванню до відповідних бюджетів органів місцевого самоврядування за місцем заподіяння такої шкоди, у даному випадку на спеціальний фонд Дубровицької міської ради Сарненського району Рівненської області, на території якої здійснено незаконну порубку дерев.

У судовому засіданні прокурор підтримав заявлений позов, пояснивши, що наполягає на повному відшкодуванні спричиненої майнової шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 .

Представник потерпілої юридичної особи Дубровицької міської ради ОСОБА_6 - цивільний позивач, у судовому засіданні позов підтримала, просила його задоволити.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Філії "Поліський лісовий офіс" Висоцького надлісництва ОСОБА_8 у судове засідання не з`явилася, подавши заяву про розгляд кримінального провадження без її участі. Зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Разом з тим, просить скасувати арешт на речові докази, а саме лісопродукцію та повернути дану лісопродукцію законному володільцю Філії "Поліський лісовий офіс" Висоцьке лісництво.

Як встановлено в ході розгляду кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_5 - цивільний відповідач, цивільний позов визнав у повному обсязі.

Дослідивши матеріали цивільного позову, заслухавши доводи сторін, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому (ч. 1 ст. 129 КПК України).

Як вбачається з положень ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

У п. 7 ч. 1 ст. 368 КПК України зазначено, що, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.

Так, відповідно до ст. 105 Лісового кодексу України (далі - ЛК України), відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у незаконному вирубуванні дерев та чагарників.

Згідно ст. 107 ЛК України, відповідач зобов`язаний відшкодувати шкоду, заподіяну ним лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законом України.

Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 4 ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземні юридичні і фізичні особи та особи без громадянства зобов`язані відшкодувати шкоду, завдану ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Враховуючи, що визнання цивільного позову обвинуваченим не суперечить вимогам закону (ст.ст. 16, ч.1 ст. 1166, ст. 1190, ч. 2 ст. 1192 ЦК України), керуючись ч. 4 ст. 174 ЦПК України, суд приходить до висновку, що цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди підлягає задоволенню у повному обсязі. За таких обставин, із обвинуваченого ОСОБА_5 слід стягнути на користь Дубровицької міської ради Сарненського району Рівненської області 32683,20 грн. збитків, завданих внаслідок незаконної порубки лісових культур.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373, 374, 394, 395КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, призначивши йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік.

Згідно ч. 2 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дубровицького районного суду Рівненської області від 23 грудня 2024 року арешт на майно, яке визнано речовими доказами скасувати.

На підставі ст.ст. 96-1, 96-2 КК України в порядку спеціальної конфіскації конфіскувати у власність держави: трактор колісний XINGTAI Т244THL, реєстраційний номер НОМЕР_1 та віз кустарного виробництва.

Речові докази:

- колоди деревини породи береза об`ємом 1,5 м3, які зберігаються на території Золотинського лісництва Філії "Поліський лісовий офіс" ДСГП "Ліси України" Висоцьке надлісництво, що за адресою: с. Золоте, вул. Лесі Українки, 172а, Сарненського району Рівненської області - конфіскувати в дохід держави в порядку спеціальної конфіскації згідно ст.96-2 КК України;

- 15 зрізів з пнів деревини породи береза, 15 зрізів з нижніх частин комлевих колод деревини породи береза, що зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів ВП №1 Сарненського РВП ГУНП Рівненської області - знищити;

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь держави документально підтверджені витрати на проведення судової трасологічної експертизи, за експертною спеціальністю 4.2 "Дослідження знарядь, агрегатів, інструментів і залишених ними слідів, ідентифікація цілого за частинами" у розмірі 6367,20 грн. (шість тисяч триста шістдесят сім гривень двадцять копійок) (висновок експерта №СЕ-19/118-25/295-ТР від 04.02.2025), судової інженерно-екологічної експертизи за експертною спеціальністю 10.19 "Дослідження обставин та організаційно-технічних причин і наслідків впливу техногенних джерел на об`єкти довкілля" (висновок експерта №896-Е від 25.02.2025) у розмірі 10177,92 грн. (десять тисяч сто сімдесят сім гривень дев`яносто дві копійки), що разом становить 16545,12 грн. (шістнадцять тисяч п`ятсот сорок п`ять гривень дванадцять копійок).

Цивільний позов прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Сарненської окружної прокуратури ОСОБА_3 поданий в інтересах держави в особі Дубровицької міської ради до обвинуваченого ОСОБА_5 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Філії "Поліський лісовий офіс" Висоцького надлісництва про стягнення шкоди, завданої незаконною порубкою лісових культур - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Дубровицької міської ради Сарненського району Рівненської області () 32683,20 грн. (тридцять дві тисячі шістсот вісімдесят три гривні двадцять копійок) збитків, завданих внаслідок незаконної порубки лісових культур.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Дубровицького

районного суду: ОСОБА_1