печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у залі суду судове провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 03.06.2024 у кримінальному провадженні № 0001056 від 12.12.2023,

ВСТАНОВИВ:

10.03.2025 в провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0001056 від 12.12.2023, що накладений ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва у справі № 759/11324/24 від 03.06.2024 на майно підозрюваного ОСОБА_4 , а саме на рахунки відкриті в АТ КБ «ПриватБанк» (), АТ «Сенс Банк» () , АТ «Універсал Банк» (), АТ «А-Банк» (), АТ «Райфайзен Банк» (), АТ «Пумб» (), ПАТ «Банк Восток» (), АТ «МТБ БАНК» (), АТ «ОТП Банк» (), ПАТ «Акордбанк» (), а також електронні гаманці криптовалют відкритих на міжнародних криптовалютних біржах: «Binance», «ByBit», «KuCoin», ТОВ «Бінанс Україна» (), ТОВ "БАЙБІТ ФІНТЕХ ЮКРЕЙН" (), ПП «КК «Коін» (), та грошові кошти, що знаходяться і надходять на нього.

Заявник обґрунтовує подане клопотання про скасування арешту майна тим, що арешт було накладено з метою забезпечення можливості подальшої конфіскації майна як виду кримінального покарання, оскільки інкримінована ОСОБА_4 на той момент стаття Кримінального кодексу України передбачала таку санкцію. Проте 08.01.2025 слідчим Головного слідчого управління Національної поліції України змінено повідомлення про підозру стосовно ОСОБА_4 - на ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 190 КК України, санкція яких не передбачає конфіскацію майна як виду покарання. У зв`язку з цим відсутні правові підстави для подальшого застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна.

У судове засідання представник заявника не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином. Адвокат ОСОБА_3 подав до суду заяву про розгляд клопотання у його відсутність вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник сторони обвинувачення в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином. До суду надійшли письмові заперечення старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_5 .

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність осіб, які не з`явились, на підставі наданих доказів.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що слідчими Головного слідчого управління Національної поліції України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0001056 від 12.12.2023 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190, ст. 200 КК України.

03.06.2024 ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва задоволено клопотання старшого слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001056 від 12.12.2023 та накладено арешт на рахунки відкриті в АТ КБ «ПриватБанк» (), АТ «Сенс Банк» () , АТ «Універсал Банк» (), АТ «А-Банк» (), АТ «Райфайзен Банк» (), АТ «Пумб» (), ПАТ «Банк Восток» (), АТ «МТБ БАНК» (), АТ «ОТП Банк» (), ПАТ «Акордбанк» (), а також електронні гаманці криптовалют відкритих на міжнародних криптовалютних біржах: «Binance», «ByBit», «KuCoin», ТОВ «Бінанс Україна» (), ТОВ "БАЙБІТ ФІНТЕХ ЮКРЕЙН" (), ПП «КК «Коін» (), та грошові кошти, що знаходяться і надходять на нього, з метою конфіскації майна як виду покарання.

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у заявника права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 03.06.2024 при накладенні арешту слідчий суддя виходив з того, що арешт спрямований на забезпечення кримінального провадження в частині виконання додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Стороною обвинувачення не надано жодних доказів, які б обґрунтовували наявність логічних чи об`єктивних підстав для накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_4 , з огляду на те, що інкриміноване йому кримінальне правопорушення не передбачає конфіскацію майна як виду покарання.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Враховуючи викладене, існуюча правова підстава для арешту майна спростовується заявником, а також враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як представник органу досудового розслідування не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння ОСОБА_4 належним йому майном, оскільки правових підстав для накладення арешту на майно власником якого є підозрюваний ОСОБА_4 , стороною обвинувачення не доведено, у зв`язку з чим вважає за доцільне скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 167, 170,171, 172, 173, 174, 379 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт, накладений 03.06.2024 ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва у судовій справі № 759/11324/24 на майно підозрюваного ОСОБА_4 , а саме на рахунки відкриті в АТ КБ «ПриватБанк» (), АТ «Сенс Банк» () , АТ «Універсал Банк» (), АТ «А-Банк» (), АТ «Райфайзен Банк» (), АТ «Пумб» (), ПАТ «Банк Восток» (), АТ «МТБ БАНК» (), АТ «ОТП Банк» (), ПАТ «Акордбанк» (), а також електронні гаманці криптовалют відкритих на міжнародних криптовалютних біржах: «Binance», «ByBit», «KuCoin», ТОВ «Бінанс Україна» (), ТОВ "БАЙБІТ ФІНТЕХ ЮКРЕЙН" (), ПП «КК «Коін» (), та грошові кошти, що знаходяться і надходять на нього.

Ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню.

Слідчий суддя ОСОБА_1