У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , підозрюваного ОСОБА_3 , його захисника адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгород скаргу захисника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 у кримінальному провадженні за №0000281 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.12.2023 року за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 240 та ч. 5 ст. 191 КК України, про скасування повідомлення про підозру, -

ВСТАНОВИВ:

Захисник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із скаргою, у якій просить скасувати повідомлення про підозру у вчиненні ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України від 10 лютого 2025 року в цілому і повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлення про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 240 і ч. 5 ст. 191 КК України від 19 березня 2025 року в частині, що стосується підозри у вчиненні ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України.

Скаргу обґрунтовано тим, що слідчим управлінням ГУ НП України в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000281 від 08 грудня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 240 та ч. 5 ст. 191 Кримінального кодексу України. 10 лютого 2025 року ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3ст. 240 КК України, - незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення, вчинене за попередньою змовою групою осіб службовою особою з використанням службового становища. 19 березня 2025 року ОСОБА_3 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. З ст. 240 і ч. 5 ст. 191 КК України.

Захисником ОСОБА_3 засобами електронної пошти 22 квітня 2025 року отримана відповідь ДП «Санаторій «Сонячне Закарпаття» на адвокатський запит (матеріали експертизи № 1246-Е від 18 квітня 2025 року), яка стала підставою для звернення до слідчого судді із даною скаргою.

Захисник вказує, що повідомлення про підозру у вчиненні ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України від 10 лютого 2025 року в цілому і повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлення про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 240 і ч. 5 ст. 191 КК України від 19 березня 2025 року в частині, що стосується підозри у вчиненні ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України є необгрунтованими і незаконними, не базуються на матеріалах кримінального провадження і підлягають скасуванню, з огляду на таке:

Розвідка і розробка свердловин № 10-к(р) і № 13-р була здійснена ще у 1956-1963 роках (експлуатаційні запаси вуглекислих мінеральних вод затверджені Протоколом ДКЗ СРСР № 4358 від 08 липня 1964 року).

В подальшому, періодично, ДП «Санаторій «Сонячне Закарпаття» отримувало спеціальні дозволи на користування надрами.

Так, у черговий раз, Дочірньому підприємству «Санаторій «Сонячне Закарпаття» надано спеціальний дозвіл на користування надрами від 03.06.2002 року №2699 з метою видобування мінеральних лікувальних столових вод частини підділянки санаторію «Сонячне Закарпаття» ділянки «Нова Поляна» Полянського родовища, де розташовані свердловин №№10-к(р), 13-р у Закарпатській області.

Наказом Держгеонадра від 18.05.2012 №207 ДП «Санаторій «Сонячне Закарпаття» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» продовжено на 20 років до 03.06.2032 строк дії дозволу.

Зазначеному Наказу передувала геологічна експертиза видобування мінеральних лікувально-столових вод, висновок якої №203-Е був затверджений директором ДГП «Геолекспертиза» 23 квітня 2012 року.

Згідно експертному висновку №203-Е умови спеціального дозволу №2699 від 03 червня 2002 року на користування надрами по свердловинам №10-к(р) і №13-р виконані і рекомендовано продовжити дію спеціального дозволу № 2699 від 03 червня 2002 року.

Географічні координати водозабірних свердловин, що містяться в спеціальному дозволі, визначалися ще на дату 03.06.2002 року, тобто більше ніж 20 років тому.

На дату видачі дозволу та в період до 2021 року географічні координати свердловини №10-к (р) та свердловини № 13-р та будь-яких інших корисних копалин визначалися за допомогою географічної системи координат Pulkovo-42.

З метою забезпечення точності прив`язки місця знаходження об`єкта надрокористування, рішенням Колегії Державної служби геології та надр України від 11 грудня 2020 року схвалено перехід від радянської геодезичної t системи координат Пулково-42 (СК-42) до Світової системи WGS-84 (World Geodetic System).

Починаючи з 1 січня 2021 року, Держгеонадра додатково зазначають координати кутових точок меж спеціальних дозволів у системі WGS-84. ДНВП «Геоінформ України» здійснив ітераційний перерахунок координат діючих спецдозволів у WGS-84, що були видані до моменту набрання чинності рішення Колегії.

Як зазначено в рішенні Колегії Державної служби геології та надр України від 11 грудня 2020 року, старі радянські системи координат при переводі до світових мають значні похибки і можуть використовуватись лише як місцеві або умовні. Держгеонадра використовує систему координат WGS-84, що має точність визначення координат до 0,01 секунди (2-3 метри) лише із 11.12.2020, тоді як до цього використовувала систему координат Пулково-42 із точністю визначення до однієї секунди, що призводило до похибок на 10-15 метрів, а не 2-3.

В свою чергу, протягом 2021-2023 років для повторної геологоекономічної оцінки експлуатаційних запасів мінеральних лікувально-столових вод частини підділянки Санаторію «Сонячне Закарпаття» (свердловини №№10к(р), 13-р) ділянки Нова Поляна Полянського родовища ТзОВ Наукововиробниче технічне підприємство «Геологічні технології» сформувало звіт, де серед іншого, визначало правильні географічні координати водозабірних свердловин в системі WGS-84.

28.09.2023 року ДП «Санаторій «Сонячне Закарпаття» листом №228 направило до Державної комісії України по запасах корисних копалин (ДКЗ) відповідний звіт за результатами геолого-економічної оцінки експлуатаційних запасів мінеральних лікувально-столових вод частини підділянки Санаторію «Сонячне Закарпаття» (свердловини №№10к(р), 13-р) (надалі також - Звіт).

16.07.2024 року на адресу ДП «Санаторій «Сонячне Закарпаття» від Державної комісії України по запасах корисних копалин (ДКЗ) надійшла відповідь № 566/08/2-ВС за результатами розгляду Звіту, яка містила висновки експертів, що містять зауваження та пропозиціях до звітів, а також до результатів робіт, які в Звіті викладені.

В Експертному висновку на геопросторові дані звіту ««Повторна геолого-економічна оцінка експлуатаційних запасів мінеральних лікувальностолових вод частини підділянки санаторію «Сонячне Закарпаття» (свердловини №№ 10-к(р), 13-р) ділянки Нова Поляна Полянського родовища», зазначено наступне: «В південно-західному напрямку від свердловин 10-к(р) та 13-р піділянки «Санаторій «Сонячне Закарпаття» Нова Поляна Полянського родовища мінеральних лікувально-столових вод, наданих файлом. shp на відстані 93,23 та 48,79 м. відповідно, знаходяться свердловини діючого спеціального дозволу № 2699, виданого 03.06.2002 р. ДОЧІРНЬОМУ ПІДПРИЄМСТВУ «САНАТОРІЙ «СОНЯЧНЕ ЗАКАРПАТТЯ» ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ЛІКУВАЛЬНО-ОЗДОРОВЧИХ ЗАКЛАДІВ ПРОФСПІЛОК УКРАЇНИ «УКРПРОФОЗДОРОВНИЦЯ, для якого власне і виконувались роботи з оцінки експлуатаційних запасів. Судячи із ситуації на місцевості, в спеціальний дозвіл внесені ті ж свердловини, по яких виконана оцінка. але із невірними координатами.».

В зв`язку з цим ДП «Санаторій «Сонячне Закарпаття» були надані пропозиції «...ініціювати приведення у відповідність координат свердловин спеціального дозволу на користування надрами їх реальному розташуванню із внесенням відповідних змін у Державний реєстр артезіанських свердловин.».

05-09 серпня 2024 року відповідно до Наказу Правління ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» було проведено перевірку стану експлуатації родовища мінеральних вуглекислих вод, норм видобутку мінеральної вод за 2023 рік та перше півріччя 2024 року згідно укладених договорів із споживачами, яка не виявила невідповідності фактичної реалізації мінеральної води свердловин № 10-к(р) та 13-р встановленим лімітам відбору.

В межах кримінального провадження № 0001170 від 20.08.2019 року 16 жовтня 2024 року слідчими ГСУ ДБР за участю начальника Західного міжрегіонального відділу Департаменту державного геологічного контролю Держгеонадра ОСОБА_5 були проведені обшуки за місцем розташування свердловин № 10-к(р) та 13-р.

За результатами обшуків ОСОБА_5 була складена довідка про участь у слідчих діях, згідно якої географічні координати свердловин №10-к(р) та №13-р, зазначені в спеціальному дозволі на користування надрами № 2699 від 03.06.2002 року, що визначалися за даними координат Pulkovo-42, відрізняються від фактичних координат свердловин, що встановлені Держгеонадрами за системою координат WGS-84.

При цьому, досліджуючи питання № 12 органу досудового розслідування « Чи наявні в межах ліцензійної ділянки свердловини, що експлуатуються, але не зазначені у спеціальному дозволі на користування надрами?». Державна служба геології та надр України, дослідивши ліцензійну ділянку, зазначила, що в межах ліцензійної ділянки ВІДСУТНІ свердловини, що експлуатуються, але не зазначені у спеціальному дозволі на користування надрами. Окрім того, в межах слідчих дій Держгеонадра надало відповідь на питання №10 «Чи здійснюється видобування підземних вод в межах географічних координат свердловин, точки яких зазначені в спеціальному дозволі на користування надрами?».

На зазначене питання Держгеонадрами надана відповідь, що фактичні географічні координати свердловин № 10-к(р) та №13-р визначаються за географічними координатами WGS-84, а в спеціальному дозволі координати визначалися за системою Pulkovo-42, в зв`язку з чим й існує виявлена розбіжність в координатах.

18 квітня 2025 року Закарпатським відділенням Львівського науководослідного інституту судових експертиз за завою ДП «Санаторій «Сонічне Закарпаття» був складений Висновок експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи № 1246-Е, згідно якого: географічні координати фактичного розташування свердловини № 10- к(р) не відповідають координатам, які визначені у спеціальному дозволі на користування надрами № 2699 від 03 червня 2002 року. Відстань 83,63 метри; географічні координати фактичного розташування свердловини № 13-р не відповідають координатам, які визначені у спеціальному дозволі на користування надрами № 2699 від 03 червня 2002 року. Відстань 114,25 метри; в натурі (на місцевості) свердловини № 10-к(р) і № 13-р за географічними координатами, які визначені у спеціальному дозволі на користування надрами № 2699 від 03 червня 2002 року відсутні.

Сторона захисту вважає, що будь-які посилання сторони обвинувачення на те, що видобування мінеральних вод здійснювалось не в межах географічних координат, що зазначені в дозволі на спеціальне водокористування, оскільки фактичні координати відрізняються від тих, що зазначені в дозволі, не можуть братися до уваги та підтверджувати наявність обґрунтованої підозри у самовільному видобуванні корисних копалин, оскільки така ситуація зумовлена різними системами визначення таких координат Pulkovo-42 та WGS-84.

30.04.2025 року захисник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 подав додаткові пояснення до поданої скарги, які долучено до матеріалів справи..

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_3 та його захисник - адвокат ОСОБА_4 підтримали подану скаргу з підстав зазначених у такій, окрім того підозрюваний вказав, що географічні координати водозабірних свердловин, що містяться в спеціальному дозволі, визначалися ще в 2002 року, він відповідної освіти не має щоб перевірити вказані координати, його дії не можуть бути упереджені, не було незаконного видобування мінеральних вод, оскільки дозвільні документи діючі. Просили скасувати повідомлення про підозру. Крім того, захисник вказав, що вчасно звернувся із даною скаргою до закінчення досудового розслідування, тому вважає, що така підлягає розгляду.

Слідчий, прокурор у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлені належним чином. При цьому, 02.05.2025 року прокурор Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 подав заяву, згідно якої просить скаргу ОСОБА_3 на повідомлення про підозру розглянути без його участі. Проти оскарження заперечує, оскільки обвинувальний акт відносно останнього скеровано до Свалявського районного суду для розгляду по суті. Враховуючи наведене, їх неявка згідно вимог КПК України не перешкоджає розгляду скарги.

Заслухавши підозрюваного та його захисника, дослідивши матеріали скарги, оцінивши докази, в їх сукупності, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

У відповідності до ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, дізнавача в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування визначено та регламентовано Главою 26 КПК України.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, передбачено ч. 1 ст. 303 КПК України.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржено повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Слідчим суддею встановлено, що Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000281 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.12.2023 року за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 240, ч. 5 ст. 191 КК України.

10.02.2025 ОСОБА_3 оголошено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України.

19.03.2025 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах кримінального провадження за №0000281 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.12.2023 року за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 240, ч. 5 ст. 191 КК України, повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.240 КК України, а саме: незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення, вчинене за попередньою змовою групою осіб, службовою особою з використанням службового становища; та ч.5 ст.191 КК України, а саме: розтрата чужого майна, яке було ввірене особі, шляхом зловживання службовою особою своїм, службовим становищем, вчинене за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану, в особливо великих розмірах.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за тлумаченням Європейського суду з прав людини вміщено концепцію терміну «кримінальне обвинувачення», яка характеризується скоріше матеріальним, аніж формальним характером (справа «Девеєр проти Бельгії», рішення від 27 лютого 1980 року, скарга № 6903/75). У справі «Еклє проти Федеративної Республіки Німеччини» (рішення від 15 липня 1982 року, скарга № 8130/78) Європейський суд з прав людини констатував, що кримінальне обвинувачення може бути визначене як «офіційне повідомлення особи компетентним органом про те, що вона підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення». Розвиваючи зазначену концепцію Європейський суд з прав людини у справі «Фоті та інші проти Італії» (рішення від 10 грудня 1982 року) навів ширше витлумачення цього визначення, включивши до нього також «інші підстави, що підтверджують це звинувачення, і які можуть спричинити серйозні наслідки, що можуть ускладнити становище підозрюваного». Такими підставами, які можуть спричинити серйозні наслідки, можуть бути видача ордеру на арешт, обшук приміщення чи особистий обшук.

З огляду на зазначене, підозра є певним етапом обвинувачення, оскільки під час підозри висувається припущення про можливе вчинення особою кримінального правопорушення, а відтак має відповідати загальним вимогам, які характеризують зміст обвинувачення. Враховуючи, що підозра є припущенням про вчинення конкретною особою кримінального правопорушення, то існування підозри нерозривно пов`язане із наявністю підозрюваного.

Як закріплено в ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Таким чином, аналіз змісту ч. 1 ст. 42 КПК України дозволяє зробити висновок, що підозра (кримінальне переслідування у формі підозри) починається з моменту, коли особі повідомлено про підозру або ця особа затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Процесуальна процедура повідомлення про підозру регулюється положеннями глави 22 КПК України: порядок повідомлення про підозру передбачено ст. 278 КПК України, випадки повідомлення про підозру передбачені ст. 276 КПК України, зміст повідомлення про підозру ст. 277 вказаного закону.

Таким чином, підставою оскарження повідомлення про підозру може бути порушення вищевказаних процесуальних норм.

Відповідно до ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках:

1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення;

2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів;

3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором. Повідомлення має містити такі відомості:

1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення;

2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру;

3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення;

4) зміст підозри;

5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;

6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру;

7) права підозрюваного;

8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Відповідно до положень ст.278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню.

Відповідно до змісту ст. 368 КПК України питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Контекстний аналіз наведених положень у зіставленні з п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України дає підстави вважати, що під час розгляду скарги на повідомлення про підозру підлягають з`ясуванню дотримання під час повідомлення про підозру Глави 22 КПК України, у тому числі щодо відповідності підозри вимогам ст. 277 КПК України.

Повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватися слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою для повідомлення особі про підозру.

Слідчий суддя при розгляді даної категорії скарг, повинен перевіряти дотримання органом досудового розслідування вимог ст. ст. 277, 278 КПК України при складанні, затвердженні та врученні повідомлення про підозру, а не вдаватися до оцінки фактичних обставин кримінального правопорушення, встановленню винуватості особи у його вчиненні, та наявності у діях підозрюваного складу кримінального правопорушення, тобто до вирішення тих питань, які не є предметом розгляду слідчого судді під час досудового розслідування. Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування та судового розгляду.

Крім того, системний аналіз норм КПК України та практики ЄСПЛ дозволяє прийти до висновку, що КПК України оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) - стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо.

Стандарти «достатніх підстав (доказів)» використовуються в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, цілі прийняття тих чи інших рішень (вчинення дій) та їх правових наслідків. При цьому вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчими суддями (судом) (статті 157, 163, частина 5 статті 234, 260 та інші статті КПК), так і слідчими, прокурорами (статті 134, 271, 276 КПК та інші).

Таким чином, повідомлення про підозру на підставі пункту 3 частини 1 статті 276 КПК передбачає дотримання стандарту «достатніх підстав (доказів)».

Для цілей повідомлення особі про підозру стандарт «достатніх підстав (доказів)» передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням (демонструють причетність до його вчинення) і вони є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування для висунення обвинувачення або спростування такої підозри.

Так, підозрюваний та його захисник у поданій скарзі та у судовому засіданні посилалася на те, що повідомлення про підозру у вчиненні ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України від 10 лютого 2025 року в цілому і повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлення про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 240 і ч. 5 ст. 191 КК України від 19 березня 2025 року в частині, що стосується підозри у вчиненні ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України є необґрунтованими і незаконними, не базуються на матеріалах кримінального провадження і підлягають скасуванню. Також вказують, що посилання сторони обвинувачення на те, що видобування мінеральних вод здійснювалось не в межах географічних координат, що зазначені в дозволі на спеціальне водокористування, оскільки фактичні координати відрізняються від тих, що зазначені в дозволі, не можуть братися до уваги та підтверджувати наявність обґрунтованої підозри у самовільному видобуванні корисних копалин, оскільки така ситуація зумовлена різними системами визначення таких координат Pulkovo-42 та WGS-84.

Дані доводи підозрюваного та сторони захисту стосуються питань доведеності вини, допустимості та оцінки доказів, наявності складу кримінального правопорушення в діянні підозрюваного, однак з`ясування вказаних обставин не є предметом доказування при розгляді даної скарги. При розгляді скарги на повідомлення про підозру слідчий суддя має оцінити достатність та належність доказів лише стосовно того чи досягнуто стороною обвинувачення стандарт переконання «достатність доказів» для цілей повідомлення про підозру.

Суд під час розгляду кримінального провадження по суті повинен оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а слідчий суддя на даному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати такі питання, та на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для повідомлення такій особі про підозру.

Слідчий суддя також зазначає, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

На стадії досудового розслідування слідчий суддя може, враховуючи правову позицію ЄСПЛ щодо визначення поняття "обґрунтована підозра" як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (п.175 Рішення в справі "Нечипорук і Йонкало проти України" (заява N42310/04, рішення від 21 квітня 2011 року, остаточне 21.07.2011)), оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх оцінки як допустимих.

Як вбачається із системи документообігу в Ужгородському міськрайонному суді наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 240 та ч. 5 ст. 191 КК України була предметом розгляду при постановленні ухвали про обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу (справа № 308/10312/24) та при продовженні строку покладених, відповідно до ч.5 ст.194 КПК України, обов`язків (справа 308/10040/24, 1-кс/308/2021/25), підтверджувалась дослідженими доказами та сукупність фактичних даних, які містяться в наведених доказах, була достатньою для висновку про причетність підозрюваного до вищевказаного кримінального правопорушення.

Слідчий суддя вважає, що зібрані в даному кримінальному проваджені, на момент повідомлення про підозру докази та їх сукупність відповідають тому мінімальному рівню стандарту «достатніх підстав (доказів)», який закріплений в пункті 3 частини 1 статті 276 КПК України, свідчать про причетність ОСОБА_3 до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 240 та ч. 5 ст. 191 КК України, а також підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг учинити кримінальне правопорушення.

При цьому, слідчий суддя зауважує, що оцінка доказів, зібраних на стадії досудового розслідування щодо їх допустимості не проводиться, а здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 89 КПК України судом у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Також, слід наголосити, що відповідно до ч.1-3 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, що передбачені КПК України. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.

При цьому, як в матеріалах поданої скарги, так і в судовому засіданні, стороною захисту не наведено даних, які б викликали сумніви щодо законності повідомлення про підозру чи спростовували висновок сторони обвинувачення щодо причетності ОСОБА_3 до вчинення кримінального правопорушення, в межах якого здійснюється досудове розслідування.

Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до висновку, що повідомлення про підозру ОСОБА_3 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 240 та ч. 5 ст. 191 КК України за своїм змістом відповідає вимогам ст. 277 КПК, при врученні повідомлення слідчим були дотримані вимоги ст. 278 КПК України, а доводи заявника є такими, що не тягнуть за собою скасування повідомлення про підозру. За таких обставин у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 24, 42, 277, 278, 303, 309, 368, 372 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги захисника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 у кримінальному провадженні за №0000281 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.12.2023 року за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 240 та ч. 5 ст. 191 КК України, про скасування повідомлення про підозру,- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1