Справа № 739/715/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/512/25
Категорія - кримінальні Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

засудженого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Чернігові матеріали судового провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 та засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 02 травня 2025 року,

У С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання ДУ Новгород-Сіверська УВП №31 про заміну засудженому ОСОБА_8 покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, місцевий суд мотивував своє рішення тим, що заміна призначеного засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді позбавлення волі на строк від п`ятнадцяти до двадцяти років можливе лише у разі, якщо такий засуджений став на шлях виправлення і відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання. Засуджений ОСОБА_8 фактично на час розгляду клопотання не визнав повністю вчинення всіх злочинів, за які був засуджений, жодних доказів того, що він намагався спокутувати свою провину перед потерпілими та відшкодувати їм заподіяну шкоду матеріали справи не містять, засуджений в установі виконання покарань не працює, а наявність декількох заохочень, застосованих адміністрацією установи до засудженого та дотримання ним режиму установи виконання покарань саме по собі не доводить того, що такий засуджений став на шлях виправлення в розумінні положень статті 82 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою задовольнити клопотання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Зазначає, що від пропозицій працювати засуджений ніколи не відмовлявся, періодично залучався до праці, але має статус особи з обмеженими можливостями 3 групи (відсутність однієї ноги), що значно обмежувало можливість залучення його до праці. Відносно невідшкодування шкоди потерпілим засуджений пояснив, що в справі заявлені потерпілими цивільні позови Апеляційним судом Чернігівської області залишені без розгляду. Вказує, що судом не взято до уваги пояснення самого засудженого та показання ОСОБА_9 , священника та військового капелана про те, що засуджений є віруючим з 2016 року, прийняв хрещення і в його свідомості відбулися істотні позитивні зміни. Вважає, що рішення суду про безпідставність висновку ДУ Новгород-Сіверська УВП №31 суперечить Методиці № 294/5. Вказує, що у ОСОБА_8 згідно Методики бал становить 82, що безумовно свідчить, що засуджений став на шлях виправлення і щодо нього може бути вирішено питання про заміну покарання на більш м`яке згідно із ст.ст. 81,82 КК України. Переконаний, що ОСОБА_8 став на шлях виправлення та заслуговує на пом`якшення покарання.

Не погодившись із рішенням суду, засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить переглянути клопотання щодо заміни довічного позбавлення волі більш м`яким, а саме призначити йому покарання у виді позбавлення волі на певний строк згідно ст. 82 КК України. Звертає увагу на Методику визначення ступеню виправлення засудженого за № 294/5, згідно якої, щоб засуджений вважався, що він став на шлях виправлення він повинен набрати 64 бали, а якщо бал становить 65 та вище, то засуджений став на шлях виправлення та має бути представлений до заміни покарання на підставі ст.ст. 81,82 КК України, а він за цією програмою набрав 82 бали. Зазначає, що у 2024 році він працював, однак він є інвалідом, ходить на протезі, тому для нього ця робота була важкою, то з початку цього року не працює. Зауважує, що свою провину визнав ще у 2014 році, проте не знав, що треба офіційно написати заяву.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, позицію засудженого та його захисника, які наполягали на задоволенні їх вимог, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Матеріалами провадження установлено, що вироком Апеляційного суду Чернігівської області від 07 серпня 2009 року ОСОБА_8 було визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених пунктами 6,13 частини другої статті 115, частиною першою статті 152, частиною другою статті 153, частиною першою статті 185, частиною другою статті 187, частиною четвертою статті 187 КК України та із застосування статей 70, 71 КК України призначено покарання за сукупністю злочинів та вироків у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. При цьому цивільні позови потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 було залишено без розгляду в зв`язку з нез`явленням останніх у судове засідання. Даний вирок 24 листопада 2009 року набрав законної сили.

Ухвалою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 27 квітня 2016 року засудженому ОСОБА_8 зараховано строк попереднього ув`язнення з 19 грудня 2008 року по 24 листопада 2009 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дня позбавлення волі.

За час відбування покарання засуджений ОСОБА_8 мав п`ять заохочень та два стягнення, останнє з яких було накладено 07 квітня 2023 року, на час розгляду клопотання всі стягнення погашені.

Згідно висновку щодо ступеня виправлення засуджений ОСОБА_8 став на шлях виправлена та може бути представлений до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

На даний час засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі ДУ «Новгород-Сіверська установа виконання покарань (№31)», відбув більше 17 років покарання у виді позбавлення волі.

Згідно ч. 2 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Відповідно до ч. 5 ст. 82 КК України покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Отже, заміна призначеного засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді позбавлення волі на строк від п`ятнадцяти до двадцяти років можливе лише у разі, якщо такий засуджений став на шлях виправлення і відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

За змістом закону становлення особи на шлях виправлення - це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання.

Прийняття рішення про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

При цьому, висновок суду повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення його до праці за весь час відбування покарання.

Для вирішення цього питання місцевим судом було досліджено клопотання т.в.о. начальника ДУ Новгород-Сіверська установа виконання покарання №31, відповідно до якого комісія установи відбування покарання дійшла висновку, що засуджений відбув необхідну частину встановленого законом терміну покарання, став на шлях виправлення та заслуговує на застосування ст. 82 КК України.

Аналізуючи судове рішення в частині доводів апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 про необхідність застосування до нього покарання у виді позбавлення волі на певний строк в порядку ст.82 КК України є непереконливими.

У відповідності до норм ст.64 КК України, довічне позбавлення волі є безстроковим основним видом покарання, яке встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.

Місцевим судом установлено, що засуджений ОСОБА_8 лише в 2023 році, тобто після внесення до чинного законодавства змін в частині можливості заміни довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням, заявив про повне визнання своє вини у вчиненні інкримінованих йому злочинів, а раніше визнавав свою вину частково, хоча й стверджує, що покаявся у злочинах ще у 2014-2016 роках. З клопотання вбачається, що засуджений мотивує вчинення злочинів алкоголем, що не підтверджується матеріалами особової справи. У судовому засіданні під час з`ясування ставлення засудженого до вчиненого останній вказав, що не пригадує чи вступав з потерпілою ОСОБА_12 у статеві зносини неприроднім способом, за що був засуджений за ч. 2 ст. 153 КК України, зазначивши, що лише згодом усвідомив вчинення таких дій.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість постановленого у справі судом першої інстанції рішення, не вбачається.

Відповідно до ч.1ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.17 постанови від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», оскільки судовий розгляд питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого та представників органу, який відає виконанням покарання.

Колегія суддів звертає увагу на позицію засудженого, який фактично на час розгляду клопотання навіть не визнає повністю вчинення всіх злочинів, за які був засуджений, намагаючись пояснити це різними обставинами, які не підтверджуються матеріалами справи. Жодних доказів того, що засуджений ОСОБА_8 намагався спокутувати свою провину перед потерпілими та відшкодувати їм заподіяну шкоду матеріали справи не містять. На час розгляду клопотання вказаний засуджений в установі виконання покарань не працює, хоча в даній установі є можливість його працевлаштування і раніше він, незважаючи на статус особи з інвалідністю ІІІ групи, працював.

Відтак, висновки місцевого суду про відсутність підстав для заміни засудженому ОСОБА_8 покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, є обґрунтованими, з належним посиланням на норми чинного законодавства, які встановлюють механізм звільнення особи від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, зокрема, шляхом заміни покарання на більш м`яке, з чим погоджується і колегія суддів.

Отже, наведені в апеляційних скаргах доводи не доводять, що ОСОБА_8 досяг того ступеня виправлення, за якого в суду були б обґрунтовані підстави для заміни призначеного йому найбільш тяжкого виду покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів не установлено.

Отже, апеляційні скарги засудженого та його захисника не підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Залишити без задоволення апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 та засудженого ОСОБА_8 , а ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 02 травня 2025 року без змін.

Ухвала апеляційного суду вступає в закону силу негайно після її проголошення і подальшому оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4