Справа № 215/7009/25
УХВАЛА
22 серпня 2025 року Слідчий суддя Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 ,
за участі: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),
слідчої СВ ВП №5 КРУП ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_4 ,
підозрюваного ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Перевальськ, Луганської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, який проходив службу на посаді командира 2 десантно-штурмового відділення 2 десантно-штурмового взводу 12 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні молодший сержант, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
Клопотання обґрунтоване тим, що солдат ОСОБА_5 підозрюється у тому, що він, 13.12.2023, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась за адресою: населений пункт АДРЕСА_2 , перебуваючи на посаді командира 2 десантно-штурмового відділення 2 десантно-штурмового взводу 12 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «молодший сержант», діючи в умовах воєнного стану, з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, маючи військовий обов`язок нести військову службу, у порушення вимог ст.ст. 6, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, та ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року, самовільно без дозволу командира залишив медичну установу військової частини НОМЕР_2 у населеному пункті Барвінкове, не повідомив командуванню про причини свого неприбуття не доповів, хоча об`єктивно повинен був і міг це зробити, а став проводити час на власний розсуд поза межами медичної установи не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину чи звернення до органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.
Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України дезертирстві, тобто нез`явлення на службу з метою ухилення від військової служби з лікувального закладу, вчиненому в умовах воєнного стану.
21 серпня 2025 року о 19 годині 17 хвилин слідчим СВ відділення поліції № 5 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.
Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_5 підозри підтверджується зібраними під час досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності, доданими до клопотання.
У клопотанні вказано, що встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і що застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить запобіганню вказаним ризикам.
Також у клопотанні зазначено, що враховуючи сукупність викладених обставин, у разі незастосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_5 , існують ризики, що він може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, для запобігання вищевказаним ризикам, до нього необхідно застосовувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити з підстав, наведених у клопотанні.
Захисник ОСОБА_6 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора, посилаючись на не підтвердження доказами жодного заявленого прокурором ризику. Зазначив, що його підзахисний сам з`явився до поліції і має намір служити, тому доцільно до нього застосувати інший запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, з покладенням на нього відповідних обов`язків.
Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що добровільно пішов до поліції з метою поновитися на службі у ЗСУ, просив застосувати домашній арешт.
Вивчивши клопотання, додані до нього документи, якими слідчий та прокурор обґрунтовує доводи клопотання, вислухавши думку підозрюваного та захисника, слідчий суддя приходить до наступного.
21 серпня 2025 року ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України, та цього ж дня його повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.
Відповідно до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.
За змістом ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Обставинами та доказами, що дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України є: акт службового розслідування з додатками, показання свідка ОСОБА_7 , інші документи, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.
Аналіз змісту наданих слідчому судді доказів, з огляду на їх вагомість та взаємозв`язок, дає підстави вважати, що обставини, з якими пов`язані події кримінального правопорушення, у своїй сукупності свідчать про об`єктивність обґрунтованості підозри на даній стадії досудового розслідування.
Проте, згідно з вимогами чинного законодавства сама по собі наявність обґрунтованої підозри не може бути єдиною підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу, оскільки їх застосування потребує наявність існування хоча б одного із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Слідчий суддя вважає такими, що заслуговують на увагу доводи слідчого та прокурора про те, що наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Так, ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 12 років, у зв`язку з чим, розуміючи тяжкість покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання.
При цьому, ризики, передбачені пунктами 4, 5 частини 1 статті 177 КПК України, з огляду на обставини підозри, слідчий суддя вважає недоведеними, через те, що у зв`язку із затриманням підозрюваного та врученням йому підозри припинено ризик продовження вчинення ним кримінального правопорушення чи іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.
За положеннями ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.
За таких обставин, єдиним запобіжним заходом, який слід застосувати до підозрюваного, який є військовослужбовцем, є тримання під вартою з огляду на обґрунтованість підозри та наявність вказаного ризику.
Застосування до ОСОБА_5 тримання під вартою, як виняткового запобіжного заходу, є цілком виправданим, зважаючи на суспільну небезпеку діяння, у якому підозрюється останній, та неможливість забезпечити запобігання наявному ризику більш м`якими запобіжними заходами.
Слідчий суддя вважає, що слідчим доведені у відповідності до ст.ст.177-178 КПК України, мета та підстави застосування запобіжного заходу з урахуванням тих обставин, які повинні враховуватися при обранні запобіжного заходу. Також доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів на даному етапі досудового розслідування не може запобігти ризику, передбаченого п.1 ч.1 статті 177 КПК України, а тому клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає задоволенню.
За ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.
Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 в умовах воєнного стану, наявність ризику, передбаченого п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України, правову підставу для застосування виключного запобіжного заходу, а також, характеризуючі дані про особу підозрюваного, слідчий суддя вважає за необхідне визначити підозрюваному розмір застави з урахуванням вимог статті 182 КПК України, а саме вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 242 240 грн.
Враховуючи, що ОСОБА_5 було затримано 21.08.2025 та цього ж дня йому було оголошено про підозру, строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного слід застосувати з дня його фактичного затримання 21.08.2025, взявши ОСОБА_5 під варту в залі суду.
Керуючись статтями 177, 182, 183, 184, 193, 194, 197, 369-372 КПК України,
п о с т а н о в и в:
Застосувати до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.408 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, обчислюючи його з 21.08.2025 по 19.10.2025 включно.
Одночасно визначити розмір застави, який здатний забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 242 240 грн (двісті сорок дві тисячі двісті сорок гривень), після внесення якої ОСОБА_5 підлягає звільненню з під варти в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 202 КПК України.
Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом строку дії цієї ухвали.
У разі внесення застави, покласти на підозрюваного наступні обов`язки з моменту звільнення з-під варти:
- не відлучатися з м. Кривого Рогу Дніпропетровської області без дозволу слідчого, прокурора, суду;
- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну місця свого проживання;
- утримуватися від спілкування з особами, визначеними слідчим, прокурором, судом;
- здати на зберігання слідчому, прокурору, суду свій паспорт, інші документи, що дають право на виїзд за кордон України.
Строк дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначається строком дії цієї ухвали.
У разі невиконання підозрюваним своїх обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до державного бюджету.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, з моменту вручення її копії, але підлягає негайному виконанню щодо застосування запобіжного заходу.

Слідчий суддя