Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

15 травня 2025 року м. Рівне

Справа № 569/8265/25

Провадження № 11-сс/4815/140/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Рівне в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 26 квітня 2025 року про обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000010 від 10.01.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч.2,3 ст.27, ч.4 ст.189 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 26 квітня 2025 року задоволено клопотання прокурора Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_5 та обрано щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 30 днів до 24 травня 2025 року.

Не погодившись з рішенням суду захисники обвинуваченого адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_7 подали апеляційні скарги, в яких вказують про незаконність та необґрунтованість ухвали місцевого суду, у зв`язку з чим, на їх думку, що вона підлягає скасуванню. Зазначають, що судом не взято до уваги те, що ризики, заявлені прокурором, нічим не підтверджені та ґрунтуються виключно на припущеннях, вважають, що обраний запобіжний захід є невмотивовано жорстоким, при цьому дані, які б свідчили про неможливість застування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, відсутні.

Захисник ОСОБА_8 також вказує, що неявки ОСОБА_6 в судові засідання у 2020-2021 роках були пов`язані з карантинними обмеженнями, а про судові засідання, призначені на 2022-2025 роки йому не було відомо, оскільки на його місце проживання не надходило жодної повістки про виклик до суду. Просить скасувати ухвалу слідчого судді від 26 квітня 2025 року та постановити нову, якою обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_7 в поданій апеляційній скарзі звертає увагу суду на те, що обвинувачений на утриманні має малолітню дитину, матір, яка є особою з інвалідністю другої групи та яка потребує постійного догляду, тому він постійно проживав разом з нею в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , тому доводи прокурора про переховування ОСОБА_6 від суду є необґрунтованими, оскільки жодних повісток на зазначену адресу він не отримував. Просить скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на підтримання поданих апеляційних скарг, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечив проти їх задоволення, перевіривши матеріали провадження колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги захисників в інтересах обвинуваченого не підлягають до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосуванням більш м`яких запобіжних заходів мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного і його поведінки.

Згідно матеріалів провадження, ОСОБА_6 інкримінується вчинення у складі організованої групи з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під час перебування у ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» у період з січня 2019 року по лютий 2020 року дій, пов`язаних з вимаганням грошових коштів з погрозою застосування насильства потерпілим чи заподіяння тілесних ушкоджень потерпілим чи їх близьким родичам.

28 лютого 2020 року правоохоронними органами діяльність організованої групи у складі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , організованої та очоленої останнім, викрито та припинено, а 17 вересня 2020 року обвинувальний акт у цьому кримінальному проваджені направлений для розгляду до Рівненського міського суду Рівненської області.

Під час досудового розслідування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у даному кримінальному провадженні не обирався, оскільки щодо нього було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000180 від 08.08.2019 за ч.3 ст.187 КК України, обвинувальний акт у якому на той момент розглядався в Кузнецовському міському суді Рівненської області.

Однак, 21.11.2020 року обвинуваченого ОСОБА_6 було звільнено з-під варти у кримінальному провадженні №0000180 від 08.08.2019 за ч.3 ст.187 КК України.

Відповідно до ст.2 КПК України, основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Вимогами ст.177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченимпокладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відносить до категорії особливо тяжких злочинів, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна, офіційно не працює.

Крім того, 21.11.2020 року обвинувачений був звільнений з-під варти у кримінальному провадженні №0000180 від 08.08.2019 року за ч.3 ст.187 КК України, проте після звільнення на шлях виправлення не став, а почав вчиняти дії, спрямовані на уникнення кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим був оголошений у розшук.

Наведені обставини підтверджують ризик того, що обвинувачений може переховуватись від суду, оскільки усвідомлює можливість призначеного йому покарання у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений вказав, що він не знав, що перебував у розшуку, оскільки знаходився за місцем проживання, та йому ніякі листи чи повістки не надходили. Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 зазначив, що на розгляді Волинського апеляційного суду перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , в якому останньому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, тому вважає, що обрання такого ж запобіжного заходу в даному кримінальному провадженні є недоцільним.

Водночас прокурор в ході апеляційного розгляду зауважив, що ОСОБА_6 понад 4 роки перебував у розшуку як в цьому кримінальному провадженні, так і в кримінальному провадженні, що знаходиться на розгляді Волинського апеляційного суду, при цьому був відсутній за місцем проживання, оскільки під час здійснення органом досудового розслідування розшукових заходів останній розшуканий не був, тому судом постановлялися ухвали про надання дозволу на затримання ОСОБА_6 з метою приводу до Рівненського міського суду, однак вони не були виконані у зв`язку з відсутністю останнього за місцем проживання.

З огляду на вищенаведене, враховуючи доводи прокурора та дані, які містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою постановлене суддею з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, оскільки такий захід забезпечення буде дієвим і забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

При цьому твердження обвинуваченого про те, що він не отримував повідомлення суду, а також, що він не знав, що перебуває у розшуку є необґрунтованими, оскільки практикою Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Однак ні обвинуваченим, ні його захисниками протягом понад 4 років цього зроблено не було, тому ОСОБА_6 оголошувався в розшук та був затриманий працівниками правоохоронних органів.

Посилання захисника на те, що обвинувачений має постійне місце проживання, родину, на його утриманні перебуває матір, яка потребує постійного догляду, з огляду на характер, обставини та велику суспільну небезпечність кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується та особу обвинуваченого, не зменшують встановлених ризиків та не є визначальними аргументами, які б давали можливість обрати обвинуваченому запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Всі інші питання, фактичні обставини кримінального провадження, питання винуватості чи не винуватості в скоєнні кримінального правопорушення, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Таким чином, під час розгляду клопотання прокурора з`ясовані всі обставини, які мають значення для вирішення питання про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу, які в подальшому були оцінені в сукупності та стали підставою для прийняття судового рішення, тому апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції,а відтак і для задоволення апеляційних скарг захисників.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 26 квітня 2025 року про обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000010 від 10.01.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч.2,3 ст.27, ч.4 ст.189 КК України, залишити без зміни, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3