Справа № 308/1926/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2

за участю:

обвинуваченого - ОСОБА_3

прокурора - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород , кримінальну справу №308/1926/20, кримінальне провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000447 від 14.05.2019 року про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000447 від 14.05.2019 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України.

Згідно обвинувального акту зі зміненим обвинуваченням від 04.06.2025р. встановлено, ,що ОСОБА_3 працюючи на посаді завідувача сектору організаційної роботи ГУ ДМС України в Закарпатській області, з метою протиправного особистого збагачення, вчинив кримінальне правопорушення при наступних обставинах.

Так, в кінці квітня 2019 року, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, до ОСОБА_6 звернувся громадянин Румунії ОСОБА_7 з метою отримання інформації щодо порядку отримання та оформлення дозвільних документів для його проживання в Україні та в подальшому з приводу можливості отримання останнім громадянства України.

У свою чергу , ОСОБА_6 , не будучи обізнаним у процедурі отримання громадянином іноземної держави посвідки на тимчасове проживання в Україні, звернувся з даним питанням до свого знайомого - завідувача сектору організаційної роботи ГУДМС України в Закарпатській області ОСОБА_3 .

В кінці квітня 2019 року (точну дату та час досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_6 прибув до ГУ ДМС України в Закарпатській (м. Ужгород, вул. Грибоедова, 12а), де зустрівся із ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 , маючи умисел на власне незаконне збагачення, діючи з корисливих мотивів, використовуючи службове становище, пояснив ОСОБА_6 процедуру отримання громадянином іноземної держави посвідки на тимчасове проживання в Україні та повідомив, що для успішного та швидкого отримання указаних документів іноземець має надати грошові кошти в розмірі від 300 (трьохсот) до 500 (п`ятисот) доларів США в залежності від наявності у нього відповідних документів.

Разом з тим, ОСОБА_6 , з метою викриття та документування протиправної діяльності ОСОБА_3 усвідомлюючи, що надання неправомірної вигоди є кримінально-караним діянням, звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення та у подальшому діяв під їх контролем на викриття злочинної діяльності ОСОБА_3

06.06.2019 року приблизно о 15 год. 55 хв. та 20.06.2019 року приблизно о 15 год. 33 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи біля адміністративної будівлі ГУ ДМС України в Закарпатській області (м. Ужгород, вул. Грибоедова, 12а), будучи обізнаним із порядком отримання громадянином іноземної держави посвідки на тимчасове проживання в Україні, повідомив ОСОБА_6 перелік конкретних документів, які останній має йому надати.

19.08.2019 року ОСОБА_6 отримав нотаріальну довіреність серії НОА № 098230 на представлення інтересів громадянина Румунії ОСОБА_7 в органах державної влади та управління, Міністерствах, відомствах, їх структурних підрозділах, державних комітетах та підвідомчих їм органах, органах юстиції, в тому числі Управління юстиції будь-якого рівня, зокрема, в центрі зайнятості, Державної міграційної служби України та інших державних органах України.

09.10.2019 року приблизно о 13 год. 50 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи біля адміністративної будівлі ГУ ДМС України в Закарпатській області (м. Ужгород, вул. Грибоедова, 12а) та переслідуючи мету особистого протиправного збагачення, повторно висловив пропозицію та обіцяв, за надання неправомірної вигоди ОСОБА_6 в розмірі 200 (двісті) доларів США, здійснити вплив на працівників ГУ ДМС України в Закарпатській області до повноваження яких входить оформлення та видача посвідки на тимчасове проживання в Україні, а ОСОБА_6 у свою чергу передав ОСОБА_3 медичну страховку, копію візи та інші документи, для отримання посвідки на тимчасового проживання в Україні громадянина Румунії ОСОБА_7 .

При цьому, займана ОСОБА_3 посада не давала йому можливості безпосередньо використовувати своє службове становище для вирішення питань тимчасового проживання іноземців, оскільки це відносилось до компетенції відділу з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Закарпатській області.

Далі, 10.10.2019 року в першій половині дня, ОСОБА_3 в приміщенні ГУ ДМС України в Закарпатській області підійшов до ОСОБА_8 - спеціаліста відділу з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства на той час та попросив її переглянути документи для оформлення посвідки на тимчасове проживання у зв`язку з працевлаштуванням громадянина Румунії ОСОБА_7 , за результатами чого, будь-які зауваження в останньої до вказаних документів були відсутні.

В другій половині дня, 10.10.2019 року до неї в порядку живої черги звернувся громадянин Румунії ОСОБА_7 , який пред`явив їй той самий пакет документів, з яким заходив ОСОБА_3 раніше, які вона прийняла до оформлення, оскільки вони відповідали необхідному переліку.

10.10.2019 року о 16 год. 59 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи біля адміністративної будівлі ГУ ДМС України в Закарпатській області (м. Ужгород, вул. Грибоедова, 12а) та діючи на виконання попередньої домовленості з ОСОБА_3 , передав останньому грошові кошти в розмірі 200 (двісті) доларів США, що станом на 10.10.2019 року згідно офіційного курсу Національного банку України становило 4946 (чотири тисячі дев`ятсот сорок) гривень.

Після цього, ОСОБА_3 був затриманий працівниками правоохоронних органів, а предмет неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів у сумі 200 (двісті) доларів США, що станом на 10.10.2019 згідно офіційного курсу Національного банку України становило 4946 (чотири тисячі дев`ятсот сорок) гривень, вилучено під час його затримання.

За наведених у обвинувальному акт зі зміненим обвинуваченням обставин від 04.06.2025року , ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України - прийняття пропозиції та обіцянка здійснити вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави за надання неправомірної вигоди для себе та у одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

16.06.2025 року від захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 до суду надійшло клопотання про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, на підставі ст. 49 КК України, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 цього Кодексу.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_5 підтримала подане клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності та просила задовольнити таке, а ОСОБА_3 звільнити від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України..

Обвинувачений ОСОБА_3 також просив закрити кримінальне провадження та звільнити його від кримінальної відповідальності.

Прокурор ОСОБА_9 у судовому засіданні висловив свою думку щодо можливості закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження з приводу заявленого захисником обвинуваченого клопотання, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що клопотання підлягає до задоволення з наступних підстав.

Аналізуючи законодавство, що регулює питання закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, слідує, що строк давності - це передбачений статтею 49 КК певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Вказаною нормою встановлено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст. 12 КК України, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.

Приписами пункту 1 частини другої статті 284, частини третьої статті 285, частини четвертої статті 286, частини третьої статті 288 КПК України встановлено, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.

Згідно із зміненим обвинуваченням та обвинувальним актом відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000447 від 14.05.2019 року по обвинуваченню вбачається, що ОСОБА_3 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України.

На час вчинення інкримінованих дій максимальна межа санкції частини 2 статті 369-2 КК України передбачала покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння, за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Отже, злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , є нетяжким.

Відповідно до положень статті 49 КК України - особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Згідно з частиною другою статті 49 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Відповідно до наданих прокурором у судовому засіданні матеріалів кримінального провадження, під час судового провадження вбачається , що обвинувачений ОСОБА_3 не перебував у розшуку, не ухилявся від явки до суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 раніше не судимий , перебіг строку давності притягнення його до кримінальної відповідальності не зупинявся.

У матеріалах кримінального провадження відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000447 від 14.05.2019 року про обвинувачення ОСОБА_3 , відсутні будь-які відомості, які вказували б на ухилення обвинуваченого ОСОБА_3 від досудового розслідування або суду.

Таким чином, судом не встановлено обставин для зупинення або переривання строків давності, передбачених ч.ч.2, 3 ст.49 КК України.

Прокурором ОСОБА_9 у судовому засіданні також не надано відомостей , які б свідчили про зупинення або переривання строків давності у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст.49 Кримінального кодексу України є закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості.

Таким чином, відповідно до вимог частини 1 статті 49 КК України строк давності для обвинуваченого становить п`ять років з часу вчинення інкримінованого йому нетяжкого кримінального правопорушення - ч. 2 ст. 369-2 КК України.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, який був вчинений та вважається закінченим 10.10.2019 року.

Таким чином, передбачений частиною першою статті 49 КК України строк давності притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за інкриміновані йому кримінальні правопорушення сплив.

Відповідно до частини першої статті 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно ч. 8 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 надав суду згоду на його звільнення від кримінальної відповідальності.

Судом у судовому засіданні ОСОБА_3 роз`яснено наслідки закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав подане його захисником клопотання та просив звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Положеннями частини четвертої статті 286 КПК України визначено, що, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до частини третьої статті 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, за змістом статей 284-288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Відповідно до положень статті 63 Конституції України та статті 18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином, визнання винуватості є правом, а не обов`язком обвинуваченого, та за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ним свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом (статтею 49 КК України) інститут звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ним своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення.

Положеннями п.1 ч.2 ст. 284, ч.3 ст.285, ч.4 ст.286, ч.3 ст. 288 КПК України встановлено, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п.1 постанови «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005, звільнення особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження у справі можливе на будь-яких стадіях судового розгляду кримінального провадження.

Судом роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_3 правові наслідки звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та його право заперечувати проти закриття справи з цих підстав, і при цьому, останній не заперечував проти звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження відносно нього у зв`язку із закінчення строків давності.

На підставі зазначеного вище , суд дійшов висновку про те, що клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 необхідно задовольнити та звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закрити кримінальне провадження.

Цивільний позов по справі відсутній.

Процесуальні витрати.

Питання про судові витрати судом вирішується відповідно до ст.124 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта лише у разі ухвалення обвинувального вироку.

Водночас ч. 1 ст. 126 КПК України унормовано, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. Тобто, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Вказане твердження узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17.06.2020 у справі № 598/1781/17.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі № 203/241/17, провадження № 51-4251кмо21, постановлення ухвали суду про закриття кримінального провадження щодо особи у зв`язку із звільненням її від кримінальної відповідальності не може вважатися тотожним ухваленню щодо неї обвинувального вироку суду, оскільки це суперечило б засадам презумпції невинуватості та доведеності вини (ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України), а при вирішенні питання про долю процесуальних витрат на проведення експертизи належить виходити із того, хто призначав експертизу та за чиєю ініціативою вона проводилася. Процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, зокрема документально підтверджені витрати на проведення експертизи, необхідно стягувати з особи, відносно якої здійснювалося кримінальне провадження, у разі: 1) ухвалення щодо неї обвинувального вироку; 2) у разі залучення експерта саме стороною захисту. Якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Кримінальний процесуальний кодекс України прямо не передбачає стягнення процесуальних витрат з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку зі звільненням її від кримінальної відповідальності.

За таких обставин процесуальні витрати на залучення експертів для проведення експертизи, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, слід віднести на рахунок держави. Така позиція суду відповідає правовому висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеному в постанові від 12.09.2022 року у справі №203/241/17.

Речові докази

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст.100 КПК України.

Запобіжний захід.

Відповідно до вимог ст. 203 КПК України, ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію, в тому числі після закриття кримінального провадження, в порядку передбаченому цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 11.10.2019 року відносно ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави в сумі 154 880,00 грн.

З наданої квитанції №18578173 від 15.10.2019 року вбачається, що на виконання вищевказаної ухвали, за обвинуваченого ОСОБА_3 була внесена застава у розмірі 149 000,00 грн. платником ОСОБА_10 на рахунок ТУ ДСА України у Львівській області .

З наданої квитанції №18579693 від 15.10.2019 року вбачається, що на виконання вищевказаної ухвали, за обвинуваченого ОСОБА_3 була внесена застава у розмірі 5 880, 00 грн. платником ОСОБА_11 на рахунок ТУ ДСА України у Львівській області.

Після внесення застави ОСОБА_3 був звільнений з під варти.

Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України, встановлено підстави і умови повернення застави. Вона повертається заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу, якщо не була звернена в дохід держави. При цьому, аналіз положень статей 182,194,196,197,199,181,203 КПК України в їх системному взаємозв`язку, дає підстави для висновку, що лише запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою і домашнього арешту, а також перелічені у ч. 5ст. 194 КПК України обмеження, діють певний, визначений ухвалою суду (слідчого судді), строк, а інші запобіжні заходи, в тому числі і застава, визначеного строку дії не мають і діють до їх скасування, зміни, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження.

Таким чином, ухвалюючи рішення про закриття кримінального провадження, суд вважає за необхідне застосований запобіжний захід скасувати, після набрання ухвалою законної сили, а заставу повернути заставодавцям.

Арешт майна.

Судом встановлено, що 16.10.2019 року ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова у справі №463/8670/19 накладено арешт на майно, а саме: грошові кошти в сумі 200 доларів США наступних серій та номерів: купюра номіналом 50 доларів США серії МВ 83792621С; купюра номіналом 50 доларів США серії GF 29135069 А, купюра номіналом 50 доларів США серії JB77761106 А, купюра номіналом 50 доларів США серії GF46986345 А; мобільний телефон марки «Prestigio PAP 3501 DUO» з сім-картою оператора мобільного зв`язку із абонентським номером НОМЕР_1 .

Відповідно до ч.4 ст. 174 КПК України - суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Беручи до уваги вищевикладене, оскільки кримінальне провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000447 від 14.05.2019 року підлягає закриттю, з врахуванням приписів ч.4 ст. 174 КПК України, зважаючи на те, що майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, суд вважає, що на даний час відпала потреба у подальшому застосуванні арешту майна та про відсутність обставин, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння та розпорядження майном, а також обумовлювали б подальший арешт майна, а відтак, наявні достатні підстави для скасування арешту майна.

Керуючись ст.49 КК України, статтями 284, 372, 376 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_5 , про звільнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 369-2 КК України від кримінальної відповідальності на підставі п.3 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження, зі зміненим обвинуваченням у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000447 від 14.05.2019 р. про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності - провадженням закрити.

Запобіжний захід у вигляді застави, застосований до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 11.10.2019 р., справа №463/8670/19, після набрання ухвалою суду законної сили - скасувати.

Повернути, після набрання ухвалою суду законної сили, заставодавцю ОСОБА_10 , внесені нею на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 11.10.2019 р., справа №463/8670/19, грошові кошти в якості застави за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 149 000 ,00 ( сто сорок дев`ять тисяч 00 коп.) гривень на депозитний рахунок ТУДСА України у Львівській області, відповідно до квитанції №18578173 від 15.10.2019 року.

Повернути, після набрання ухвалою суду законної сили, заставодавцю ОСОБА_11 внесені ним на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 11.10.2019 р., справа №463/8670/19, грошові кошти , в якості застави за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 5 880 ,00 ( п`ять тисяч вісімсот вісімдесят гривень 00 коп.) гривень на депозитний рахунок ТУДСА України у Львівській області, відповідно до квитанції №18579693 від 15.10.2019 року.

Арешт накладений на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 16.10.2019 року у справі №463/8670/19, а саме на: майно : грошові кошти в сумі 200 доларів США наступних серій та номерів: купюра номіналом 50 доларів США серії МВ 83792621С; купюра номіналом 50 доларів США серії GF 29135069 А, купюра номіналом 50 доларів США серії JB77761106 А, купюра номіналом 50 доларів США серії GF46986345 А; мобільний телефон марки «Prestigio PAP 3501 DUO» з сім-картою оператора мобільного зв`язку із абонентським номером НОМЕР_1 - скасувати.

Речові докази по справі:

-мобільний телефон марки «Prestigio PAP 3501 DUO» з сім-картою оператора мобільного зв`язку із абонентським номером НОМЕР_1 , після набрання ухвалою суду законної сили повернути власнику - ОСОБА_3 ;

- грошові кошти у розмірі 200 доларів США наступних серій та номерів: купюра номіналом 50 доларів США серії МВ 83792621С; купюра номіналом 50 доларів США серії GF 29135069 А, купюра номіналом 50 доларів США серії JB77761106 А, купюра номіналом 50 доларів США серії GF46986345 А; після набрання ухвалою суду законної сили повернути власнику - ОСОБА_6 ;

- відеозаписи -карта пам`яті мікро SD , додаток до протоколу затримання від 10.10.2019 р.-залишити зберігати при матеріалах кримінальної справи;

- запечатаний паперовий конверт №1 , 2 в якому знаходиться обеззолений фільтр зі змовом із лівої та правої руки ОСОБА_3 , .відібрані на підставі постанови прокурора від 30.10.2019р. , аркуш паперу формату А4 із зразком спеціальної хімічної речовини "Світлячок М" - після набрання ухвалою суду законної сили - знищити;

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів в ході досудового розслідування, віднести за рахунок держави.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом 7 днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Дата складання повного тексту ухвали - 23.06.2025 року о 16:30 год.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1