печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року Печерський районний суд міста Києва у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю:

представника заявника - адвокат ОСОБА_3

прокурора - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження № 000199 від 19.12.2023 року, ухвалою Печерського районного суду м. Києва, справа №757/12055/25-к,

ВСТАНОВИВ:

До провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження № 000199 від 19.12.2023 року, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.09.2024 року у справі № 757/40100/24-к, на належне ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , майно, встановивши заборону його відчужувати, а саме:

- грошові кошти в сумі 55 740 доларів США, 2 970 Євро, 29 400 гривень.

В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що арешт накладено необґрунтовано, оскільки слідчий суддя при накладенні арешту на майно, прийшов до помилкового висновку про належність грошових коштів, на які було накладено арешт підозрюваному у даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 , а клопотання органу досудового розслідування не містило копій, які підтверджують право власності на це майно, або ж конкретних фактів і доказів, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження таким майном підозрюваним ОСОБА_6 , а вилучення грошових коштів за місцем проживання ОСОБА_6 не може свідчити про належність грошових коштів саме підозрюваному ОСОБА_6 , оскільки останній прождиває спільно з ОСОБА_5 .

Адвокат стверджує, що грошові кошти, вилучені під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_5 належать останній та є її особистими заощадженнями, що підтверджується офіційними виписками по рахункам ОСОБА_5 та відомостями з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що свідчить про законність їх походження.

Так, у даному кримінальному провадженні власника вилучених грошових коштів - ОСОБА_5 не повідомлено про підозру, а отже підстави для накладення арешту і подальшого утримання майна наразі відсутні.

Отже, необхідність такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт грошових коштів відпала, а подальше позбавлення права користування грошщовими коштами та відсутністю інших засобів для існування невиправдане.

У судовому засіданні представник заявника клопотання підтримав у повному обсязі з підстав у ньому зазначених, просив клопотання задовольнити, а арешт з майна - скасувати.

Прокурор групи прокурорів у кримінальному провадженні відділу Офісу Генерального прокурора у судовому засіданні заперечив щодо доводів клопотання. У задоволенні клопотання просив відмовити, оскільки арешт накладено обгрунтовано.

Слідчий суддя, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали клопотання, дослідивши письмові докази, заперечення, якими сторони обгрунтовують свої доводи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Таким чином, виходячи з наведених положень ст. 174 КПК України, питання про скасування арешту розглядається слідчим суддею за відповідним зверненням осіб, визначених частиною першої цієї статті.

Слідчим суддею за наданими матеріали встановлено, що слідчою групою Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001999 від 19.12.2023 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України.

Нагляд за додержанням законів у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням під час проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 09 вересня 2024 року у справі № 757/40100/24-к накладено арешт на майно, а саме на належне ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , майно, встановивши заборону його відчужувати, а саме: грошові кошти в сумі 55 740 доларів США, 2 970 Євро, 29 400 гривень.

Накладаючи арешт на майно, слідчий суддя виходив з того, що є достатні підстави вважати, що з метою забезпечення конфіскації майна існує необхідність накладення арешту на вказані грошові кошти, так як особа, яка ним володіє може відчуження, знищення, пошкодження такого майна.

Як визначено ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 Кримінального процесуального кодексу України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Слідчий суддя дослідивши матеріали, вважає, що доводи клопотання про скасування арешту є необґрунтованими, оскільки на час винесення ухвали про накладення арешту на майно, існували підстави для такого арешту, крім того слідчим суддею не встановлено, що в подальшому застосуванні арешту відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї або іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За вказаних обставин, під час судового розгляду даного клопотання за наданими матеріалами, встановлено, що втручання органу досудового розслідування у право власності заявника, при відсутності достатніх доказів належності грошових коштів заявникові, обумовлене законними критеріями, тобто з дотриманням відповідних положень національного законодавства та відповідності верховенства права.

Також, слідчим суддею встановлено, що даний час забезпечується «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав товариства та відповідно існує пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються органом досудового розслідування, та метою, яку прагнуть досягти.

Таким чином, слідчий суддя вважає накладений арешт на майно є обґрунтованим, з урахуванням наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, у зв`язку з чим клопотання про скасування арешту не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 170-174, 309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ :

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження № 000199 від 19.12.2023 року, ухвалою Печерського районного суду м. Києва, справа №757/12055/25-к - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1