ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 583/2171/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/303/25 Доповідач: ОСОБА_2 Категорія: ч.1, 2 ст. 125, ч. 1 ст. 121 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченої - ОСОБА_8 ,

потерпілих - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Харкові апеляційні скарги захисника обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 та потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 червня 2023 року стосовно ОСОБА_11 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 125, частиною 1 статті 121 КК України та ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 КК України у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000409 від 20.05.2016 року, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 червня 2023 року ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сонячне, Охтирського району, Сумської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, працюючого оператором газової котельні Сонячненського НВК, раніше не судимого, визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України та призначено покарання у виді виправних робіт. На підставі статті 49, частини 5 статті 74 КК України звільнено ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. ОСОБА_11 визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого частиною 1 статті 121 КК України та призначено йому за цим законом покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі статті 75 КК України звільнено ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки. Покладено на ОСОБА_11 обов`язки, передбачені частиною 1 та пунктом 2 частиною 3 статті 76 КК України, а саме: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_11 до вступу вироку у законну силу не обирався. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Охтирка, Сумської області, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , заміжню, працюючу спеціалістом першої категорії Чернеччинської сільської ради Сонячненського старостинського округу, раніше не судиму визнано винуватою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 КК України та призначено їй покарання у виді 1 (одного) місяця арешту. На підставі статті 49, частини 5 статті 74 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Позов ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_11 та ОСОБА_8 в солідарному порядку на користь ОСОБА_9 4265,23 (чотири тисячі двісті шістдесят п`ять ) гривень 23 копійки в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 30 000 (тридцять тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено. Позов ОСОБА_10 задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_11 на користь ОСОБА_10 654 (шістсот п`ятдесят чотири) гривні 75 копійок в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 5 000 (п`ять тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено.

Згідно вироку, обвинувачений ОСОБА_11 19.05.2016 близько 15 години, перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_2 , в ході сварки, на ґрунті особистих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи настання від них суспільно небезпечних наслідків у вигляді завдання шкоди здоров`ю потерпілій особі та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом на завдання шкоди здоров`ю іншій людині, розпилив із невстановленого балончика сріблястого кольору, що мав із собою, в бік обличчя своєї сусідки ОСОБА_10 аерозоль невстановленої хімічної речовини дратівливої дії, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді кон`юнктивіту, хімічного опіку кон`юктиви І ступеня обох очей, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Крім того, 20.05.2016 близько 06 год. 30 хв. обвинувачений ОСОБА_11 , перебуваючи біля калитки на межі з господарством сусіда ОСОБА_9 по АДРЕСА_2 , діючи на ґрунті особистих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи настання від них суспільно небезпечних наслідків у вигляді завдання шкоди здоров`ю потерпілій особі, та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом на завдання шкоди здоров`ю іншій людині, клинком невстановленого ножа спричинив потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: чотирьох ран задньої поверхні грудної клітки, однієї рани ділянки лівого надпліччя та однієї рани лівого передпліччя, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, а також одного проникаючого поранення грудної клітки в лівій надключичній ділянці з пошкодженням легені, що за ознакою небезпеки для життя визначається як тяжке тілесне ушкодження.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_11 кваліфіковано за частиною 1 статті 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження та за частиною 1 статті 121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння. Обвинувачена ОСОБА_8 20.05.2016 близько 06 год. 30 хв., перебуваючи біля калитки на межі з господарством сусіда ОСОБА_9 по АДРЕСА_2 , діючи на грунті особистих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи настання від них суспільно небезпечних наслідків у вигляді завдання шкоди здоров`ю потерпілій особі, та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом на завдання шкоди здоров`ю іншій людині, завдала металевою трубою потерпілому ОСОБА_9 щонайменше 5 ударів в область голови, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді 5 ран тім`яної, скроневої та потиличної ділянок зліва, що визначаються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Дії обвинуваченої ОСОБА_8 кваліфіковано за частиною 2 статті 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Не погодившись з вироком, захисник обвинувачених та потерпілі у кримінальному провадженні подали апеляційні скарги.

Потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 подали апеляційні скарги, в яких просять вирок суду скасувати в частині застосування положень статті 75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_11 та часткового задоволення цивільних позовів потерпілих, призначити обвинуваченому ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, цивільні позови потерпілих задовольнити в повному обсязі, відшкодувати витрати на правову допомогу, яка надана адвокатами ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 . В іншій частині вирок суду залишити без змін. Апеляційні вимоги потерпілі мотивують тим, що підстав для застосування статі 75 КК України не було, судом не було враховано поведінки обвинуваченого, вчинення злочину із особливою жорстокістю. При вирішенні питання щодо цивільного позову, суд не врахував, що розслідування тривало 7 років (84 місяці) через те, що обвинувачені надавали слідству неправдиву інформацію та поширювали неправдиву інформацію стосовно потерпілих. Такими діями і неправдивими висловлюваннями обвинувачені принизили честь, гідність та ділову репутацію потерпілих, завдали моральної шкоди та моральних страждань родині потерпілих. Компенсація за моральні переживання має відповідати величині страждань. Моральна шкода ОСОБА_9 становить 505 618 гривень. Вважає незаконним даний вирок у частині відмови відшкодування витрат на правову допомогу, яка надана адвокатами ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у даній справі. Потерпілим у повному обсязі надані всі відповідні документи до районного суду щодо надання правової допомоги адвокатами, а саме: договори, акти виконаних робіт, квитанції про оплату. Вважають, що суд, відмовляючи у відшкодуванні витрат на правову допомогу, не в повному обсязі проаналізував та не надав відповідну оцінку вищевказаним документам, які підтверджують понесені витрати.

Потерпіла ОСОБА_10 посилається в своїй апеляційній скарзі на аналогічні обставини, зазначає, що судом необгрунтовано відмовлено у задоволенні позовів потерпілих. Вважає, що моральна шкода, спричинена їй кримінальними правопорушеннями, становить 50 561,81 гривень та судом безпідставно відмовлено у стягненні витрат на правову допомогу.

Захисник обвинувачених - адвокат ОСОБА_7 просить відновити судове слідство та дослідити всі докази зазначені в апеляційній скарзі. Вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 червня 2023 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_11 визнати невинуватими за частиною 1 статті 125, частиною 1 статті 121 КК України та виправдати на підставі пункту 3 частини 1 статті 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю його винуватості, ОСОБА_8 визнати невинуватою у пред`явленому обвинуваченню за частиною 2 статті 125 КК України та виправдати на підставі пункту 3 частини 1 статті 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю винуватості у вчиненні кримінального правопорушення. Апеляційні вимоги захисник мотивує тим, що обвинуваченим висунуто некоректне обвинувачення, що порушує їх право на захист і позбавляє можливості захищатися від нього. Суддя не помітила некоректності в викладі обставин, які підлягають доказуванню і не повернула прокурору акт для усунення розбіжностей. У реєстрі матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000409 допущена помилка в даті «від 20.05.2020», а потрібно «від 20.05.2016» та взагалі відсутня постанова прокурора Охтирської місцевої прокуратури юриста 1 класу ОСОБА_15 про уточнення питань для проведення комісійної судово-медичної експертизи від 22.12.2017. До цього часу не було направлено належного обвинувального акту до суду та фактично, на даний час триває незаконне переслідування, у зв`язку з тим, що керівник місцевої прокуратури ОСОБА_16 за своїм підписом направив 17.06.2020 року обвинувальний акт до суду. ОСОБА_16 не мав права направляти обвинувальний акт в суд, бо не був процесуальним керівником відповідно до статті 291 та 293 КПК України. Фактично на даний час винесено вирок по обвинувальному акту, який не був підписаний процесуальним керівником.

Вказує про відсутність повноважень у прокурора, на той час Охтирської місцевої прокуратури, ОСОБА_17 , на затвердження обвинувального акту. На досудовому розслідуванні не перевірено правдивість показів ОСОБА_9 експериментальним шляхом на предмет отримання тяжкого тілесного ушкодження від падіння на нього опорного стовпа з забитими в нього штирями та гвіздками. Також потерпілий ОСОБА_9 не підтвердив 09.10.2019 року правдивість своїх показів на судовій психологічній експертизі з використанням комп`ютерного поліграфу, хоча добровільно дав письмовий дозвіл на участь в її проходженні.

ОСОБА_9 умисно змінює місце події 20.05.2016 і нанесення тяжкого тілесного ушкодження переносить за межі господарського приміщення ОСОБА_11 , в той час, як об`єктивних доказів цьому немає. Зазначає, що не було навіть достеменно встановлено фактичне місце події. Даючи показання, потерпілий ОСОБА_9 стверджує, що ОСОБА_11 , зустрів його вилами і сліди від удару ними залишилися на руці та животі, в той час, як об`єктивних даних про ушкодження лівої половини черевної стінки внаслідок удару вилами і продемонстрованих потерпілим під час слідчого експерименту 29.03.2018, в медичній документації відсутні. При дослідженні футболки, пошкоджень нижньої передньої частини, не виявлено. Не вилучався і не досліджувався травмуючий предмет, на якому повинні залишитися біологічні матеріали потерпілого. Ні на одному предметі, вилученому під час огляду місця події, біологічних матеріалів потерпілого, а саме його чи будь-кого іншого слідів крові, не виявлено. Тому що не існує такого ножа, потерпілий травмований іншим предметом і не обвинуваченим, а розрізнена хаотична локалізація на тілі потерпілого свідчить про ненавмисний хаотичний характер їх отримання під час необережного поводження потерпілого в господарському приміщенні обвинуваченого.

З боку ОСОБА_10 наявна протидія вилученню речових доказів з місця події за місцем проживання потерпілих. Вважає, що протокол огляду місця події від 20.05.2016 за місцем проживання ОСОБА_9 , є неналежним. У процесі судового розгляду, не вдалося усунути суперечливість у показах потерпілих стосовно речового доказу, сама належність вилучення якого ставиться під сумнів, а отже сумнів викликає і належність вилучення інших речових доказів.

Зі слів ОСОБА_9 в судовому засіданні відомо, що він був одягнутий того дня в куртку, кофту, футболку зеленуватого кольору, а в хірургічній палаті згідно протоколу огляду місця події було вилучено чорну футболку з довгим рукавом та синю футболку з коротким рукавом.

Колоті дірки на чорній футболці ОСОБА_9 менші, ніж розмір ран на тілі. В ході судового розгляду дана суперечність усунута не була. Через несправність технічних засобів фіксації не було долучено фототаблиці даних речей до матеріалів КП. Вилучення даних футболок, як речових доказів, відбувалося з грубим порушенням норм кримінально-процесуального законодавства: не було проведено упакування та опечатування даних речових доказів. Органами досудового слідства не вжито заходів до забезпечення у визначеному КПК України порядку на зберігання та передачу речових доказів у камеру схову. Недоліки у вилученні, зберіганні та передачі речових доказів до камери схову, свідчать про порушення норм кримінально-процесуального законодавства України, отже, дані докази є недопустимими: чорна футболка з довгим рукавом та синя футболка з коротким, вилучені в хірургічній палаті Охтирської ЦРЛ при огляді місця події. Сторона захисту усі зібрані докази по справі вважає недопустимими. Зазначає, що футболка чорного кольору з довгим рукавом, біологічні зразки ОСОБА_11 та біологічні зразки ОСОБА_8 , біологічні зразки ОСОБА_9 , є недопустимим доказом, а також «плоди цього дерева»: висновок експерта №175 від 13.06.2017 та висновки з наданої дослідницької частини висновок експерта № 217, висновок експерта №216, висновок експерта №220, висновок експерта №219, висновок експерта №215, висновок експерта №855 - є недопустимими доказами та не можуть братися до уваги судом при ухваленні вироку. Зазначає про недопустимість ряду проведених експертиз, а саме: №852 від 25.07.2016 р., № 853 від 25.07.2016 р № 854 від 25.07.2016 р № 855 від 28.07.2016 р № 856 від 28.07.16, інші висновки експертиз, які суд не прийняв до уваги вважає неналежними. Дані медичної карти потерпілого ОСОБА_9 суперечливі в частині діагнозу, в частині ступеню тяжкості стану потерпілого; малоінформативні в частині опису ранових каналів і взагалі не інформативні в частині механізму завдання ушкоджень. Крім того, для дослідження надано не саму медичну карту, а лише її ксерокопію, не завірену в установленому законом порядку. Сумніви в достовірності та належності рентгенограм саме потерпілому ОСОБА_9 та суперечливості медкарти, в процесі судового розгляду, не були усунені. Судом було відмовлено стороні захисту у виклику лікаря-хірурга в судове засідання для дачі роз`яснень та в запиті оригіналу медичної карти та рентгенограм за час перебування на лікуванні з 20.05.2016 по 01.06.2016 потерпілого ОСОБА_9 . Про проведену експертизу сторона захисту дізналася вже після закінчення досудового розслідування, що є порушенням права на захист, та є підставою стверджувати про визнання висновку експерта недопустимим доказом.

В експерта ОСОБА_19 , який входить до одного й того самого відомства, що й слідчий, що призначав експертизу, і яке очолює один керівник, наявна однакова зацікавленість, а також наявний вплив на обох керівництва МВС, тобто в експерта відсутня незалежність від керівництва. Прямим підтвердженням цьому переконанню є факт різних висновків. Так, дані висновку №113/2017 від 22.02.2018 не узгоджуються з даними висновку експерта №165 від 27.04.2017. Тобто, є суперечливість у висновках, зроблених відносно одного й того ж слідчого експеримента від 13.12.2016. Експерт в один період складаючи два висновки, а саме №164 та №165 від 27.04.2017 протягом періоду з 18.04.2017 по 27.04.2017 протирічить сама собі. Суперечливість містять і дані наступних висновків №350 від 01.08.2016 та №44/2018 від 03.08.2018. Висновки №164 від 27.04.2017 та № 44/2018 містять протиріччя: в першому висновку зазначено: «Не виключена можливість отримання ТУ у вигляді колотих ран виникнути від падіння на дерев`яну балку з вбитими цвяхами», а в №44/2018 вказано, що різностороння локалізація та характер ран грудної клітки, плеча виключає можливості їх спричинення при падінні на дерев`яну опору. За участю потерпілого ОСОБА_9 , було проведено два слідчих експерименти 13.12.2016 (з метою перевірки і уточнення відомостей щодо нанесення потерпілому ОСОБА_9 20.05.2016 року тілесних ушкоджень ОСОБА_11 та ОСОБА_8 ) та 29.03.2018 (за фактом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ) Відтворюючи одну й ту саму подію від 20.05.2016 на двох слідчих експериментах 13.12.2016 року та 29.03.2018 року потерпілий показує різну кількість та нанесення ударів у різній послідовності, що вказує на неправдивість його свідчень та про те, що він і сам достеменно не знає коли саме та від чого він отримав тяжке тілесне ушкодження. Протокол проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 є недопустимим доказом, у зв' язку з його неналежністю, адже слідчим ОСОБА_20 не було забезпечено проведення слідчого експерименту у формі, що містить ознаки відтворення дій, обстановки, обставин події. Відтворення слідчого експерименту відбувалося не за ідентичних погодніх умов. ОСОБА_10 постійно мала у себе в фотоархіві фотознімки та відео від 20.05.2016 року з пораненнями свого чоловіка, але долучили їх до матеріалів справи аж через 2,2 роки від дати події тобто 16.07.2018, тобто після проведення слідчого експерименту вдруге 29.03.2018. Протокол слідчого експерименту за участі ОСОБА_9 29.03.2018 року є неналежним доказом. Стороною захисту було заявлено клопотання про огляд в суді оригіналу медкарти та рентгенограм з 20.05.16 по 01.06.16, але дане клопотання не було задоволено, тому обвинуваченого було позбавлено права на захист, що є істотним порушенням кримінально- процесуального законодавства. За наданою до огляду копією медкарти не деталізовано локалізацію ушкоджень ОСОБА_9, сам він заявив, що поранення отримав у с. Куземин, лікарняного листа не потребує. З наданої ксерокопії медичної карти потерпілого можна зробити висновок, що дані в ній суперечливі: подія, зі слів хворого відбувалася в іншому місці, в інший час, локалізацію тілесних ушкоджень не деталізовано, рентгенограми суперечливі, не підтверджують діагноз ОСОБА_9 .

Отже, наведені дані свідчать про наявність сумніву щодо достовірності та ідентичності медичних даних у ксерокопії медичної карти потерпілого та оригіналі медичної карти, а отже, і у вчиненні обвинуваченим цього кримінального правопорушення. На представленій ксерокопії медичної карти потерпілого ОСОБА_9 відсутній підпис лікаря і печатка лікувального закладу, тому дана ксерокопія медичної карти - неналежний речовий доказ. Стороною обвинувачення не надано суду доказів , які б обґрунтували винятковість випадку чому були застосовані копії медичних документів, а не оригінали відносно обох потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Судово-медичні експертизи, а саме №855 від 28.07.2016, №175 від 13.06.2017, №113/2017 від 22.02.2018, №44/2018 від 03.08.2018, на які спирається як на джерело доказів суд першої інстанції, зроблені не по речовому доказу.

Зазначає про порушення під час відібрання біологічних зразків у обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_8 .

Від захисника ОСОБА_7 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких він зазначає про наявність двох обвинувальних актів. Судом першої інстанції не було надано оцінки доводам про втрату речових доказів, не надано оцінку якості проведення впізнання речей 04.04.2020. Вказує на порушення порядку визначення судді для розгляду справи. У даному провадженні відсутні належні докази пневмоторокса у ОСОБА_9 . У зв`язку із наведеним, просить вирок суду скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. У разі невстановлення судом апеляційної інстанції порушення автоматизованого розподілу справи, просить вирок суду скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_11 та ОСОБА_8 визнати невинуватими у інкримінованих їм кримінальних правопорушеннях та виправдати їх на підставі пункту 3 частини 1 статті 373 КПК України.

Під час апеляційного розгляду просить дослідити всі письмові докази, допитати всіх учасників, свідків та призначити повторну судово-медичну експертизу. Крім того, від обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_11 до Сумського апеляційного суду були подані заперечення на апеляційні скарги потерпілих.

10.03.2025 від потерпілої ОСОБА_10 надійшли заперечення на апеляційну скаргу захисника обвинувачених, де ОСОБА_10 звертає увагу на пропуск захисником ОСОБА_7 процесуального строку на подачу апеляційної скарги.

04.06.2025 від потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 надійшли клопотання, в яких вони зазначають про порушення захисником ОСОБА_7 строку на звернення із апеляційної скаргою та вказують, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_7 не була надана їм для ознайомлення Сумським апеляційним судом.

Крім того, у доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_9 просить стягнути на його користь зі ОСОБА_8 матеріальну шкоду у сумі разом із інфляційними збитками - 34970,67 гривень та моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, всього на суму 586588,08 гривень.

Потерпілий ОСОБА_9 у судове засідання не прибув, клопотань про відкладення апеляційного розгляду не надсилав, у зв`язку із чим колегія суддів вважає можливим продовжити розгляд апеляційних скарг за відсутності потерпілого ОСОБА_9 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника та обвинуваченої ОСОБА_8 , які підтримали свої апеляційні вимоги, просили їх задовольнити, пояснення потерпілої ОСОБА_10 , думку прокурора, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник ОСОБА_7 наполягав на необхідності продовження апеляційного розгляду за апеляційною скаргою, поданою в інтересах ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою його реабілітації.

Крім того, судом апеляційної інстанції обвинуваченій ОСОБА_8 було роз`яснено можливість звільнення її від кримінальної відповідальності за частиною 2 статті 125 КК України на підставі статті 49 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності. Однак, обвинувачена ОСОБА_8 відмовилася від її звільнення від кримінальної відповідальності з підстав, передбачених статтею 49 КК України. Щодо доводів потерпілої ОСОБА_10 про недотримання захисником ОСОБА_7 строку на апеляційне оскарження вироку, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що останнім днем звернення із апеляційною скаргою на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 червня 2023 року було 17.07.2023.

Відповідно до штампу суду першої інстанції на апеляційній скарзі ОСОБА_7 зазначено вхідний номер апеляційної скарги ЕП-2966 від 18.07.2023. Відповідно до роздрукованої інформації про час накладення цифрового підпису на документ, апеляційна скарга була підписана електронним цифровим підписом 17.07.2023 о 21 годині 31 хвилина, та зареєстрована судом 18.07.2023. Крім того, відповідно до ухвали Сумського апеляційного суду від 12.09.2023 апеляційне провадження за апеляційними скаргами як потерпілих, так і адвоката ОСОБА_7 було відкрите та апеляційні скарги були призначені до апеляційного розгляду. Підстави для повторного вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , провадження за якою вже було відкрито та призначено до розгляду іншим судом апеляційної інстанції, відсутні.

Щодо посилань потерпілих на те, що Сумським апеляційним судом їм не було надано апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 для ознайомлення, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до заяви ОСОБА_10 від 02.08.2023, потерпіла просила надати їй ксерокопії аркушів справи з 196 по 220, які отримала 04.08.2023. На вказаних аркушах справи з 196 по 220 знаходиться апеляційна скарга адвоката ОСОБА_7 .

Відповідно до ухвали Сумського апеляційного суду від 12.09.2023 провадження за апеляційними скаргами відкрито та зазначено про проведення підготовчих дій, а саме: надіслання учасникам копій апеляційних скарг. Відповідно до супровідного листа Сумського апеляційного суду від 12.09.2023 апеляційні скарги відправлені всім адресатам.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції 10.03.2025 потерпілі заперечували проти задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 та не зауважували, що зміст цієї апеляційної скарги їм не відомий.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно із статті 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок, яка має здійснюватись судом за критеріями належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

У доповненнях до апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 просить дослідити всі письмові докази, допитати всіх учасників провадження, свідків, призначити повторну судово-медичну експертизу, проведення якої доручити Харківському обласному бюро судово-медичної експертизи, дослідити речові докази, які не були досліджені судом першої інстанції.

Відповідно до частини 3 статті 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що суд першої інстанції дослідив їх не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується. Верховний Суд неодноразово зазначав, що сама наявність клопотання про повторне дослідження того чи іншого доказу не зобов`язує суд апеляційної інстанції досліджувати всю сукупність доказів, оцінених у суді першої інстанції. У судовому засіданні 10.03.2025 на обговорення було поставлено питання щодо вирішення заявлених адвокатом ОСОБА_7 клопотань, в тому числі і щодо проведення судово-медичної експертизи. Адвокат у судовому засіданні підтримав вказані клопотання, та додав, що є необхідність у дослідженні речових доказів. Обвинувачена ОСОБА_8 підтримала клопотання захисника.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання адвоката ОСОБА_7 про дослідження всіх письмових та речових доказів, допит всіх учасників провадження, призначення повторної судово-медичної експертизи, оскільки таке клопотання обумовлене фактично незгодою захисника із оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції.

Крім того, на переконання колегії суддів, вимога захисника про призначення судово-медичної експертизи фактично мотивована захисником сумнівами у тому, що у ОСОБА_9 було встановлено саме лівосторонній пневмоторакс, а саме проникаюче поранення легень, що викликало пневмоторакс, та наявність проникаючої колото-різаної рани, хоча вказаний діагноз підтверджений дослідженими судом першої інстанції матеріалами, у зв`язку із чим колегія суддів не встановила підстав для призначення повторної судово-медичної експертизи.

Положення статті 332 КПК України не вимагають постановлення окремої ухвали, у випадку відмови у задоволенні клопотання про призначення експертизи.

Щодо дослідження речових доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції, прокурор суду апеляційної пояснив, що питання про необхідність дослідження речових доказів у суді першої інстанції не порушувалося. Суд апеляційної інстанції в контексті вимоги адвоката ОСОБА_7 про дослідження речових доказів зауважує, що згідно рапорту старшого слідчого СВ Охтирського ВП ГУНП в Сумській області від 09.04.2020 частина зазначених у рапорті речових доказів на зберігання до камери речових доказів не передавалася та їх місце знаходження не відоме. Інші речові докази під номерами № 2, 4, 5, 6, 7 та футболка з довгим рукавом, були передані до камери речових доказів на зберігання.

При цьому, відповідно до пред`явленого ОСОБА_11 обвинувачення, тілесні ушкодження потерпілому були нанесені клинком невстановленого ножа, тобто знаряддя вчинення кримінального правопорушення в ході досудового розслідування не було встановлено, вилучені футболки на предмет наявності пошкоджень та слідів крові були предметом експертного дослідження, у зв`язку із чим не встановлено необхідності у дослідженні речових доказів.

Щодо доводів захисника про порушення автоматизованого розподілу справи, колегія суддів зазначає, що відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи від 17.06.2020 для розгляду даного кримінального провадження визначено суддю ОСОБА_21 . Суддею ОСОБА_21 заявлено самовідвід у даному провадженні, який ухвалою суду від 18.06.2020 задоволений. У зв`язку із неможливістю визначення судді для розгляду справи, до Сумського апеляційного суду було направлено подання для направлення кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_11 та ОСОБА_8 до іншого суду. Ухвалою Сумського апеляційного суду від 30.06.2020 в задоволенні подання про направлення кримінального провадження до іншого суду відмовлено та матеріали справи з Сумського апеляційного суду 06.07.2020 були повернуті до Охтирського міськрайонного суду Сумської області.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи від 29.07.2020, який проведено секретарем суду ОСОБА_22 для розгляду справи визначено суддю ОСОБА_1 . Доводи захисника про те, що визначення судді не було здійснено після повернення матеріалів із Сумського апеляційного суду 06.07.2020 заслуговують на увагу, разом з тим, вказана обставина не спростовує необхідності у будь-якому випадку проведення автоматизованого розподілу справи, що було здійснено секретарем суду 29.07.2020. Враховуючи, що суддю ОСОБА_1 було визначено для розгляду справи шляхом проведення повторного автоматизованого розподілу справи, підстави вважати, що розгляд справи здійснено неуповноваженим суддею, відсутні. Щодо доводів захисника ОСОБА_7 про наявність у даному кримінальному провадженні кількох обвинувальних актів, що тягне визнання недопустимими всіх доказів у справі, колегія суддів зазначає наступне. У провадження суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000409 від 20.05.2016 за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 125, частиною 1 статті 121 КК України та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України. Даний обвинувальний акт затверджений 15.06.2020 прокурором Охтирської місцевої прокуратури Сумської області ОСОБА_17 та направлений до суду керівником Охтирської місцевої прокуратури ОСОБА_23 . Вказаний обвинувальний акт був отриманий обвинуваченими ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , а також їх захисником - адвокатом ОСОБА_7 15.06.2020 та саме цей обвинувальний акт був предметом розгляду суду. Стороною захисту до суду було надано копію обвинувального акту у цьому ж кримінальному провадженні, який затверджений прокурором ОСОБА_6 27.04.2020. Прокурор ОСОБА_6 суду апеляційної інстанції пояснив, що дійсно ним було затверджено обвинувальний акт, який не був скерований до суду, оскільки обвинувачені тривалий час ознайомлювалися з матеріалами досудового розслідування, та в подальшому він перебував у відпустці, отже як прокурор у кримінальному провадженні, не міг скерувати до суду обвинувальний акт. Натомість, обвинувальний акт у кримінальному провадженні було затверджено 15.06.2020 прокурором ОСОБА_17 , який був процесуальним керівником у даному кримінальному провадженні. Враховуючи, що обвинувальний акт від 27.04.2020, затверджений прокурором ОСОБА_6 , не був направлений до суду першої інстанції для розгляду, суд апеляційної інстанції не вбачає істотних порушень, які б впливали на обгрунтованість ухваленого вироку. Щодо повноважень прокурора ОСОБА_17 у цьому кримінальному провадженні, судом апеляційної інстанції встановлено, що відомості за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтею 124, частиною 1 статті 125 КК України були внесені до ЄРДР за № 0000409. У подальшому до ЄРДР за № 0000419 були внесені відомості за частиною 1 статті 125 КК України.

03.06.2019 до ЄРДР за № 0000365 внесено відомості за частиною 1 статті 125 КК України за фактом вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення.

12.02.2020 до ЄРДР за № 0000106 внесені відомості за частиною 2 статті 125 КК України за заявою ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_8 20.05.2016 нанесла йому тілесні ушкодження. Крім того, 19.03.2020 до ЄРДР за № 0000177 внесені відомості за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КК України.

Відповідно до постанови заступника керівника Охтирської місцевої прокуратури від 15.09.2016 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000409 визначено групу прокурорів у складі ОСОБА_6 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 .

Крім того, прокурор ОСОБА_6 входив до групи прокурорів у кримінальних провадженнях, внесених до ЄРДР за № 0000419, № 0000106, № 0000365, № 0000177. Прокурор ОСОБА_17 входив до групи прокурорів у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000365, а також відповідно до постанови заступника керівника Охтирської місцевої прокуратури від 10.01.2020 був визначений процесуальним керівником у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000409. При цьому, постановою прокурора від 25.05.2017 кримінальні провадженні, внесені до ЄРДР за № 0000409 та за № 0000419 об`єднані в одне кримінальне провадження. У подальшому, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000106 постановою прокурора від 13.02.2020 об`єднані з кримінальним провадженням, внесеним до ЄРДР за № 0000409. Постановою прокурора від 19.03.2020 матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000365 об`єднані з кримінальним провадженням, внесеним до ЄРДР за № 0000409.

Постановою прокурора від 20.03.2020 матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000177 об`єднані з кримінальним провадженням, внесеним до ЄРДР за № 0000409. З наведеного вбачається, що повноваження прокурора ОСОБА_17 були визначені постановою прокурора від 04.06.2019 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000365, яке було об`єднане з основним кримінальним провадженням, внесеним до ЄРДР за № 0000409, в якому прокурор ОСОБА_17 також входив до групи прокурорів, відповідно до постанови від 10.01.2020. Таким чином, повноваження прокурора ОСОБА_17 на затвердження обвинувального акта у кримінальному провадженні, підтверджуються матеріалами справи. Безпідставними є доводи адвоката ОСОБА_7 щодо наявності помилок у реєстрі матеріалів досудового розслідування, оскільки реєстр матеріалів досудового розслідування не є доказом у кримінальному провадженні, а наявність у ньому помилок не вливає на обгрунтованість ухваленого судового рішення.

Колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами адвоката ОСОБА_7 щодо некоректності пред`явленого обвинувачення, оскільки згідно вироку, судом першої інстанції встановлені всі необхідні обставини, що підлягають доказуванню. Та обставина, що супровідний лист про направлення обвинувального акта підписаний керівником прокуратури, а не прокурором, який затвердив обвинувальний акт, не є порушенням вимог КПК України. Висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_11 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень підтверджуються сукупністю доказів, яким надано належну оцінку. Зокрема, судом першої інстанції допитано потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , згідно вироку обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_8 у судовому засіданні вину у інкримінованих їм кримінальних правопорушеннях не визнали, відмовилися від дачі пояснень щодо себе та членів своєї сім`ї, згідно статті 63 Конституції України.

Судом першої інстанції досліджено ряд доказів, а саме:

протокол огляду місця події від 20.05.2016 з фототаблицею до нього, яким зафіксовано огляд домоволодіння за місцем проживання потерпілих за адресою: АДРЕСА_3 ;

протокол огляду місця події від 20.05.2016, яким зафіксовано огляд домоволодіння та прилеглої території за адресою проживання обвинувачених: АДРЕСА_1 ;

протокол огляду місця події від 20.05.2016, в ході якого оглянуто палату хірургічного відділення Охтирської ЦРЛ по вул. Сумській (Фрунзе) в м. Охтирка;

рапорт старшого слідчого СВ Охтирського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_26 ;

протокол проведення слідчого експерименту від 13.12.2016 у службовому кабінеті №20 Охтирського ВП з участю потерпілого ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_13 , у присутності понятих ОСОБА_27 та ОСОБА_28 ;

висновок експерта № 175 від 13.06.2017 з фототаблицею;

довідку комунального закладу «Охтирська центральна районна лікарня» від 20.05.2016 № 3924, виданої ОСОБА_9 ;

висновки експертиз № 350 від 01.08.2016, № 164 від 27.04.2017, № 165 від 27.04.2017, № 113/2017 від 22.02.2018, № 286 від 24.05.2016, № 114/2017 від 26.02.2018, № 44/2018 від 03.08.2018, № 112 від 08.04.2020, № 111 від 08.04.2020, № 166 від 18.04.2017; № 115/2017 від 27.02.2018;

копію амбулаторної картки ОСОБА_10 та довідку Комунального закладу «Охтирська центральна районна лікарня» Охтирської міської ради від 31.05.2017 № 1553/3-1;

протокол огляду речей та документів від 02.03.2018 з DVD-R диском;

відеозапис слідчого експерименту з участю потерпілого ОСОБА_9 , проведеного 29.03.2018 за адресою: АДРЕСА_1; відеозапис слідчого експерименту з участю потерпілої ОСОБА_10 , проведеного 29.03.2018 за адресою: АДРЕСА_2 ; відеозапис, доданий до протоколу проведення слідчого експерименту від 25.03.2020 за адресою: АДРЕСА_2 з участю обвинуваченого ОСОБА_11 , відеозапис, доданий до протоколу проведення слідчого експерименту від 25.03.2020 за адресою: АДРЕСА_2 з участю з участю обвинуваченої ОСОБА_8

довідку Комунального закладу «Охтирська центральна районна лікарня» від 20.05.2016 № 3925;

протокол пред`явлення речей для впізнання від 04.04.2020;

висновки експерта № 852 від 25.07.2016, № 853 від 25.07.2016, № 854 від 25.07.2016, № 855 від 28.07.2016, № 856 від 28.07.2016;

висновки експерта № 215 від 30.06.2016, № 216 від 03.08.2016, № 220 від 17.08.2016, № 219 від 17.08.2016, № 217 від 17.08.2016, висновок експертів за результатами проведення комісійної судової психологічної експертизи № 15630/15631/19-61 від 27.11.2019;

матеріали на підтвердження того, що тривалий час між родинами ОСОБА_8 та ОСОБА_9 існують неприязні стосунки та триваючі конфлікти.

Доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 про те, що за фактом спричинення потерплому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень не було встановлено фактичного місця події. Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними та необгрунтованими, з огляду на таке.

З показань потерпілого ОСОБА_9 вбачається, що вранці, близько 6 години, він управлявся по господарству та в цей час побачив обвинуваченого біля сараю, а тому підійшов до нього та запитав чим він бризкав в очі його дружині. При цьому у руках із собою нічого не тримав. Під час розмови до сараю не заходив, стояв у дверній проймі, в цей час обвинувачений зайшов у сарай, взяв вила і замахнувся на нього, внаслідок чого поранив йому руку і живіт.Тоді він зайшов у сарай і завалив обвинуваченого на сіно і почав бити кулаками по обличчю, коли побачив на обличчі кров, вийшов із сараю і попрямував у сторону свого будинку та почув як обвинувачений крикнув своїй дружині, щоб та викликала поліцію, але обвинувачена, яка знаходилася на своєму подвір`ї та тримала у руках металеву трубу, підбігла до нього і почала замахуватися на нього трубою, він намагався вирвати трубу у неї з рук, та обвинувачена наказала обвинуваченому взяти у сараї ніж.

В цей час він вже зайшов у свій двір та ОСОБА_11 підбіг зі свого сараю і почав наносити йому удари ножем (ніжрозкладний з червоною колодкою, довжина леза 10 мм, ширина -10 мм) у спину та порізав вухо, а обвинувачена три рази вдарила його трубою, довжина якої близько 1м 80см синього кольору, по голові. Він зайшов у двір взяти трубу, щоб відбиватися та ОСОБА_11 попрямували за ним і продовжили наносити йому удари: обвинувачений ножем, а обвинувачена трубою та коли він став задихатися обвинувачена сказала: «цьому землі вже досить» і вони пішли з двору.

За показаннями потерпілого удари ножем, завдані ОСОБА_11 , були спричинені йому не у господарському приміщенні, на яке вказує апелянт. Посилання захисника на обстановку у сарайному приміщенні, яка зафіксована у протоколі огляду місця від 20.05.2016, що і вказує на безпосереднє місце події, не є слушними, оскільки потерпілий ОСОБА_9 не заперечував того, що конфлікт розпочався у сараї, після чого ОСОБА_9 вийшов попрямував у сторону свого будинку.

Щодо спричинення потерпілому ОСОБА_9 ударів вилами, що спричинило поранення руки та живота, то вказані обставини відповідно до пред`явленого обвинувачення не були інкриміновані ОСОБА_11 , оскільки останній був визнаний винуватим у спричиненні ОСОБА_9 тілесних ушкоджень клинком невстановленого ножа, чим завдано ОСОБА_9 ушкодження у вигляді: чотирьох ран задньої поверхні грудної клітки, однієї рани ділянки лівого надпліччя та однієї рани лівого передпліччя, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, а також одного проникаючого поранення грудної клітки в лівій надключичній ділянці з пошкодженням легені, що за ознакою небезпеки для життя визначається як тяжке тілесне ушкодження.

Доводи адвоката ОСОБА_7 про те, що потерпілий був травмований іншим предметом та не від дій ОСОБА_11 , а також посилання на те, що рани на тілі потерпілого свідчать про ненавмисний хаотичний характер їх отримання під час необережного поводження потерпілого у господарському приміщенні ОСОБА_11 спростовуються як показаннями самого потерпілого щодо місця та обставин отримання тілесних ушкоджень, так і висновками судово-медичних експертиз.

Відповідно до висновку експерта № 175 від 13.06.2017 з фототаблицею, на передній поверхні фуфайки, яка належить ОСОБА_9 , виявлено одне колото-різане пошкодження, на задній поверхні лівого рукава - два колото-різаних пошкодження, на спинці - чотири колото-різаних пошкодження. Пошкодження утворилися, ймовірно, від колючо-ріжучої дії одної плоскої клинкової зброї типу клинка ножа, що має відносно гостре лезо, яке відобразилось у краях пошкоджень. Ознаки дії обуха та леза в кінцях пошкоджень малоінформативні. Виявлені ознаки недостатньо повно відображають групові особливості травмуючого знаряддя і для ідентифікації знаряддя не придатні (т. 2 а.с. 215-221). Відповідно довідки комунального закладу «Охтирська центральна районна лікарня» від 20.05.2016 № 3924, виданої ОСОБА_9 про те, що він відвідав приймальне відділення та йому встановлений діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, множинні забійні рани потиличної, тім`яної ділянок зліва, множинні колоті рани задньої поверхні грудної клітини справа. Посттравматичний пневморана зліва. Закрита травма грудної клітини зліва 5 ран з нерівними краями кровоточить (від 3,0х1,0х1,0 до 6,0х2,0х2,0) по задній поверхні грудної клітки справа, лівого плечового суглобу, лівої кисті в ділянці яремної вирізки. Множинно-колоті рани (розміром 0,8х0,3х1,0) (т. 2 а.с. 224).

Відповідно до висновку експерта № 350 від 01.08.2016, у ОСОБА_9 згідно огляду хірурга від 20.05.2016 виявлені наступні тілесні ушкодження: А) п`ять забійних ран в тім`яній, потиличній та скроневій ділянках зліва. Дані тілесні ушкодження утворилися внаслідок ударної дії тупих твердих предметів, про що свідчить стан їх країв (краї нерівні). Б) Чотири колоті рани по задній поверхні грудної клітки розміром 0,8х0,3х1,0см. дві рани лівого плечового суглобу та лівої кисті 0,8х0,2х0,3см. В) колота рана в ділянці яремної вирізки зліва розміром 0,8х0,3х4,0см, проникає в ліву плевральну порожнину, ушкодження легені, пневмоторакс. Враховуючи перевагу довжини ран над шириною, слід вважати, що рани мають не колотий, а колото-різаний характер.

Діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку не підтверджується об`єктивними відомостями і згідно пункту 4.6 правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень при оцінці ступеня тяжкості не враховується. Тілесні ушкодження, перераховані в пунктах 1А) та 1Б), по тривалості розладу здоров`я кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Тілесні ушкодження, перераховані в пункті 1В), за ознакою небезпеки для життя кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження. Враховуючи кількість тілесних ушкоджень, кількість травматичних (фізичних) дій, від яких утворилися дані тілесні ушкодження, становить не менше дванадцяти. Дані тілесні ушкодження могли утворитися в період часу вказаний в постанові, що підтверджується даними медичної документації (т. 2 а.с. 226-227).

Відповідно до висновку експерта № 164 від 27.04.2017, в хірургічному відділенні Охтирської ЦРЛ ОСОБА_9 встановлений діагноз: проникаюча в ліву плевральну порожнину колота рана грудної клітини зліва з пошкодженням легені. Лівобічний пневмоторакс. ЗЧМТ: струс головного мозку. Множинні колоті рани грудної клітини, лівого плеча, лівої кисті, реберної дуги зліва. Множинні забійні рани потиличної, тім`яної та скроневої ділянок зліва. Давність нанесення ушкоджень може відповідати дати, зазначеній у постанові, про що свідчать дані медичної документації. Діагноз: ЗЧМТ: струс головного мозку встановлений на основі суб`єктивних скарг і не підтверджений об`єктивними даними. Згідно з п. 4.06. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» даний діагноз при оцінці ступеню тяжкості тілесних ушкоджень не враховується. Тілесні ушкодження у вигляді множинних колотих ран грудної клітини, лівого плеча, лівої кисті, реберної дуги зліва, множинних забійних ран потиличної, тім`яної та скроневої ділянок зліва згідно з п. 2.3.1 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Тілесне ушкодження у вигляді проникаючої в ліву плевральну порожнину колотої рани грудної клітини зліва з пошкодженням легені, лівобічного пневмоторакса, небезпечні для життя і за цією ознакою згідно з п. 2.1.1. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Вищевказані тілесні ушкодження згідно медичної документації могли бути отримані не менше ніж від дванадцяти фізичних дій. Дані ушкодження утворились від дії гострого предмета, про що свідчить характер ушкоджень. Вищевказані тілесні ушкодження могли утворитись як від одного знаряддя (предметів), так і від декількох. Не виключена можливість отримання тілесних ушкоджень у вигляді колотих ран від падіння на дерев`яну дошку з вбитими цвяхами. Взаємне розташування нападаючого та потерпілої особи могло бути будь-яким, визначити в якому положенні перебував ОСОБА_9 в момент заподіяння йому тілесних ушкоджень не представляється за можливе у зв`язку з відсутністю для цього об`єктивних даних (т. 2 а.с. 229-230). Висновком експерта № 165 від 27.04.2017 встановлено, що механізм спричинення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_9 може відповідати механізму, показаному ним під час проведення слідчого експерименту (т. 2 а.с. 232).

Відповідно до висновку експерта (експертизи за матеріалами справи) № 113/2017 від 22.02.2018, згідно даних ксерокопії медичної карти стаціонарного хворого Охтирської ЦРЛ при знаходженні у хірургічному відділенні Охтирської ЦРЛ з 20.05. по 01.06.2016, у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження: 5 ран тім`яної, скроневої та потиличної ділянок зліва, проникаюче поранення грудної клітки в лівій надключичній ділянці, 4 рани спини, рана ділянки лівого надпліччя та лівого передпліччя. При проведенні судово-медичних експертиз, судово-медичним експертами огляд ОСОБА_9 не проводився. Рана лівої надключичної ділянки, яка проникає у плевральну порожнину з пошкодженням легені кваліфікується як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя. Рани голови кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Рани задньої поверхні грудної клітки лівого надпліччя та лівого передпліччя кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Діагноз «ЗЧМТ. Струс головного мозку» лікарем невропатологом виставлений на підставі суб`єктивних даних, і згідно п. 4.6. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МРЗ України №6 від 17.01.1995, не враховується в оцінку ступеня тяжкості. Враховуючи описання стану ран, клінічних даних, тілесні ушкодження у потерпілого спричинені незадовго до поступлення в лікувальний заклад. Конкретизувати давність за наданою документацією, неможливо. Тілесні ушкодження у медичній документації описані не в повному обсязі (не вказано стан країв та кінців), що не дає можливості конкретизувати травмуючий предмет. Враховуючи описання тілесних ушкоджень, вказані розміри, дані медико-криміналістичного дослідження фуфайки потерпілого, тілесні ушкодження грудної клітки та лівого плеча спричинені дією гострого предмета, який, більш ймовірно, володіє колюче-ріжучими властивостями.

Вказані як «забійні» рани голови, з врахуванням їх розмірів, більше вказують на дію тупого предмета з обмеженою поверхнею, якими можуть бути і металева труба.

Загалом частина тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 могла утворитися за обставин, які він вказав під час допитів та при проведенні слідчого експерименту. У протоколі проведення слідчого експерименту від 13.12.2016 відсутні дані про демонстрацію потерпілим нанесення йому тілесних ушкоджень (місце прикладення травмуючої сили, кількість ударів, тощо), що не дає можливості встановити відповідність механізму нанесення тілесних ушкоджень, вказаних потерпілим, механізму утворення виявлених у нього тілесних ушкоджень. Частина тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 могла утворитися за обставин, які він вказав під час опитування 21.05.2016, а саме: при нанесенні ударів ОСОБА_8 металевою трубою по голові могли бути спричинені рани голови.

Поранення спини, грудної клітки надключичній ділянці зліва та лівого плеча могли утворитися при нанесенні ударів гострим предметом, однак дані ушкодження є більш характері для дії гострого предмета, що володіє колюче-ріжучими властивостями, яким не являється шило. При медико-криміналістичному дослідженні пошкоджень фуфайки потерпілого, виявлені морфологічні ознаки, характерні для колючо-ріжучої дії плоскої клинкової зброї типу ножа. Під час опитування 20.07.2016 ОСОБА_29 нанесення ударів ОСОБА_9 ножем чи шилом заперечує. На нанесення тілесних ушкоджень в ділянку волосистої частини голови не вказує. Рани грудної клітки не могли утворитися при вказаному нанесенні ним ударів кулаком по обличчю та тулубу ОСОБА_9 . Різностороння локалізація та характер ран грудної клітки, плеча виключає можливості їх спричинення при падінні на дерев`яну опору, у яку забиті цвяхи.

Під час опитування 20.07.2016 ОСОБА_8 нанесення ударів ОСОБА_9 ножем чи шилом заперечує. На нанесення тілесних ушкоджень в ділянку волосистої частини голови не вказує. Внаслідок ударів ОСОБА_29 кулаком по обличчю, тулубу не могли утворитися виявлені у потерпілого ОСОБА_9 тілесні ушкодження. Розміри рани лівої надключичної ділянки, проникнення в плевральну порожнину із пошкодженням тканини лівої легені, з врахуванням даних медико- криміналістичного дослідження пошкоджень фуфайки потерпілого, більш ймовірно утворилася внаслідок дії колюче-ріжучого предмета, яким може бути ніж.

При цьому, при медико-криміналістичній експертизі наданої однієї фуфайки (футболки) ОСОБА_9 виявлено пошкодження, які утворилися, ймовірно, від колючо-ріжучої дії одної плоскої клинкової зброї типу клинка ножа, що має відносно гостре лезо, яке відобразилось у краях пошкоджень. Виявлені ознаки недостатньо повно відображають групові особливості травмуючого знаряддя і для ідентифікації знаряддя не придатні, що не дає можливості конкретизувати травмуючий предмет. У загальному, локалізація пошкоджень футболки може відповідати локалізації тілесних ушкоджень на тілі потерпілого (передня верхня частина грудної клітки зліва, ділянка грудної клітки ззаду, ділянка лівого плеча). Повна відповідність (співпадіння) можливо тільки у випадку тугого облягання тіла одежею і нерухомого стану потерпілого в момент спричинення тілесних ушкоджень.

Згідно даних ксерокопії медичної карти стаціонарного хворого Охтирської ЦРЛ при знаходженні у хірургічному відділенні Охтирської ЦРЛ з 20.05. по 01.06.2016 року, у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження, які спричинені дією гострого предмета, що володіє, більш ймовірно, колюче-ріжучими властивостями: одне проникаюче поранення грудної клітки в лівій надключичній ділянці, чотири рани спини, одна рана ділянки лівого надпліччя та одна рана лівого передпліччя. Локалізація тілесних ушкоджень в ділянці голови (тім`яна, потилична, скронева) зліва може вказувати на не менш як п`ятиразове прикладення травмуючої сили в дані ділянки.

Згідно висновку експерта (експертизи за матеріалами справи) № 44/2018 від 03.08.2018, частина тілесних ушкоджень, з врахуванням локалізації пошкоджень на футболці, могла утворитися за обставин, продемонстрованих потерпілим ОСОБА_9 під час проведення слідчого експерименту 29.03.2018. А саме: при нанесенні ударів металевою трубою по голові зліва могли бути спричинені рани тім`яної, скроневої та потиличній ділянок зліва.

При нанесенні першого удару ОСОБА_30 «ножем» у переднє - верхню частину грудної клітки зліва могло бути спричинене проникаюче поранення передньої поверхні грудної клітки зліва. При нанесенні удару по задній поверхні лівого плеча могла утворитися рана лівого плечового суглобу. При нанесенні ударів гострим предметом в задню поверхню тулуба, могли утворитися 2 рани задньої поверхні грудної клітки справа та зліва, однак потерпілий продемонстрував нанесення ударів нижче грудної клітки - у поперекові ділянки (при дослідженні футболки виявлено 2 пошкодження у верхній частині спини та 2 у середній). Нанесення продемонстрованих ударів по спині, при знаходженні потерпілого в зігнутому положенні, могло спричинити 2 рани верхньої половини задньої поверхні грудної клітки.

Локалізація пошкоджень футболки може не співпадати з локалізацією тілесних ушкоджень, так як в процесі рухів, одежа зміщується.

Крім того, відповідно до висновку експерта № 112 від 08.04.2020, локалізація тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_9 відповідає нанесенню ударів, на які вказує ОСОБА_11 .

Однак, враховуючи дані медико-криміналістичного дослідження одягу, дані тілесні ушкодження не могли утворитися від дії цвяха чи прутка, оскільки вони володіють колючими властивостями, а при дослідженні одягу пошкодження утворилися від колюче-ріжучої дії.

Будь-яких об`єктивних даних за наявності тілесних ушкоджень в ділянці обличчя не виявлено. Локалізація тілесних ушкоджень в ділянці плеча зліва, спини відповідає локалізації, вказаних під час проведення слідчого експерименту. Однак, цвях і пруток є предметами, які мають колючі властивості, а при медико-криміналістичному дослідженні одягу ушкодження утворились від колюче-ріжучої дії. Детально вказати відповідність не представляється можливим, оскільки не проводилось дослідження предметів, якими було нанесено тілесні ушкодження (т. 3 а.с. 122). Відповідно до висновку експерта № 111 від 08.04.2020, з урахуванням даних медико-криміналістичного дослідження, комісійної судово-медичної експертизи частина тілесних ушкоджень могла утворитись у ОСОБА_9 за механізмом, який продемонструвала ОСОБА_8 (25.03.2020), а саме рани голови могли утворитися при нанесенні удару металевою трубою. Однак, не відповідає спричинення тілесних ушкоджень в ділянці правого плеча, так як при медико- криміналістичній експертизі (на одязі) пошкодження могло бути спричинено від дії колюче-ріжучого предмету, яким не являється металева труба.

Аналізуючи висновки наведених експертиз, колегія суддів вважає, що висновками експертів підтверджено, що частина тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 могла утворитися за обставин, які він вказав під час допитів та при проведенні слідчих експериментів, окрім як наявність тілесних ушкоджень лівого вуха, які б могли утворитися при нанесення удару ножем зверху вниз в ділянку лівого вуха, та ушкоджень лівої половини черевної стінки внаслідок удару вилами, продемонстрованих потерпілим під час слідчого експерименту 29.03.18, в медичній документації відсутні, при дослідженні футболки пошкоджень нижньої передньої частини не виявлено. Також відсутні об`єктивні дані за наявність тілесних ушкоджень в ділянці пальців, які б могли утворитися при ударі по них трубою.

Разом з цим, спричинення вказаних тілесних ушкоджень потерпілому не було інкриміновано ОСОБА_11 .

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 про те, що ушкодження у потерпілого свідчать про ненавмисний хаотичний характер їх отримання під час необережного поводження потерпілого у господарському приміщенні ОСОБА_11 , спростовуються вищенаведеними висновками експертиз, якими також визначено, що кількість травматичних (фізичних) дій, від яких утворилися дані тілесні ушкодження, становить не менше дванадцяти.

Крім того, під час огляду місця події 20.05.2016, а саме сараю, де розпочався конфлікт між потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , дерев`яної опори, у яку забиті цвяхи, чи інших дошок з вбитими в них цвяхами, окремого цвяха чи прутка зі слідами, схожими на кров, виявлено не було, обвинувачений ОСОБА_11 про наявність таких предметів, орган досудового розслідування не повідомляв.

Вже 25.03.2020 ОСОБА_11 під час слідчого експерименту повідомив, що під час бійки з ОСОБА_9 випадковим металевим предметом, схожим на цвях чи пруток, наніс ОСОБА_9 , який був зверху на ОСОБА_11 , 4-5 ударів по спині зліва та 2-3 удари в плече зліва, крім того, коли вони лежали, ОСОБА_9 на ліве плече впав дерев`яний стовп, який підпирав стелю, в який було вбито безліч виступаючих цвяхів.

Однак, висновками експертиз № 350 від 01.08.2016, №113/2017 від 22.02.2018, № 112 від 08.04.2020 встановлено, що частина тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 утворилася від колючо-ріжучої дії.

Щодо доводів адвоката ОСОБА_7 про суперечності у висновках експертиз № 164 від 27.04.2017, № 165 від 27.04.2017 та висновках № 113/2017 від 22.02.2018 та № 44/2018 від 03.08.2018, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Висновок № 164 від 27.04.2017, складений експертом ОСОБА_31 , в якому зазначено, що не виключена можливість отримання тілесних ушкоджень у вигляді колотих ран від падіння на дерев`яну дошку з вбитими цвяхами. Суд апеляційної інстанції зауважує, що вказане твердження містить припущення експерта щодо способу отримання вказаних тілесних ушкоджень, з урахуванням питання, яке було поставлено слідчим у постанові про призначення експертизи.

При цьому, в подальшому було проведено експертизу фуфайки (футболки) ОСОБА_9 та складено висновок № 175 від 27.04.2017, відповідно до якого пошкодження на ній утворилися, ймовірно, від колючо-ріжучої дії одної плоскої клинкової зброї типу клинка ножа, що має відносно гостре лезо, яке відобразилось у краях пошкоджень. 08.04.2020 експертом ОСОБА_32 складено висновок додаткової судово-медичної експертизи № 112, де з урахуванням висновку № 175 від 27.04.2017 щодо медико-криміналістичного дослідження одягу ОСОБА_9 , зазначено, що дані тілесні ушкодження не могли утворитися від дії цвяха чи прутка, оскільки вони володіють колючими властивостями, а при дослідженні одягу пошкодження утворилися від колюче-ріжучої дії.

Не встановлено також істотних суперечностей у висновках № 164 від 27.04.2017, № 165 від 27.04.2017, на які вказує захисник, та які б впливали на висновки суду щодо винуватості ОСОБА_33 , враховуючи, що у висновку № 164 від 27.04.2017 експерт посилалася на медичну документацію ОСОБА_9 , тоді як у висновку № 165 від 27.04.2017 експерт вже посилалася на дані з протоколу слідчого експерименту, проведеного з потерпілим ОСОБА_9 . Наведені експертизи проведені на підставі окремих постанов слідчого, в яких на вирішення експерту ставилися різні питання.

В подальшому також були призначені та проведені комісійні судово-медичні експертизи, висновками яких за № 113/2017 від 22.02.2018 та № 44/2018 від 03.08.2018 підтверджено, що частина вказаних ОСОБА_9 тілесних ушкоджень могла утворитися за обставин, на які він вказував під час допитів та проведенні слідчих експериментів.

Адвокат ОСОБА_7 звертає увагу на висновок № 113/2017 від 22.02.2018, відповідно до якого, у протоколі проведення слідчого експерименту від 13.12.2016 відсутні дані про демонстрацію потерпілим нанесення йому тілесних ушкоджень (місце прикладення травмуючої сили, кількість ударів, тощо), що не дає можливості встановити відповідність механізму нанесення тілесних ушкоджень, вказаних потерпілим, механізму утворення виявлених у нього тілесних ушкоджень. Однак це не спростовує висновків проведених експертиз щодо кількості, способу отримання ОСОБА_9 тілесних ушкоджень. У вказаному висновку також зазначається, що частина тілесних ушкоджень могла утворитися за обставин, на які ОСОБА_9 вказав під час допитів та при проведенні слідчого експерименту.

На переконання суду апеляційної інстанції подальші висновки експертиз доповнюють попередні, оскільки проведені на підставі більшого обсягу матеріалів, які були надані для дослідження, та складені експертною комісією. Щодо доводів адвоката ОСОБА_7 про те, що висновки експертиз були складені на підставі неналежно засвідчених копій медичних документів потерпілих, суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції надано обгрунтовану оцінку цим доводам.

Експертам дійсно були надані копії медичної документації як потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , так і ОСОБА_11 . При цьому, захисником не ставиться під сумнів обгрунтованість проведеної експертизи щодо ОСОБА_11 , яка теж проведена на підставі копій його історії хвороби, а заперечується саме неможливість проведення експертиз за копіями медичної документації потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . З висновку судово-медичної експертизи № 286 від 24.05.2016 вбачається, що експертом проведено огляд потерпілої ОСОБА_10 , також експертом використовувалися дані медичної документації потерпілої, зокрема, амбулаторна картка Охтирської поліклініки. Експертиза проводилася на підставі постанови слідчого СВ Охтирського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_34 від 24.05.2016, тобто за призначенням уповноваженої особи. Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 114/2017 від 22.02.2018 вбачається, що вона проведена на підставі даних матеріалів кримінального провадження № 0000409 (висновку експерта №286, ксерокопії медичної карти амбулаторного хворого Охтирської ЦРЛ, протоколів допиту) на виконання постанови старшого слідчого СУ ГУНП в Сумській області від 14.11.2017. При цьому, в матеріалах справи наявна ксерокопія амбулаторної карти ОСОБА_10 , направлена на запит слідчого за супровідним листом головного лікаря КЗ «Охтирська ЦРЛ». Судом першої інстанції досліджені висновки судово-медичних експертиз ОСОБА_9 № 350 від 13.07.2016, № 164 від 18.04.2017, № 165 від 18.04.2017, висновки комісійних судово-медичних експертиз № 113/2017 від 22.02.2018, № 44/2018 від 31.07.2018, проведених на підставі постанов слідчих за матеріалами кримінального провадження, зокрема, і за ксерокопією медичної карти ОСОБА_9 , засвідченої юристконсультом лікарні. Колегією суддів враховується правова позиція Верховного Суду, згідно з якою, не будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону під час отримання доказу автоматично спричиняє визнання його недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи (постанови Верховного Суду від 01 грудня 2020 року у справі № 318/292/18, від 01 листопада 2022 року у справі № 344/2995/15-к).

Судом апеляційної інстанції не встановлено істотних порушень, які б вказували на недопустимість вказаних висновків експертизи з тієї підстави, що для їх проведення використані ксерокопії медичних документів, засвідчені юристконсультом лікарні, оскільки експерти були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Крім того, у випадку недостатності даних для проведення експертизи, експерти не були позбавлені можливості звернутися до слідчого з метою отримання оригіналів медичної документації та її дослідження. Та обставина, що експертами не оглядався потерпілий ОСОБА_9 також не спростовує цих висновків. У копіях медичних документів чітко зазначено, що у ОСОБА_9 мала місце проникаюча у ліву плевральну порожнину колота рана грудної клітки зліва, лівобічний пневмоторакс. Про пневмоторакс зліва також зазначено у оригіналі довідки від 20.05.2016 № 3924, виданої ОСОБА_9 .

Адвокат ОСОБА_7 також вказує, що судом першої інстанції було відмовлено в огляді оригіналу медичної карти, рентгенограми потерпілого, чим на думку захисника, його підзахисних позбавлено права на захист. Однак, враховуючи, що судом першої інстанції були досліджені висновки судово-медичних експертиз, в тому числі і комісійних, а також оригінал довідки комунального закладу «Охтирська центральна районна лікарня» від 20.05.2016 № 3924, виданої ОСОБА_9 про те, що він відвідав приймальне відділення та йому встановлений діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, множинні забійні рани потиличної, тім`яної ділянок зліва, множинні колоті рани задньої поверхні грудної клітини справа. Посттравматичний пневморана зліва. Закрита травма грудної клітини зліва 5 ран з нерівними краями кровоточить (від 3,0х1,0х1,0 до 6,0х2,0х2,0) по задній поверхні грудної клітки справа, лівого плечового суглобу, лівої кисті в ділянці яремної вирізки. Множинно-колоті рани (розміром 0,8х0,3х1,0), підстави сумніватися у встановленому ОСОБА_9 діагнозі відсутні. У зв`язку із чим, необхідність дослідження оригіналу медичної документації, не є обов`язковою.

З урахуванням наведеного, підстави вважати висновки проведених експертиз сумнівними, такими, що є недопустимими доказами, у суду апеляційної інстанції відсутні.

Безпідставними є доводи адвоката ОСОБА_7 щодо невідповідності розмірів дірок, виявлених на чорній футболці, розмірам ран на тілі потерпілого, а також невідповідність кількості дірок на чорній футболці кількості дірок на синій, оскільки відповідно до висновку експерта (експертизи за матеріалами справи) № 44/2018 від 03.08.2018, локалізація пошкоджень футболки може не співпадати з локалізацією тілесних ушкоджень, так як в процесі рухів, одежа зміщується.

Відповідно до висновку експерта (експертизи за матеріалами справи) № 113/2017 від 22.02.2018, локалізація пошкоджень футболки може відповідати локалізації тілесних ушкоджень на тілі потерпілого (передня верхня частина грудної клітки зліва, ділянка грудної клітки ззаду, ділянка лівого плеча). Повна відповідність (співпадіння) можливо тільки у випадку тугого облягання тіла одежею і нерухомого стану потерпілого в момент спричинення тілесних ушкоджень.

Адвокат ОСОБА_7 також ставить під сумнів належність чорної футболки саме ОСОБА_9 , оскільки вона відповідно до протоколу огляду місця події, була вилучена не у присутності самого потерпілого.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 20.05.2016, відповідно до якого у кімнаті хірургічного відділення Охтирської ЦРЛ по вул. Фрунзе в м. Охтирка у ОСОБА_9 вилучено футболку з довгим рукавом чорного кольору, на поверхні якої наявні плями бурого кольору, на задній частині даної футболки маються дірки розмірами від 2 мм до 5 мм. На даній футболці виявлено 10 дірок. Також виявлено та вилучено футболку синього кольору із коротким рукавом, на поверхні якої також виявлені плями бурого кольору, а також на задній частині футболки дірки у кількості 8 штук також розміру.

Відповідно до рапорту слідчого від 09.04.2020 долучити фототаблиці до протоколів огляду місця події по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_4, не виявилося можливим, у зв`язку із технічними несправностями фотоапарату.

Належність вилучених у палаті хірургічного відділення футболок потерпілому ОСОБА_9 самим потерпілим не заперечується, крім того, вказана футболка була предметом дослідження, за результатами якого експертом складено висновок № 855 від 28.07.2016, про те, що походження крові в слідах можливе від потерпілого ОСОБА_9 , так від ОСОБА_11 та ОСОБА_8 .

Відповідно до висновку експерта (експертизи за матеріалами справи) № 113/2017 від 22.02.2018, локалізація пошкоджень футболки може відповідати локалізації тілесних ушкоджень на тілі потерпілого (передня верхня частина грудної клітки зліва, ділянка грудної клітки ззаду, ділянка лівого плеча). Таким чином, сумніви щодо належності футболки саме потерпілому ОСОБА_9 , відсутні. Не відповідність кількості та розмірів дірок на футболках, розмірам ран, пояснюється тим, що повна відповідність (співпадіння) можливо тільки у випадку тугого облягання тіла одежею і нерухомого стану потерпілого в момент спричинення тілесних ушкоджень, про що зазначено у висновку № 113/2017 від 22.02.2018.

Щодо доводів адвоката ОСОБА_7 про те, що вилучені у хірургічному відділені футболки не були належним чином упаковані та опечатані, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

У протоколі огляду місця події від 20.05.2026, який проведено у палаті хірургічного відділення, дійсно не зазначено про спосіб упакування футболок.

Разом з тим, відповідно до висновків експертиз № 855 від 28.07.2016, № 856 від 28.07.2016 вилучені 20.05.2016 року футболки надійшли експерту упаковані в поліетиленові згортки, заклеєні та опечатані, з написами на етикетках, підписами понятих та слідчого.

Зауваження адвоката ОСОБА_7 з приводу зберігання речових доказів у камері схову є слушними, однак, враховуючи, що потерпілий ОСОБА_9 не заперечує приналежності цих футболок саме йому, а також факту їх вилучення у палаті хірургічного відділення, де він перебував, встановлення висновками експертиз, що плями крові на цих футболках можуть походити і від потерпілого ОСОБА_9 , суд апеляційної інстанції не вбачає підстав вважати вказані речі недопустимими доказами.

Сторона захисту не була позбавлена можливості заявляти клопотання про виклик свідків, які брали участі у якості понятих під час проведення огляду палати у хірургічному відділенні Охтирської ЦРЛ.

Не спростовують обгрунтованості висновків суду першої інстанції і доводи захисника про те, що заява потерпілої ОСОБА_9 від 20.05.2016 про дозвіл на огляд домоволодіння адресована не слідчому, яка проводила слідчі дії, а на ім`я керівника поліції.

Вказані доводи є безпідставними, оскільки за місцем мешкання потерпілих нічого не вилучалося, вони не заперечували проти проведення огляду та про порушення саме їх процесуальних прав під час слідчої дії, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не повідомлялося. Та обставина, що під час огляду одна із дверей була зачинена на замикаючий пристрій, не впливає на допустимість зібраних під час досудового розслідування доказів, а тому, посилання захисника на нібито злочинні дії потерпілої та вибіркову передачу речових доказів, є лише припущенням.

Щодо доводів адвоката ОСОБА_7 про невідповідності у постановах про відібрання біологічних зразків у ОСОБА_11 , ОСОБА_8 з протоколами отримання зразків, слід зазначити наступне. Відповідно до частини 3 статті 245 КПК України відбирання біологічних зразків у особи здійснюється за правилами, передбаченими статтею 241 цього Кодексу.

Відповідно до статті 241 КПК України слідчий, прокурор здійснює освідування підозрюваного, свідка чи потерпілого для виявлення на їхньому тілі слідів кримінального правопорушення або особливих прикмет, якщо для цього не потрібно проводити судово-медичну експертизу. Освідування здійснюється на підставі постанови прокурора та, за необхідності, за участю судово-медичного експерта або лікаря. Перед початком освідування особі, яка підлягає освідуванню, пред`являється постанова прокурора. Після цього особі пропонується добровільно пройти освідування, а в разі її відмови освідування проводиться примусово.

Дані про те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_11 на момент відібрання зразків заперечували проти вказаної слідчої дії, відсутні, а тому не встановлено підстав вважати висновки експертиз № 852, 853, 854, 855, 856 недопустимими доказами. При цьому, висновки судових експертиз № 215 від 30.06.2016, № 216 від 03.08.2016, № 220 від 17.08.2016, № 219 від 17.08.2016, № 217 від 17.08.2016 судом першої інстанції визнані такими, що є малоінформативними, не спростовують та не підтверджують вини обвинувачених.

Зауваження адвоката ОСОБА_7 з приводу погодних умов та місця, де 29.03.2018 проводився слідчий експеримент з потерпілим ОСОБА_9 , не впливають на висновки суду щодо допустимості цього доказу, оскільки в даному випадку наявність ідентичних погодних умов та місця з тими, що були під час події 20.05.2016, не є визначальною для відтворення механізму отримання тілесних ушкоджень.

Крім того, потерпілий ОСОБА_9 стверджує, що тілесні ушкодження голови та інші колото-різані рани він отримав не в сараї ОСОБА_11 .

Також не є обгрунтованими доводи адвоката ОСОБА_7 про те, що слідчим не було забезпечено проведення слідчого експерименту у формі, що містить ознаки відтворення дій, обстановки, обставин події, оскільки слідчий експеримент носив характер допиту.

Зі змісту протоколу слідчого експерименту від 13.12.2016 вбачається, що ОСОБА_9 розказав та показав за допомогою манекена щодо обставин отримання ним тілесних ушкоджень 20.05.2016. Відеозапис слідчого експерименту від 29.03.2018 був досліджений судом першої інстанції та встановлено, що потерпілий ОСОБА_9 розказав на місці показав обставини отримання тілесних ушкоджень.

Зауваження адвоката ОСОБА_7 щодо вказівки у протоколі слідчого експерименту від 29.03.2018 на дату кримінального провадження - 20.05.2018 та статті КК України - частина 1 статті 125, частина 1 статті 124 КК України, вказівку на перевірку відомостей про отримання тілесних ушкоджень середньої тяжкості, не впливають на допустимість даних, отриманих за результатами цієї слідчої дії, оскільки предметом перевірки були обставини, що мали місце 20.05.2016 з приводу отримання ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.

Адвокат ОСОБА_7 ставить під сумнів щодо вчинення ОСОБА_11 протиправних дій стосовно ОСОБА_10 .

Суд апеляційної інстанції вважає, що внаслідок дій ОСОБА_11 отримані ОСОБА_10 ушкодження підтверджені наступними доказами: даними висновку експерта № 286 від 24.05.2016, відповідно до якого при експертизі ОСОБА_10 об`єктивних ознак тілесних ушкоджень не виявлено. В приймальному відділенні Охтирської ЦРЛ та лікарем окулістом ОСОБА_10 встановлений діагноз: хімічний опік кон`юктиви І ст. субкон`юнктивальний крововилив обох очей. Дані ушкодження утворились від дії невідомої хімічної речовини, про що свідчить характер ушкоджень. Указані ушкодження згідно з п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до легких тілесних ушкоджень. Вищевказані тілесні ушкодження могли бути отримані не менше ніж від однієї фізичної дії. Давність нанесення ушкоджень може відповідати даті, зазначеній у постанові, про що свідчить дані медичної документації.

Даними амбулаторної картки ОСОБА_10 (ксерокопії, наданої на запит за підписом головного лікаря Охтирської ЦРЛ) та довідкою Комунального закладу «Охтирська центральна районна лікарня» Охтирської міської ради від 31.05.2017 № 1553/3-1, відповідно до яких потерпіла зверталася до приймального відділення Охтирської ЦРЛ 19.05.2016, повідомивши, що сусід брискнув балончиком та їй встановлено діагноз субкон`юктивальні крововиливи обох очей, рекомендовано амбулаторне лікування. Даними висновку експерта (експертизи по за матеріалами справи) № 114/2017 від 26.02.2018, відповідно до якого при огляді лікарем терапевтом приймального відділення Охтирської ЦРЛ 19.05.2016 у ОСОБА_10 виявлено субкон`юнктивальний крововилив обох очей. Лікарем окулістом 23.05 виявлено гіперемію (почервоніння) кон`юнктиви обох очей, встановлено діагноз «підгострий кон`юнктивіт; хімічний опік кон`юнктиви І ст.». При огляді судово-медичним експертом 24.05.2016 у потерпілої ОСОБА_10 видимих тілесних ушкоджень не виявлено. Описання стану слизової обох очей лікарем окулістом 23.05., з врахуванням відсутності тілесних ушкоджень при огляді судово-медичним експертом 24.05.2016, не відповідає встановленому лікарем терапевтом 19.05.2016 субкон`юнктивальному крововиливу. Крововилив в слизову оболонку очей не може розсмоктатися (зникнути) за 4-6 діб. Враховуючи скарги, вказані обставини, характер слизової обох очей в динаміці 19.05.2016 (виражене почервоніння, яке лікарем розцінено як крововилив) та 23.05. («кон`юнктива нижнього склепіння помірно набрякла, гіперемована»), не можна виключити можливості спричинення кон`юнктивіту внаслідок дії хімічної речовини (вмісту балончика) при розприскуванні аерозолю 19.05.2016. Об`єктивних даних для конкретизації причини розвитку підгострого кон`юнктивіту за наданою документацією немає.

Адвокат ОСОБА_7 щодо висновків суду про винуватість ОСОБА_8 зазначає, що про проведені судово-медичні експертизи сторона захисту дізналася вже після закінчення досудового розслідування, що є порушенням права на захист.

Однак, доводи адвоката ОСОБА_7 щодо недопустимості висновків експертиз зводяться до того, що обвинувачена не скористалася правом бути присутньою під час проведення експертиз, не забезпечено право на відвід експерта, перевірку його можливої зацікавленості.

Такі обгрунтування для визнання висновку експерта недопустимим доказом є безпідставними, оскільки слідчий, призначаючи експертизу, не зобов`язаний залучати до її проведення учасників провадження.

Судом першої інстанції небезпідставно також враховано, що обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_8 під час розгляду справи у суді першої інстанції відмовилися надавати показання згідно статті 63 Конституції України.

При цьому, під час дослідження судом першої інстанції слідчих експериментів за участю обвинувачених їх версія подій не знайшла підтвердження дослідженими судом доказами, змінювалася під час досудового розслідування та є такою, що свідчила про бажання останніх ухилитися від кримінальної відповідальності

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції досліджено усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірено зібрані під час досудового розслідування докази та надано їм кожному окремо та у сукупності належну оцінку, що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.

Крім того, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності в діях ОСОБА_11 та ОСОБА_8 необхідної чи уявної оборони, у вироку наведені вмотивані та достатні обгрунтування з даного питання.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно оцінив усі наявні докази, прийшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 125, частиною 1 статті 121 КК України, та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 КК України, доводи захисника в апеляційній скарзі про недоведеність вини обвинувачених не є слушними і не підлягають задоволенню в цій частині.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_11 на час апеляційного розгляду, а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер, що підтверджується Актовим записом про смерть № 29 від 26.02.2024.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається, якщо помер підозрюваний, обвинувачений, особа, стосовно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, але не повідомлено про підозру у зв`язку з її смертю, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник просив продовжити розгляд, з метою реабілітації померлого ОСОБА_11 . Відповідно до постанови Верховного Суду від 25.10.2023 у справі № 606/2306/21, аналіз положень КПК України стосовно порядку розгляду судами кримінальних проваджень, які здійснюються з метою реабілітації померлого має свої особливості. У разі встановлення судом першої інстанції обставин, передбачених пунктами 1, 2 частини 1 статті 284 КПК, а також частини 1 статті 373 КПК, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок. У разі відсутності підстав, зазначених вище, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження (частина 7 статті 284 КПК). Суд апеляційної інстанції у разі здійснення провадження з метою реабілітації померлого має постановити ухвалу, передбачену одним із пунктів 1, 2, 5 або 6 статті 407 КПК України з урахуванням вимог статей 284, 417 КПК. Чинним КПК України не передбачено окремого порядку здійснення кримінального провадження для реабілітації померлої особи, щодо якої існує обґрунтована підозра про вчинення нею злочину. З наведених норм випливає, що вирок ухвалюється лише в разі необхідності виправдання померлої особи, в іншому випадку провадження підлягає закриттю, що підтверджується також постановою Верховного Суду від 25.02.2020 у справі № 599/593/18.

Під час апеляційного розгляду підстав для реабілітації ОСОБА_11 не встановлено, а тому вирок стосовно ОСОБА_11 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 125, частиною 1 статті 121 КК України - слід скасувати, а кримінальне провадження в цій частині щодо ОСОБА_11 - закрити на підставі пункту 5 частини 1 статті 284 КПК України, у зв`язку зі смертю обвинуваченого. Враховуючи апеляційні вимоги як захисника ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , так і потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , які просили вирок суду скасувати, їх апеляційні скарги підлягають задоволенню саме в цій частині, з урахуванням прохальної частини їх апеляційних скарг.

У зв`язку зі смертю ОСОБА_11 , вимоги потерпілих про призначення йому реальної міри покарання не можуть бути задоволені. Перевіряючи вирок суду щодо призначеного покарання обвинуваченій ОСОБА_8 , колегія суддів враховує, що на час апеляційного розгляду санкція частини 2 статті 125 КК України не передбачає такого виду покарання, як арешт, у зв`язку із чим вважає необхідним призначити ОСОБА_8 покарання у виді пробаційного нагляд, враховуючи дані про особу ОСОБА_8 та відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання відповідно до статей 66, 67 КК України.

ОСОБА_8 було роз`яснено про наявність підстав для її звільнення від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України, від чого обвинувачена відмовилася.

Враховуючи, що строки давності притягнення до кримінальної відповідальності відповідно до статті 49 КК України закінчилися, враховуючи приписи частини 5 статті 74 КК України, відповідно до яких особа також може бути звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 КК України, ОСОБА_8 підлягає звільненню від призначеного покарання за частиною 2 статті 125 КК України.

Щодо вимог потерпілих про задоволення в повному обсязі їх вимог зазначених у цивільних позовах, доповненнях, та щодо стягнення процесуальних витрат, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. Відповідно до частини 1 статті 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. Статтею 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються із: витрат на правову допомогу; витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів. У постанові від 21.11.2018 по справі №462/6473/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК України. А тому такі витрати не можуть бути стягнуті з обвинуваченого за позовом, поданим за правилами цивільного судочинства.

Процесуальні витрати, понесені у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого. Такі витрати повинні бути розподілені судом у межах розгляду того кримінального провадження, у ході розгляду якого вони виникли. Тобто, такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими главою 8 КПК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 598/1781/17 (провадження № 13-47кс20) викладено такий висновок щодо застосування норм права. КПК України не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 91 КПК розмір процесуальних витрат належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо).

Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг.

Така позиція узгоджується з усталеною судовою практикою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (див., наприклад, постанови від 06 жовтня 2022 року у справі № 554/1940/20, провадження № 51-5524км21; від 02 листопада 2023 року у справі 686/28824/21, провадження № 51-2059км23 тощо).

ОСОБА_9 просив стягнути понесені ним витрати за надання правової допомоги адвокатом ОСОБА_13 , на підставі укладеного з ним договору в розмірі 7500,00 грн., адвокатом ОСОБА_12 у розмірі 13500,00 грн та адвокатом ОСОБА_14 у розмірі 26000,00 грн.

Крім того, ним були понесені витрати, у зв`язку з кримінальним провадженням у сумі 2863,85 грн, а саме витрати на пальне з метою прибуття до Охтирського ВП для проведення слідчих та процесуальних дій, до Охтирської місцевої прокуратури, до Охтирського міськрайонного суду, до адвоката ОСОБА_13 , на стадії досудового розслідування кримінального провадження та 4 187,60 під час судового розгляду справи.

Крім того, у результаті вчинення обвинуваченим відносно нього злочину, потерпілий просить сплатити йому компенсацію за відрив від звичайних занять пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати у розмірі 5786,62 грн., а також пов`язані із вищенаведеними витратами інфляційні збитки.

ОСОБА_9 24.04.2023 доповнив цивільний позов вимогами про стягнення витрат, понесених ним під час судового розгляду кримінального провадження на суму 87816,05 гривень.

04.06.2025 ОСОБА_9 надіслав доповнення до апеляційної скарги в частині цивільного позову та просив стягнути зі ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 29808,54 гривень разом із сумою інфляційних збитків 5162.13 гривень та моральну шкоду 500 000 гривень та інфляційні нарахування, що становить 86588,08 гривень. Додатки, зазначені у доповненні, відсутні.

ОСОБА_10 понесла витрати, у зв`язку з участю у слідчих та процесуальних діях під час досудового розслідування: на пальне, на продукти харчування у розмірі 1153,24 грн.+ 246,58 грн, а також у зв`язку з участю у судових засіданнях по цій справі у розмірі 1089,58 станом на 13.08.2020, що становить 3144,15 гривень, витрати на лікування становлять 654 гривні 75 копійок та моральна шкода - 50 000 гривень.

Суд першої інстанції, надаючи оцінку обгрунтованості понесених процесуальних витрат, а також достатності доказів на їх підтвердження встановив, що на підтвердження цього потерпілий надав договір про надання правової допомоги від 20.05.2016, укладений між адвокатом ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , предметом якого є надання правової допомоги, захист та представництво інтересів ОСОБА_10 за фактом спричинення тілесних ушкоджень її чоловіку ОСОБА_9 та квитанції про сплату ОСОБА_10 адвокату ОСОБА_13 2500,00 грн. 10.06.2016; 2500,00 грн. 19.06.2016 та 2500,00 грн. 20.05.2016, на підставі договору про надання правової допомоги від 20.05.2016;

довіреність №295 від 25.09.2018, посвідчену в.о. директора Охтирського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_35 , видану ОСОБА_9 адвокату ОСОБА_12 на підставі доручення Охтирського місцевого центру безоплатної вторинної правової допомоги від 25.09.2018 НОМЕР_1;

квитанцію серії АААБ Адвокатського бюро «ОСОБА_36» на 13500,00 грн. від 01.08.2020 за представництво у суді, складання запитів, цивільного позову;

копію ордеру серії АХ № 1080799 від 20.12.2021 на надання правничої допомоги ОСОБА_9 , виданий адвокатом ОСОБА_14 на підставі договору на надання правової допомоги № 161121-1 від 16.11.2021.

При цьому, як обгрунтовано зазначено судом першої інстанції договір, укладений з адвокатом ОСОБА_13 не містить узгоджених сторонами істотних умов, передбачених статею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», не зазначено по якій конкретно справі укладений цей договір. Крім того, відповідно до договору послуги адвокатом надають з наступного: надання правової допомоги, захист та представництво інтересів ОСОБА_10 за фактом спричинення тілесних ушкоджень її чоловіку ОСОБА_9 . З урахуванням наведеного, такі витрати не можуть розцінюватися як документально підтверджені.

Вмотивованими є висновки суду щодо відсутності підтвердження витрат на правову допомогу адвоката ОСОБА_12 та адвоката ОСОБА_14 .

Судом не взято до уваги квитанцію на 13500,00 грн. Адвокатського бюро « ОСОБА_36 » від 01.08.2020, оскільки з неї не можливо встановити, на виконання якого саме договору вона надана та хто є платником цих коштів.

Наявний в матеріалах провадження ордер Серії СМ 08/2020 від 12.08.2020 на представництво адвокатом ОСОБА_12 потерпілої ОСОБА_10 є недостатнім для підтвердження процесуальних витрат.

Крім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що в матеріалах провадження наявна фотокопія довіреності, відповідно до якої ОСОБА_12 , на підставі доручення Охтирського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги уповноважено на здійснення представництво інтересів ОСОБА_9 без права отримання коштів.

Потерпілими не надані акти виконаних робіт та інші докази на підтвердження процесуальних дій, здійсненими адвокатами саме відповідно до умов укладених договорів у цьому кримінальному провадженні, у зв`язку із чим, вимоги про стягнення процесуальних витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають.

Суд апеляційної інстанції також погоджується із висновками суду першої інстанції в частині відсутності обгрунтованих підстав для стягнення витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження, враховуючи, що не встановлено підстав вважати, що пальне потерпілими було придбане саме з метою явки до органів досудового засідання чи суду, саме в тому об`ємі, який ними зазначений, та неможливо співставити необхідність придбання пального чи проїзних квитків явці до відповідних установ. Відповідно такі витрати не підлягають відшкодуванню.

Крім того, потерпілий просить сплатити йому компенсацію за відрив від звичайних занять пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати у розмірі 5786,62 грн.

Однак, на переконання колегії суддів достатні обгрунтування щодо стягнення цього виду процесуальних витрат відсутні, враховуючи, що потерпілі, як зазначено у вироку, були працевлаштовані, що ними в апеляційних скаргах не заперечується.

Судом першої інстанції обгрунтовано зазначено, що витрати на харчування, відвідування хворого у лікарні, не є процесуальними витратами у розумінні КПК України.

У зв`язку із наведеним, судом апеляційної інстанції підстав для задоволення вимог потерпілих щодо стягнення процесуальних витрат у кримінальному провадженні, не встановлено, а судом першої інстанції наведені обгрунтовані мотиви, у зв`язку із чим вимоги потерпілих в цій частині задоволенню не підлягають, з якими цілком погоджується колегія суддів

Враховуючи, що підстав для стягнення процесуальних витрат судом апеляційної інстанції не встановлено, вимоги про стягнення інфляційних збитків з цієї суми також не підлягають задоволенню.

Щодо вирішення судом першої інстанції цивільних позовів в частині стягнення моральної та матеріальної шкоди із обвинувачених та доповнених апеляційних вимог потерпілого ОСОБА_9 щодо збільшення позовних вимог, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною 5 статті 128 КПК України визначено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Стаття 129 КПК України визначає, що ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. У разі встановлення відсутності події кримінального правопорушення суд відмовляє в позові. У разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду. Таким чином, норми КПК України не визначають чіткого порядку розгляду цивільного позову, заявленого у кримінальному провадженні, щодо кількох обвинувачених, один з яких помер. Відповідно до статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до статті 251 КПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво. Відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Судом апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції в оскаржуваному вироку не було зазначено конкретну правову підставу виникнення у цивільних відповідачів солідарного обов`язку перед цивільними позивачами, як не наведено і будь-якого мотивування такого висновку. Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у деліктних відносинах вони можуть виникати на підставі статті 1190 ЦК України у випадку заподіяння шкоди спільними діями декількох осіб. Таким чином, для належного вирішення позовних вимог у цій частині, є необхідним встановлення і зазначення у мотивувальній частині вироку як правової підстави для виникнення солідарного обов`язку цивільних відповідачів, так і фактичних обставин, що зумовлюють її застосування у спірних правовідносинах, що судом першої інстанції зроблено не було, враховуючи, що ОСОБА_11 було інкриміновано вчинення щодо ОСОБА_9 більш тяжкого кримінального правопорушення, аніж вчинене ОСОБА_8 . Крім того, вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 , суд першої інстанції не надав взагалі оцінку обгрунтованості доводів останнього щодо стягнення суми інфляційних збитків, які він також пов`язує із придбанням ліків. Слушними, на переконання колегії суддів, є також доводи потерпілих щодо неправильного вирішення цивільних позовів в частині стягнення моральної шкоди, з огляду на те, що потерпілий ОСОБА_9 у своєму позові зазначав, що його душевні хвилювання в тому числі були викликані і станом здоров`я його дружини, після спричинених їй 19.05.2016 ушкоджень, а потерпіла ОСОБА_10 у своєму цивільному позові моральну шкоду мотивувала також переживаннями за життя та здоров`я її чоловіка. В апеляційних скаргах потерпілі також зауважують, що моральна шкода кожному з них спричинена трьома кримінальними правопорушеннями, які були вчинені ОСОБА_11 та ОСОБА_8 . Відтак, зазначені вище обставини, судом першої інстанції належним чином не перевірялись та залишені без належної оцінки, на що правильно посилаються ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , тобто судом першої інстанції, при вирішенні цивільного позову була допущена неповнота судового розгляду, що в сукупності перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення в цій частині, тобто вказані порушення закону колегія суддів визнає істотними. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 409 КПК України підставою для зміни чи скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, зокрема є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Враховуючи, що судом першої інстанції не було надано оцінку вищенаведеним обставинам, а ОСОБА_11 помер під час апеляційного провадження, що потребує вирішення питання про правонаступництво в порядку цивільного судочинства, що може за певних умов вплинути на обсяг цивільної відповідальності ОСОБА_8 , суд апеляційної інстанції позбавлений можливості надавати оцінку цим вимогам. Для повного, об`єктивного і правильного вирішення заявлених цивільних позовів, а також для усунення виявлених істотних порушень вимог процесуального закону, вирок в частині вирішення судом першої інстанції цивільного позову, слід скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. Апеляційні скарги потерпілих в даному випадку заслуговують на увагу в частині необхідності додаткової перевірки обставин, що можуть ґрунтуватися на вимогах цивільного та цивільного процесуального законодавства України. У зв`язку із наведеним, колегія суддів не може вважати оскаржуваний вирок обґрунтованим в частині вирішення цивільних позовів щодо відшкодування потерпілим заподіяної матеріальної та моральної шкоди, а тому вирок в цій частині підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства

Керуючись статтями 284, 405, 407, 409, 417, 418, 419 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 та ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - задовольнити частково.

Вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 червня 2023 року стосовно ОСОБА_11 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 125, частиною 1 статті 121 КК України - скасувати, а кримінальне провадження в цій частині щодо ОСОБА_11 - закрити на підставі пункту 5 частини 1 статті 284 КПК України, у зв`язку зі смертю обвинуваченого.

Вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 червня 2023 року в частині призначення покарання ОСОБА_8 - змінити.

Призначити ОСОБА_8 за частиною 2 статті 125 КК України покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік, з покладенням на ОСОБА_8 обов`язків, передбачених частиною 2 статті 59-1 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі пункту 2 частини 1 статті 49, частини 5 статті 74 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, у зв`язку із закінченням строків давності.

Вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 червня 2023 року в частині вирішення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 до ОСОБА_11 та ОСОБА_8 щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

У решті вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 червня 2023 року - залишити без змін. Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: