Справа № 279/3528/25
провадження 1-кс/279/827/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2025 року місто Коростень

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

слідчого ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5

захисника адвоката ОСОБА_6

розглянувши клопотання слідчого СВ Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 за матеріалами кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000418 від 09.06.2025 за ознаками кримінального правопорушення передбаченогно ч.2 ст. 286-1 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-

В С Т А Н О В И В:

Досудовим розслідуванням встановлено, що 09.06.2025 року близько 13 год. 00 хв., ОСОБА_5 , в порушення вимог ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № З353-XII з наступними змінами та доповненнями, п. 2.9.а), правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 з наступними змінами та доповненнями (надалі за текстом ПДР, Правила), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (1,7 % проміле) керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 21013» р.н. НОМЕР_1 з причепом марки «111МФ-8304- 02» р.н. НОМЕР_2 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_7 , на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , рухався по проїзній частині вулиці Володимира Великого в напрямку вул. Перемоги, в с.Мала Зубівщина, Коростенського району, Житомирської області.

Рухаючись у вказаному напрямку водій ОСОБА_5 керуючи автомобілем марки «марки «ВАЗ 21013» р.н. НОМЕР_1 з причепом марки «ПГМФ-8304-02» р.н. НОМЕР_2 , зі швидкістю 10 км.год., що не перевищує дозволену та допустиму швидкість руху на даній ділянці дороги, наближаючись до перехрестя вул. В.Великого та вул. Перемоги, в порушенні вимог пункті г 2.9(a); 10.1; 16.12 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 виявив неуважність до дорожніх умов, не врахував дорожні умови та дорожню обстановку, на перехресті рівнозначних доріг не надав дорогу мотоциклу марки «Forester» без реєстраційного номеру під керуванням неповнолітнього ОСОБА_8 , що рухався по вул. Перемоги зправа на ліво відносного напрямку руху автомобіля ВАЗ 21013» р.н. НОМЕР_1 , виїхав на проїзну частину вул. Перемоги в с.Мала Зубівщина, Коростенського району, Житомирської області, де допустив зіткнення з мотоциклом марки «Forester» без реєстраційного номеру під керуванням неповнолітнього ОСОБА_8 .

В результаті дорожньо-транспортної події водій мотоцикла «Forester» без реєстраційного номеру ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді:ЗЧМТ. Геморагічного забою головного мозку; посттравматичного субарахноїдального крововиливу з проривом в шлуночкову систему; набряку мозку; мозкової коми 1 ступеня; перелому нижньої щелепи, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя.

Порушення водієм ОСОБА_5 , при керуванні ним транспортним засобом, вимог пунктів, 10.1, 16.12 Правил дорожнього руху, знаходиться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Своїми необережними діями, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження, ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286-1 Кримінального кодексу України.

09 червня 2025 в порядку ст.208 КПК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затриманий.

10 червня 2025 відповідно до вимог ст.ст. 276-278 КПК України повідомлений про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України.

У судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали, посилаючись на викладені в ньому обставини.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_6 в задоволенні клопотання сторони обвинувачення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою просив відмовити та обрати підозрюваному ОСОБА_5 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою у вигляді домашнього арешту .

Підозрюваний ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника.

Вислухавши думку сторін, вивчивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам КПК України, його копію підозрюваний та його захисник отримали завчасно.

09.06.2025 року відомості про даний факт внесені слідчим слідчого відділення Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області до ЄРДР за №0000418 від 09.06.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України.

10.06.2025 ОСОБА_5 в порядку ст.278 КПК України вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286-1 КК України.

У відповідності до вимог ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про за- стосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встано- вити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: а) наявність обгрунтованої підозри у вчи- ненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; б) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; в) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для за- побігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя погоджується з доводами, викладеними у клопотанні, в частині наявності обгрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 311 КК України.

Представник органу досудового слідства посилається на наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, про які вже йшлося.

Проте наявність зазначених ризиків спростовується наданими матеріалами. Так, з наданих матеріалів слідує, що ОСОБА_5 одружений та має постійне місце проживання, працевлаштований, раніше ніколи злочинною діяльністю не займався, що на думку слідчого судді виключає можливість вчинення ним іншого (інших) кримінальних правопорушень.

Посилання на те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконнонно впливати на свідків фактичними даними не підтверджується і відноситься до області припущень.

Слідчий суддя виходить з того, що на даному етапі провадженні він не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, він не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані у слідчого судді є підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, інкримінованого стороною обвинувачення.

Аналіз представлених доказів зв`язують підозрюваного з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994 р., у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 р.). Отже на даний час у кримінальному провадженні існують обставини, з якими закон пов`язує можливість перебування особи під одним із запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України.

Слідчий суддя, вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу, враховує і положення, що передбачені КПК України, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини, відповідно до яких обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо тільки в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою, між тим ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» зазначено, що наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер, та доводитися відповідними доказами. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клоот проти Бельгії» серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться. Практика Європейського суду з прав людини свідчить, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.

Водночас слідчий суддя не погоджується з існуванням ризиків, про які вказує сторона обвинувачення, оскільки за рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Бойченко проти Молдови» від 11.07.2006 р. тільки одне посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав, з яких вони вважають обґрунтованими твердження, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу. У справі «Мамедова проти Росії» ( рішення від 01.06.2006 р.) Суд дійшов висновку, що посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що підозрюваний переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальний елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчим суддею повинно бути проведено аналіз всіх ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України з урахуванням особливостей даного кримінального провадження та особи підозрюваного, як того вимагають норми чинного законодавства України та міжнародного законодавства, зокрема практика ЄСПЛ.

Отже, у судовому засіданні не доведено наявність всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, а тому, згідно ч.2 даної статті, слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні даного запобіжного заходу.

Оскільки у судовому засіданні не доведено обставин, передбачених ч. 3 ст.194 КПК України, то слідчий суддя у відповідності до ч.4 даної статті має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого відповідні обов`язки.

Слідчий суддя вважає, що стосовно підозрюваного ОСОБА_5 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286-1 КК України, необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.32,131,132,176178, 181- 184,193-194,196-197,369-372,395 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у застосуванні стосовно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосувати стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту, строком на 60 днів, а саме до 08 серпня 2025 року, включно.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду, слідчого або прокурора;

- повідомляти суд, слідчого або прокурора про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- перебувати за місцем проживання у період часу з 19-00 до 08-00 години ранку наступної доби;

- утримуватися від спілкування будь-якими засобами з свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Попередити підозрюваного, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і накладено грошове стягнення.

Ухвала в частині запобіжного заходу діє до 08.08.2025 року.

Копію ухвали вручити підозрюваному, прокурору, слідчому, направити до Коростенського РУП ГУ НП України в Житомирській області.

Контроль за виконанням ухвали покласти на Коростенське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області.

Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним в той же строк з дня отримання копії ухвали, що не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя

Коростенського міськрайонного суду ОСОБА_9