ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2025 Справа №607/9339/25 Провадження №1-кп/607/1477/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000059 від 23 лютого 2025 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Настасів Тернопільського району Тернопільської області, із базовою вищою освітою, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.03.2024 у справі №607/4384/24, яка набрала законної сили 18.03.2024, обвинуваченого ОСОБА_3 , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУПАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Водночас, у невстановлений досудовим розслідуванням час та дату, у обвинуваченого ОСОБА_3 , який достовірно знав про вищевказану постанову суду щодо позбавлення його права керувати транспортними засобами строком на один рік, виник злочинний умисел на умисне невиконання рішення суду.

Реалізуючи свій злочинний умисел, обвинувачений ОСОБА_3 , достовірно знаючи про те, що постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.03.2024, його позбавлено права керування транспортними засобами строком на один рік, маючи реальну можливість виконувати її, діючи умисно, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», усвідомлюючи, що протягом одного року він зобов`язаний утриматися від керування транспортними засобами, з метою невиконання постанови суду, керував транспортним засобом 22.02.2025.

Так, 22.02.2025 о 12 год 12 хв, обвинувачений ОСОБА_3 керував транспортним засобом марки «Mercedes» р.н. НОМЕР_1 рухаючись по вул. Об`їзній, 14, в с. Петриків Тернопільського району Тернопільської області, де за порушення Правил дорожнього руху України був зупинений працівниками СРПП відділення поліці №1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області та відносно ОСОБА_3 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпеченню безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі за ч. 5 ст. 121 КУпАП від 22.02.2025.

Вказаними діями, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.382 КК України, а саме умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся та підтвердив зазначені в обвинувальному акті обставини, зокрема пояснив, що був позбавлений права керування транспортним засобом постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 березня 2024 року строком на 1 рік, однак продовжував здійснювати керування транспортним засобом марки «Mercedes», р.н. НОМЕР_1 , та був зупинений працівниками поліції, а саме 22.02.2025 року близько 12.00 год. по вул. Об`їзній в с. Петриків Тернопільського району та щодо нього було складено постанову за ч. 5 ст. 121 КУпАП.Просив суд його суворо не карати.

Обвинувачений ОСОБА_3 визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч.1 ст.382 КК України, тобто умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до нетяжких злочинів, особу винного, який несудимий, має постійне зареєстроване місце проживання, його вік та стан здоров`я; сімейний стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, зокрема до обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить визнання вини та щире каяття обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Суд приймає до уваги те, що покарання є заходом примусу, від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими так і іншими особами.

На підставі наведеного суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання у межах санкції частини статті обвинувачення, а саме у виді штрафу, яке на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді штрафу в дохід держави, в розмірі 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий суддяОСОБА_1