Справа № 729/247/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/416/25
Категорія - кримінальна Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Бобровицького районного суду Чернігівської області від 18 березня 2025 року, постановлену у підготовчому судовому засіданні,

У С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою ОСОБА_8 , громадянину України, уродженцю м. Запоріжжя, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України, продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів до 21.05.2025 року.

Суд першої інстанції дійшов такого висновку з огляду на те, що на цей час ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшилися та продовжують існувати, судове провадження не завершене, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі, тому усвідомлюючи тяжкість покарання, що загрожує, у разі визнання винуватим, може переховуватися від суду, а також продовжити вчиняти кримінальні правопорушення. Тому, врахувавши у сукупності всі обставини, поряд із даними, які характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не забезпечить належного виконання ним процесуальних обов`язків та не зможе запобігти діючим ризикам.

Не погодившись із рішенням суду, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити ухвалу суду в частині продовження строку запобіжного заходу та визначити розмір застави.

В обґрунтування вимог зазначає, що прокурором у судовому засіданні не було надано жодних доказів на підтвердження існування ризиків. Відсутність постійного місця проживання та роботи не може слугувати доказом підтвердження ризику переховування від суду, також ризик вчинення нових кримінальних правопорушень вважає необґрунтованим. Звертає увагу, що він щиро кається у вчиненому, повністю визнав свою вину та засуджує свої дії, не чинив спротиву при затриманні, надав правдиві визнавальні показання і активно співпрацював з органом досудового розслідування, що має намір робити і в суді.

Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого, який просив задовольнити його апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, думку прокурора про залишення ухвали суду без змін, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку про те, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За змістом ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання, суд своєю ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як убачається з матеріалів судового провадження, у провадженні Бобровицького районного суду Чернігівської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000144 від 27.07.2024 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України. Кримінальне провадження знаходиться на стадії розгляду, проведено підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд.

Прокурором під час підготовчого судового засідання заявлено клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки існують ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КК України

Відповідно до ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку перебування під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Апеляційний суд відмічає, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції встановив, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки у судовому засіданні прокурором доведено, що ризики не відпали та залишаються актуальними, тому дійшов висновку про необхідність продовження раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Враховуючи наведені дані, наявність ризиків, які продовжують тривати, зокрема, можливість переховування від суду, враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує у разі доведеності вини та ризик вчинення інших правопорушень, враховуючи, що кримінальне провадження перебуває на розгляді у суді, з метою дотримання розумних строків його розгляду та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Посилань на те, що у соціальному, сімейному, матеріальному стані обвинуваченого сталися істотні зміни, які не були враховані судом і які б давали підстави для висновку про зменшення чи нівелювання існуючих ризиків на день постановлення оскарженої ухвали, в апеляційній скарзі не зазначено.

Встановлені на стадії застосування запобіжного заходу ризики зі сплином часу зменшуються, разом із тим зазначені ще є достатньо суттєвими на даній стадії кримінального провадження і дає підстави дійти висновку, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе запобігти існуючим ризикам, що, в свою чергу, не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

Поряд із цим належить врахувати положення ч. 6 ст. 176 КПК України, якими регламентується, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід у виді тримання під вартою. А за змістом ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, серед іншого, щодо злочину, передбаченого, статтями 109 - 114-2 КК України.

Враховуючи, що під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 , розмір застави не визначався, то дійшовши висновку про обґрунтованість та необхідність продовження раніше обраного запобіжного заходу, з огляду на дискреційні повноваження при вирішенні питання про визначення розміру застави, враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, колегія суддів погоджується із висновком суду про необхідність продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, що відповідає вимогам закону.

З врахуванням наведеного колегія суддів не вбачає передбачених законом підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни ухвали суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Бобровицького районного суду Чернігівської області від 18 березня 2025 року, якою продовжено запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 у виді тримання під вартою на 60 днів, до 21.05.2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4