Справа № 203/627/25
Провадження № 1-кс/0203/605/2025
УХВАЛА

03 лютого 2025 року слідчий суддя Кіровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

власника майна (користувача) ОСОБА_3 ,

захисника власника майна (користувача) адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі клопотання слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту СВ ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000250 від 28.01.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

29.01.2025 року до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська надійшло клопотання слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту СВ ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000250 від 28.01.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, в якому слідчий просить суд:

- накласти арешт на автомобіль ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_2 , належить ОСОБА_6 як використаний засіб вчинення кримінального правопорушення, що зберіг на собі сліди з обов`язковим позбавленням прав на відчуження, розпорядження та користування ним.

В обґрунтування вимог клопотання слідчий зазначив, що досудовим розслідуванням встановлено, що 27.01.2025 року о 18:10 годині водій ОСОБА_7 , 1975 року народження, керуючи автомобілем ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїзду ОСОБА_8 , в районі е/о 97, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 , 1990 року народження, яка перетинала проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо відносно напрямку руху автомобіля. Внаслідок ДТП пішохід отримав тілесні ушкодження: політравма, ОЧМТ, СГМ, скальпована рана голови, забій грудної клітини з правого боку, перелом правого стегна.

Під час огляду місця пригоди слідчим було вилучено автомобіль ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_2 , належить ОСОБА_6 . Постановою слідчого від 28.01.2025 року автомобіль ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , було визнано речовим доказом та залучено до матеріалів кримінального провадження №0000250 від 28.01.2025 року, залишено на території спеціального майданчика ГУНП в Дніпропетровській області для тимчасового тримання транспортних засобів.

Слідчий зазначив, що на автомобілі збереглись сліди вчинення кримінального правопорушення, зокрема, пошкодження лівого переднього дзеркала, заднього виду та лобового скла. Тому автомобіль відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, та є речовим доказом, оскільки майно може бути приховане, зіпсоване, знищене, перетворене, отже, слід накласти арешт на автомобіль, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

З огляду на викладене, слідчий звернувся до суду з клопотанням про арешти майна.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 29.01.2025 року, судову справу №203/627/25, провадження №1-кс/0203/605/2025, було розподілено слідчому судді ОСОБА_1 та передано судді канцелярією суду, прийнято до провадження 31.01.2025 року.

Судове засідання з розгляду клопотання було призначене судом на 03.02.2025 року, в яке з`явились власник майна (користувач) та його захисник.

Слідчий у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду клопотання, подав до суду письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, повністю підтримав своє клопотання про арешт майна та просив суд його задовольнити.

Користувач майна та його захисник частково заперечували проти задоволення клопотання слідчого, та просили сул не накладати арешт в частині користування автомобілем. Оскільки користувач автомобілем є волонтером та користується автомобілем по роботі, по сімейним справам.

Слідчий суддя, заслухавши користувача майна та його захисника, вивчивши доводи слідчого, викладені в клопотанні, дослідивши матеріали клопотання, проаналізувавши норми КПК України, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що у провадженні ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження №0000250 від 28.01.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Відповідно до протоколу огляду дорожньо-транспортної пригоди від 27.01.2025 року, слідчим було виявлено та вилучено транспортний засіб автомобіль ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який було поміщено на зберігання до майданчика тимчасового тримання транспортних засобів за адресою: м. Дніпро, вул. Курсантська, 22.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_2 , власником транспортного засобу автомобіля ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_6 .

Відповідно до посвідчення водія, серії НОМЕР_3 , користувачем автомобіля є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до постанови слідчого про визнання речових доказів від 28.01.2025 року, автомобіль ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000250, та залучено до кримінального провадження №0000250 в якості речового доказу автомобіль ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Суд зазначає, що відповідно до абзацу першого частин 1, 2, 3, 4, 5, 10 статті 170 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт майна допускається з метою забезпечення , зокрема, збереження речових доказів .

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до положень статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до положень статті 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до частин 2, 3 статті 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Слідчий, прокурор, інша уповноважена службова особа під час затримання або обшуку і тимчасового вилучення майна або негайно після їх здійснення зобов`язана скласти відповідний протокол, копія якого надається особі, у якої вилучено майно, або її представнику.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1, частини 3 статті 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, зокрема, у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу , у разі скасування арешту.

Слідчий, прокурор після отримання судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.

Відповідно до частини 11 статті 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до частин 3, 4 статті 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Відповідно до пункту 4 частини 5 статті 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, зокрема, заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно.

Суд враховує і висновки Конституційного Суду України, який вказав, що обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають встановлюватися виключно Конституцією і законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права (абзац третій підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 1 червня 2016 року №2-рп/2016).

У Рішенні Конституційного Суду України (Перший сенат) від 5 червня 2019 року №3-р(I)/2019 вказано, що право власності не є абсолютним, тобто може бути обмежене, однак втручання у це право може здійснюватися лише на підставі закону з дотриманням принципу юридичної визначеності та принципу пропорційності, який вимагає досягнення розумного співвідношення між інтересами особи та суспільства. При обмеженні права власності в інтересах суспільства пропорційними можуть вважатися такі заходи, які є менш обтяжливими для прав і свобод приватних осіб з-поміж усіх доступних для застосування заходів (абзац сьомий підпункту 2.3 пункту 2 мотивувальної частини).

Аналіз викладених вище норм КПК України, а також встановлених судом обставин кримінального провадження дає суду підстави для висновку про необхідність накладення арешту на майно, вилучене в ході проведеного огляду місця події, з метою забезпечення збереження речових доказів із забороною розпоряджатися майном, що включає правомочність власника майна його відчужувати.

Суд враховує те, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, а також того, що не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Так, у ході судового розгляду клопотання слідчого судом було встановлено, що матеріалами клопотання підтверджена наявність достатніх підстав вважати, що вилучене під час огляду місця події майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, а саме: транспортний засіб, який був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КПК України, зберіг на собі його сліди, містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час досудового розслідування. Оскільки у ході досудового розслідування слідчим було встановлено, що 27.01.2025 року о 18:10 годині водій ОСОБА_7 , 1975 року народження, керуючи автомобілем ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїзду ОСОБА_8 , в районі е/о 97, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 , 1990 року народження, яка перетинала проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо відносно напрямку руху автомобіля. Внаслідок ДТП пішохід отримав тілесні ушкодження: політравма, ОЧМТ, СГМ, скальпована рана голови, забій грудної клітини з правого боку, перелом правого стегна.

Водночас клопотання слідчого не підлягає задоволенню в частині вимоги про заборону одночасно користуватися майном та розпоряджатися ним або відчужувати його. Оскільки нормативної вимоги щодо одночасної заборони і розпоряджатися (відчужувати), і користуватися арештованим майном, зокрема, транспортним засобом, статті 170, 173 КПК України не містять.

Окрім того, відповідно до вимог частин 3, 4 ст. 173 КПК України, слідчий суддя застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. При цьому це не перешкоджає проведенню слідчим необхідних у кримінальному провадженні експертиз технічного стану транспортного засобу з метою встановлення істини та досягнення завдань кримінального провадження, після чого транспортний засіб підлягає поверненню власнику на відповідальне зберігання у його володіння та користування.

Тому з метою збереження речових доказів клопотання слідчого в частині накладення арешту на автомобіль шляхом заборони користуватися ним, є безпідставним та задоволенню не підлягає.

З огляду на викладене, слідчий суддя вважає за необхідне частково задовольнити клопотання слідчого про арешт майна з метою збереження речових доказів із забороною розпоряджатися вказаним майном, що включає і правомочність власника відчужувати майно, з поверненням транспортного засобу власнику на відповідальне зберігання.

Керуючись статтями 167, 168, 170, 171, 369-372 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту СВ ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000250 від 28.01.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, вилучене під час проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди 27.01.2025 року, з метою збереження речових доказів, а саме на:

- автомобіль марки ВАЗ 21043, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2000 року випуску, власником якого є ОСОБА_6 (користувач ОСОБА_3 , посвідчення водія, серії НОМЕР_3 ), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_2 , із забороною розпоряджатися вказаним майном.

У задоволенні іншої частини вимог клопотання слідчого відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст ухвали слідчого судді складено та оголошено 10.02.2025 року о 17:30 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_1