У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000145 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 19 грудня 2024 року відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Березнегувате Березнегуватського району Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 19 грудня 2024 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України та йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Ухвалено, строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з дня його затримання під час приведення вироку до виконання.

Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений просить вирок Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 19 грудня 2024 року змінити та призначити йому покарання у вигляді 1 року позбавлення волі та, на підставі ст. 75 КК України, звільнити від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обвинувачений з вироком суду не згодний, вважає його надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного.

Зазначає, що при призначенні покарання, суд не в повній мірі врахував особисті дані та не дав належної оцінки обставинам, що пом`якшують покарання. Наголошує, що суд мав можливість та законні підстави призначити менш суворе покарання та звільнити від відбування покарання з іспитовим строком, чим надати можливість повернутись до військової служби.

Попри негативну характеристику, щиро бажає виправити свою поведінку та знову продовжити військову службу.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

Обвинувачений ОСОБА_5 з 06.04.2016 р. перебував на військовому обліку, як військовозобов`язаний у запасі, та, за довідкою військово-лікарської комісії КНП «Березнегуватська ЦРЛ» Березнегуватської територіальної громади від 01.02.2024 р., визнаний придатним до військової служби.

22.02.2024 р., у вечірній час, більш точного часу не встановлено, обвинувачений ОСОБА_5 , у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою АДРЕСА_2 , під підпис, отримав повістку про необхідність прибуття до 08.00 год. 23.02.2024 р. для відправки до військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку з мобілізацією. Однак, обвинувачений ОСОБА_5 , будучи військовозобов`язаним, придатним до військової служби та попередженим про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 336 КК України, за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, не маючи права на відстрочку, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 р. «Про загальну мобілізацію», з метою ухилення від призову, без поважних причин, пославшись на небажання проходити військову службу, умисно не прибув до 08.00 год. 23.02.2024 р. та в подальшому 12.07.2024 р., до ІНФОРМАЦІЯ_2 , тим самим ухилився від призову під час мобілізації.

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковано за ст. 336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, що відноситься до нетяжкого злочину, особу обвинуваченого, який не є суспільно-небезпечною особою, розлучений, проживає один, зареєстрованого місця проживання не має, працює за домовленістю, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, за характеристикою Березнегуватської селищної ради на адміністративній комісії не розглядався, скарг на нього не надходило, за характеристикою ДОП СПД № 1 ВП № 2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області характеризується негативно, як особа яка не має постійного місця роботи і зловживає алкогольними напоями, однак на профілактичному обліку не перебуває, а значиться як особа, яка порушує законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку і мобілізацію, протягом року притягався до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210 КУпАП, штраф за яким сплачено у повному обсязі, за досудовою доповіддю Баштанського районного сектору № 4 філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях має середні ризики вчинення повторно кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства і окремих осіб, крім того, суд врахував наявність обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обтяжуючих обставин, та призначив обвинуваченому покарання в мінімальних межах санкції ст. 336 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, які викладені у вироку.

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ст. 336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.

Вирішуючи питання щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, апеляційний суд виходить з наступного.

За змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог, викладених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Так, суд першої інстанції, обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, зареєстрованого місця проживання не має, працює за домовленістю, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, за характеристикою Березнегуватської селищної ради на адміністративній комісії не розглядався, скарг на нього не надходило, за характеристикою ДОП СПД № 1 ВП № 2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області характеризується негативно, як особа яка не має постійного місця роботи і зловживає алкогольними напоями, однак на профілактичному обліку не перебуває, а значиться як особа, яка порушує законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку і мобілізацію, протягом року притягався до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210 КУпАП, штраф за яким сплачено у повному обсязі, за досудовою доповіддю Баштанського районного сектору № 4 філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях має середні ризики вчинення повторно кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства і окремих осіб, крім того, суд врахував наявність обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обтяжуючих обставин, та призначив обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Тобто, врахувавши всі обставини, які за законом мають правове значення, суд першої інстанції, належно умотивувавши своє рішення, дотримуючись принципу співмірності та індивідуалізації покарання, призначив ОСОБА_5 покарання, яке на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Стосовно доводів обвинуваченого про те, що при призначенні покарання, суд не в повній мірі врахував особисті дані обвинуваченого, не дав належної оцінки обставинам, що пом`якшують покарання, то вони є безпідставними, виходячи з наступного.

Повне визнання обвинуваченим своєї вини, його щире каяття були враховані судом першої інстанції та дали суду право призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у мінімальних межах, передбачених санкцією ст. 336 КК України.

Інші обставини, на які посилається в апеляційній скарзі обвинувачений, не виправдовують злочинної поведінки обвинуваченого та, з огляду на встановлені у даному провадженні обставини, не впливають на можливість звільнення ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Наведені обставини, у своїй сукупності, свідчать про схильність ОСОБА_5 до продовження злочинної діяльності та небажання стати на шлях виправлення, а відтак, застосування відносно обвинуваченого інституту звільнення від відбування покарання, не призведе до виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як ним так і іншими особами та може створити у обвинуваченого та інших осіб, схильних до вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, хибне уявлення про безкарність.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які б були підставами для зміни чи скасування оскаржуваного вироку не виявлено, оскаржуване рішення є законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в :

вирок Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 19 грудня 2024 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3