Справа № 530/863/25
Провадження № 1-кп/526/398/2025
У Х В А Л А

іменем України

03 вересня 2025 року Гадяцький районний суд Полтавської області у складі

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

законного представника малолітнього потерпілого - ОСОБА_4 ,

представника служби у справах дітей - ОСОБА_5 ,

інспектора сектору ювенальної превенції - ОСОБА_6 ,

законного представника малолітньогощодо якого передбачається застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_7 ,

захисника малолітнього щодо якого передбачається застосування примусових заходів виховного характеру - ОСОБА_8

малолітнього, щодо якого вирішується питання про застосування примусових заходів виховного характеру - ОСОБА_9

розглянувши клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру в межах кримінального провадження № 0000172 від 29.04.2025 відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ступки Зіньківського району Полтавської області, громадянина України, учня 7-А класу Зінківського ліцею ім. М.К. Зерова Зінківської міської ради, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України,

встановив:

05 березня 2025 року малолітній ОСОБА_9 , який не досяг віку кримінальної відповідальності, о 17 годині, перебуваючи в дитячому парку «Форт» по вул. Воздвиженська, 42, м. Зіньків Полтавської області, спільно з малолітніми особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, зустріли раніше знайомого малолітнього ОСОБА_10 , 2015 року народження, та вирішили разом провести дозвілля. В цей час, на ґрунті наявних неприязних відносин, виниклих через висловлювання образ ОСОБА_10 відносно батьків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , що не був присутній під час даної події, а також інших учасників події, які останні сприйняли як образливі, ОСОБА_11 , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, спонукав ОСОБА_10 пройти до приміщення недобудованої споруди, розташованої в дитячому парку «Форт» на території вказаного парку. Через кількісну перевагу та психологічний тиск з боку ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_11 , малолітній ОСОБА_10 погодився, і всі вказані вище особи разом з ОСОБА_10 вирушили до вказаної недобудови.

Прийшовши до недобудови, між ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та потерпілим ОСОБА_10 розпочався конфлікт, у ході чого у ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 виник намір, спрямований на заподіяння сильного фізичного болю та морального страждання потерпілому ОСОБА_10 , з метою якого було покарання останнього за образливі вислови стосовно батьків ОСОБА_12 та інших учасників події.

В цей же час, перебуваючи на першому поверсі вказаної недобудованої спорудив дитячому парку «Форт», ОСОБА_11 спільно з малолітніми ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , користуючись кількістю, фізичною та віковою перевагою над малолітнім ОСОБА_10 , а також відсутністю сторонніх осіб, вирішили реалізувати свій задум, який полягав у примушенні малолітнього ОСОБА_10 вчиняти дії, які суперечать волі останнього, шляхом заподіяння сильного фізичного та морального страждання через приниження його честі та гідності з метою покарання за образливі вислови.

Виконуючи зазначений намір, мету та триваючий конфлікт, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи заохоченим ОСОБА_11 до протиправних дій стосовно малолітнього ОСОБА_10 після спостереження за тим, як іншими малолітніми, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, здійснюється відносно останнього образи, погрози та інші насильницькі дії, маючи підтримку інших учасників події через підтримку та схвалення дій, приєднався до вчинюваних протиправних діянь.

Так, ОСОБА_9 , спираючись на дії ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , керуючись об`єднаною метою, спрямованою на заподіяння сильного фізичного болю та морального страждання потерпілому ОСОБА_10 , метою якого було покарання останнього за образливі вислови стосовно батьків, висловлюючи вимоги щодо вчинення дій які суперечили волі потерпілого ОСОБА_10 . Маючи схвалення своїх дій від ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 не зважаючи на заподіяні фізичні та моральні страждання потерпілому, ОСОБА_9 залишаючись на місці події, спостерігаючи за протиправними діями ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 спираючись на дії інших, продовжив висловлювати образи та вимоги, у тому числі щодо підняття на другий поверх недобудови потерпілого, та не отримавши згоди від потерпілого ОСОБА_10 , застосував фізичний тиск через спробу підняти потерпілого ОСОБА_10 , які у своїй сукупності з діями інших учасників події продовжили завдавати потерпілому ОСОБА_10 морального страждання.

Таким чином, малолітній ОСОБА_9 вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України, як катування, тобто умисне діяння, спрямоване на заподіяння особі сильного фізичного болю, морального страждання, вчинене з метою примусити її вчинити дії, що суперечать її волі, з метою покарати її за вчинені нею дії.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання про застосування до малолітнього ОСОБА_9 примусових заходів виховного характеру у вигляді застереження та обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки малолітнього ОСОБА_9 (заборона відвідування розважальних закладів та закладі відпочинку після 21 години без присутності батьків або осіб, що їх замінюють; обмеження перебування малолітнього ОСОБА_9 поза місцем проживання, заборонивши вихід з будинку, який є місцем його проживання (в тому числі тимчасово) щоденно в період з 22 години вечора до 07 години ранку без присутності батьків або осіб, що їх заміняють (за виключенням часу прямування та перебування в укритті під час повітряної тривоги, а також необхідності отримання екстреної медичної допомоги). Тривалість примусових заходів виховного характеру строком на два роки з моменту набрання рішенням законної сили.

Малолітній ОСОБА_9 свою вину визнав.

Законний представник потерпілого не заперечувала проти поданого клопотання.

Інші учасники підтримали клопотання прокурора та не заперечували проти його задоволення.

Окрім визнання вини малолітнім ОСОБА_9 , його вина у вчиненні суспільно-небезпечного діяння підтверджується наступними доказами дослідженими в судовому засіданні:

постановою про виділення матеріалів досудового розслідування від 29.04.2025, витягом з ЄРДР, постановою про створення слідчої групи від 21.03.2025, протоколом огляду місця події від 22.03.2023, висновком експерта від 18.04.2025 № СЕ-19/117-25/6859-ПС, протоколом допиту малолітнього потерпілого від 28.03.2025, протоколом огляду предмету від 21.03.2025, протоколами огляду оптичних дисків від 25.03.2025, 05.04.2025, 06.04.2025, від 07.04.2025, відомостями щодо витрат за проведення експертизи, відомостями щодо особи, відносно якої вирішується питання про застосування примусових заходів виховного характеру.

Заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження суд приходить до наступного висновку.

Частиною 1 ст. 498 КПК України передбачено, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно ст. 499 КПК України досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру здійснюється згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 97 КК України до неповнолітнього, який вперше вчинив злочин невеликої тяжкості, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо його виправлення можливе без застосування покарання. У цих випадках суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу.

Примусові заходи виховного характеру, передбачені ч. 2 ст. 105 цього Кодексу, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цьогоКодексу.

Частиною 3 статті 105 КК України передбачено, що тривалість заходів виховного характеру, передбачених пунктами 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що строк нагляду, передбаченого п. 3 ч. 2ст. 105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього. Як свідчить практика, цей нагляд має здійснюватись, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним (але не довше, ніж до досягнення особою повноліття).

Відповідно до частини 1 статті 501 КПК України під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння; 2) чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від 11 років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння; 3) чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, учинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України.

Примусові заходи виховного характеру, зокрема, застосовують: у разі постановлення судом рішення про звільнення неповнолітнього від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 97 КК України; до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу (ч. 2 ст. 97 КК України); при звільненні неповнолітнього від покарання відповідно до ч. 1 ст. 105 КК України.

Відповідно до інформаційного листа ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-1134/0/4-13 від 18.07.2013 «Про деякі питання здійснення кримінального провадження щодо неповнолітніх», суд ухвалює судове рішення щодо неповнолітнього, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, встановленого у ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до положень глави 29 КПК України та розділу XI КК України.

До особи, яка вчинила кримінальне правопорушення після досягнення одинадцятирічного віку, але до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, у будь-якому випадку, незважаючи на ступінь тяжкості вчинюваного діяння, згідно зі ст. 498 КПК України мають застосовуватись примусові заходи виховного характеру.

Оцінивши зібрані по кримінальному провадженню докази, суд вважає, що винуватість малолітнього ОСОБА_9 в скоєнні суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України доведена в повному обсязі.

Застереження (п. 1 ч. 2 ст. 105 КК України), яке є одним із найм`якіших заходів виховного характеру, може бути зроблено шляхом роз`яснення судом неповнолітньому наслідків його дій - шкоди, завданої охоронюваним законом правам особи (осіб), інтересам суспільства або держави, - та оголошення неповнолітньому

осуду за ці дії, а також попередження про більш суворі правові наслідки, які можуть настати в разі продовження ним протиправної поведінки чи вчинення нового злочину.

Обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог щодо поведінки неповнолітнього (п. 2 ч. 2 ст. 105 КК України) слід розуміти як: обмеження перебування поза домівкою в певний час доби; заборону відвідувати певні місця, змінювати без згоди органу, який здійснює за ним нагляд, місце проживання, навчання чи роботи, виїжджати в іншу місцевість; покладення обов`язку продовжити навчання, пройти курс лікування (за наявності хворобливого потягу до спиртного або в разі вживання наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів); тощо.

При призначенні примусових заходів виховного характеру суд враховує обставини вчиненого, суспільну небезпечність, наслідки діяння, дані про особу неповнолітньої, характеристику неповнолітнього, умови життя, виховання і поведінку, його ставлення до вчиненого.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора про застосування до малолітнього ОСОБА_9 примусових заходів виховного характеру.

Витрати на залучення експертів під час здійснення досудового розслідування у розмірі 17828 грн., слід віднести за рахунок держави.

Питання про речові докази підлягає вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.

Цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст. ст. 22, 97, 105 КК України, ст. ст. 318, 322, 342-376, 498-501 КПК України, суд,

ухвалив:

Клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру в межах кримінального провадження № 0000172 від 29.04.2025 відносно ОСОБА_9 , який скоїв суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України задовольнити.

Застосувати щодо неповнолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ступки Зіньківського району Полтавської області, громадянина України, учня 7-А класу Зінківського ліцею ім. М.К. Зерова Зінківської міської ради, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , примусові заходи виховного характеру у виді застереження та обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки малолітнього ОСОБА_9 (заборона відвідування розважальних закладів та закладів відпочинку після 21 години без присутності батьків або осіб, що їх замінюють; обмеження перебування малолітнього ОСОБА_9 поза місцем проживання, заборонивши вихід з будинку, який є місцем його проживання (в тому числі тимчасово) щоденно в період з 22 години вечора до 07 години ранку без присутності батьків або осіб, що їх заміняють (за виключенням часу прямування та перебування в укритті під час повітряної тривоги, а також необхідності отримання екстреної медичної допомоги).

Встановити тривалість заходів виховного характеру відносно неповнолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на два роки.

Роз`яснити неповнолітньому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про більш суворі правові наслідки, які можуть настати в разі продовження ним протиправної поведінки чи вчинення нового кримінального правопорушення.

Витрати за проведення експертизи 17828 грн віднести за рахунок держави.

Речові докази:

письмові докази та відомості щодо особи, відносно якої вирішується питання про застосування примусових заходів виховного характеру, надані прокурором зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 30 діб з моменту її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1