Справа № 727/4022/25
Провадження № 1-кп/727/256/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року Шевченківського районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого-судді: ОСОБА_1

За участю секретаря: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3

захисників: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Чернівці клопотання прокурора щодо застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні №727/4022/25, зареєстрованого в ЄРДР за №0001694 від 20.04.2024 року, по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27 ч.4 ст.321, ч.3 ст.28 ч.2 ст.311 КК України, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27 ч.4 ст.321, ч.3 ст.28 ч.2 ст.311 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває зазначене вище кримінальне провадження.

У судовому засіданні прокурор звернувся до суду з клопотаннями про застосування відносно обвинувачених запобіжних заходів терміном на два місяці, а саме: відносно ОСОБА_8 просив застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання; відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_6 просив застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у період часу з 20:00 год. по 07:00 год.

Клопотання мотивував тим, що наявна обґрунтована підозра у вчиненні обвинуваченими інкримінованих їм кримінальних правопорушень, а також наявні ризики, передбачені п.п.1,3 ст.177 КПК України, зокрема: обвинувачені, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання можуть переховуватися від суду; існує ризик незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних.

Одночасно із застосуванням запобіжних заходів відносно обвинувачених прокурор просив відповідно до вимог ст.194 КПК України покласти на обвинувачених наступні обов`язки: - прибувати до прокурора, суду за першою вимогою; - не відлучатися із місця постійного проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду; - утриматися від спілкування з іншими обвинуваченими та свідком ОСОБА_9 ; - здати до відповідних органів державної влади на зберігання свій паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Захисник ОСОБА_5 та обвинувачена ОСОБА_10 заперечували проти задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання. Вказували на те, що прокурором не було доведено наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, оскільки обвинувачена від суду не ухилялася та впливала на свідків. Обов`язок «не відлучатися із місця постійного проживання без дозволу» вимогами ст.194 КПК України взагалі не передбачений.

Захисник ОСОБА_4 та обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заперечували проти задоволення клопотання про застосування запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту. Зазначив, що відсутні ризики, передбачені ст.177 КПК України. Окрім того обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є рідними сестрами, а тому обов`язок щодо утримання спілкування між ними є недоречним.

Заслухавши думку учасників справи, частково дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного.

За змістом ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений (ч.6 статті).

Відповідно до ст.179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу. Підозрюваному, обвинуваченому письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Контроль за виконанням особистого зобов`язання здійснює слідчий, а якщо справа перебуває у провадженні суду, - прокурор.

Як було встановлено судом, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27 ч.4 ст.321, ч.3 ст.28 ч.2 ст.311 КК України, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27 ч.4 ст.321, ч.3 ст.28 ч.2 ст.311 КК України, одне з яких є тяжким.

Вказане кримінальне провадження надійшло до суду 02.04.2025 року.

Під час підготовчого засідання прокурор із клопотаннями про застосування запобіжних заходів відносно обвинувачених до суду не звертався.

Термін дії запобіжних заходів відносно обвинувачених сплив 27.05.2025 року.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

При цьому, обставини здійснення підозрюваним (обвинуваченим) конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, судового провадження.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості пред`явленого обвинувачення, оцінка наданих суду на даному етапі кримінального провадження доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра (обвинувачення) обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Характер та фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, їх тяжкість та суспільне значення, свідчать про їх підвищену суспільну небезпеку. При цьому суд зазначає, що сама тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим, не є основною чи безпосередньою підставою для застосування запобіжних заходів, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України.

Щодо наявності ризиків та їх обґрунтованість.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Отже, ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав. З огляду на обставини кримінального провадження існує певна ймовірність того, що обвинувачені з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих їй правопорушень можуть вдатися до відповідних дій.

Так, наявність ризику переховуватися від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України) обґрунтовується тим, що обвинувачені можуть ухилятися від суду, оскільки злочин, передбачений ч.4 ст.321 КК України, який інкримінується є тяжким, та передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до 10 років. Будучи обізнаними про покарання, що їм загрожує за інкримінований злочин, для уникнення покарання обвинувачені можуть переховуватися від суду.

Прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.01.2001 зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування», а тому ймовірна тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим, у разі визнання останніх винуватими у кримінальному правопорушенні, є суттєвим елементом, який підтверджує існування ризику переховування останніх від суду. Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Ризик незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України) обґрунтовується тим, що з метою уникнення кримінальної відповідальності, обвинувачені можуть незаконно впливати на свідка ОСОБА_9 , який надав органу досудового розслідування показання. При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Слід взяти до уваги, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.

Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Разом з цим, суд вважає, що прокурором у судовому засіданні не доведено наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, в частині спілкування обвинувачених між собою, оскільки він жодним чином не підтверджений, під час встановлення порядку дослідження доказів у кримінальному провадженні останні висловили єдину позицію по пред`явленому обвинуваченню, не визнавши повністю свою винуватість.

Доводи клопотань прокурора щодо необхідності покладення на обвинувачених обов`язку не відлучатися з місця постійного проживання суд відхиляє, оскільки такий обов`язок ч.5 ст.194 КПК України не передбачений.

Таким чином, у судовому засіданні підтверджується частково наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , обставини вчинення інкримінованих діянь та їх наслідки і суспільну небезпеку, особу обвинувачених, а також те, що докази та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати про часткову наявність ризиків, зазначених у клопотанні.

Разом з цим, суд зазначає, що прокурором не доведено, що більш м`який запобіжний захід, такий як особисте зобов`язання, не може запобігти зазначеним ризикам.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Оцінивши в сукупності всі викладені обставини, суд приходить до висновку, що запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання буде співмірним з існуючими ризиками, відповідає особам обвинувачених та тяжкості висунутого їм обвинувачення і зможе забезпечити належне виконання ними процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.5, 7, 177, 179, 181, 194, 331 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотань прокурора про застосування відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту - відмовити.

Застосувати відносно обвинуваченої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

- прибувати до суду за кожним викликом, вимогою;

- утримуватися від спілкування зі свідком ОСОБА_9 ;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Застосувати відносно обвинуваченої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- прибувати до суду за кожним викликом, вимогою;

- утримуватися від спілкування зі свідком ОСОБА_9 ;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Застосувати відносно обвинуваченої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки:

- прибувати до суду за кожним викликом, вимогою;

- утримуватися від спілкування зі свідком ОСОБА_9 ;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , що в разі невиконання покладених обов`язків, до них може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і на них може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ч.7 ст.194 КПК України встановити строк дії обов`язків два місяці.

Контроль за виконанням ухвали суду покласти на прокурора.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченим для відома та виконання.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1