ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/164/25 Справа № 703/3902/22 Категорія: ч. 4 ст. 185 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000370 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 липня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше судимого: 12.12.2022 Смілянським міськрайонним судом Черкаської області за ч.4 ст.185 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з іспитовим строком 2 роки, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.4 ст.185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст.71 КК за сукупністю вироків до покарання призначеного за цим вироком, частково приєднано покарання за вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12.12.2022 та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяців.

Строк відбування покарання вирішено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

ВСТАНОВИЛА

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду ОСОБА_8 , визнано винуватим у тому, що він 07.09.2022 близько 19.30 год., разом із особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, в умовах воєнного стану, що запроваджений Указом Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», в подальшому неодноразово продовжений, перебуваючи в будинку АДРЕСА_2 , маючи намір на заволодіння чужим майном, відкривши двері, проник у квартиру АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_9 , звідки умисно, таємно, з корисливих мотивів, викрав пральну машину SkyworthF70242SDW, вартістю 19194,91 грн., чим завдав останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Він же, 23.04.2023 близько 22.30 год., перебуваючи поблизу магазину «Прем`єр» по вул. Телеграфна,4-А в м. Сміла Черкаської області, скориставшись тим, що ОСОБА_10 , перебуває в стані алкогольного сп`яніння, умисно, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, повторно, в умовах воєнного стану, вчинив крадіжку мобільного телефону марки «INFINIX SMART 6» моделі «INFINIX Х6511» чорного кольору, 2/32 GВ, який випав з кишені куртки ОСОБА_10 та знаходився на землі, вартістю 1940,50 грн., чим завдав потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.

Вимоги апеляційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить змінити вищевказаний вирок та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК та іспитового строку. Вказує, що вирок суду першої інстанції за своєю суворістю є невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Звертає увагу на обставини, що встановлені судом першої інстанції, які пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, часткове відшкодування завданої шкоди потерпілій стороні, бажання відшкодувати її в повному обсязі. Вказує, що має бажання виправитись та просить його суворо не карати.

Позиції учасників судового провадження.

У судове засідання потерпілі, явка яких у судове засідання не є обов`язковою, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце апеляційного розгляду, не з`явилися, що відповідно до ч. 4 ст. 405 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) не перешкоджає проведенню розгляду.

Після докладу суддею-доповідачем змісту вироку, доводів апеляційної скарги, були заслухані:

- обвинувачений та захисник, які підтримали вимоги апеляційної скарги, пославшись на доводи, що в ній викладені; не заперечували проти закриття кримінального провадження по епізоду викрадення мобільного телефону, що мав місце в кінці квітня 2023 року на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК.

- прокурор, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, пославшись на законність вироку суду першої інстанції. Водночас просила закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 по епізоду викрадення мобільного телефону у потерпілого ОСОБА_10 у зв`язку з набранням чинності Закону України від 18.07.2024 № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-ІХ), згідно з яким були внесені зміни до ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КупАП), якими посилена відповідальність за вчинення дрібного викрадення чужого майна. Вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12.12.2022 виконувати самостійно.

Мотиви суду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого, захисника та прокурора, вивчивши матеріали провадження та дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом; ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК; в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Пунктом 4 ч.1 ст.409 КПК передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Переглядаючи вирок в межах апеляційної скарги, колегія суддів враховує, що в апеляційній скарзі не оспорюється законність вироку щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини обвинуваченого.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції, слід урахувати, що 09.08.2024 набрав чинності Закон № 3886-ІХ, згідно з яким були внесені зміни до ст.51 КУпАП, якими посилена відповідальність за вчинення дрібного викрадення чужого майна.

Згідно з новою редакцією ст.51 КУпАП, відповідальність за ч.1 ст.51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а за ч.2 ст.51 КУпАП - якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Цебто, з 09.08.2024 таємне викрадення чужого майна (крадіжка) стає кримінально- караним діянням, якщо вартість викраденого майна на момент вчинення правопорушення становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на відміну від попередньої редакції закону, що передбачала кримінальну відповідальність за викрадення майна, вартість якого перевищувала 0,2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відтак наведені зміни в законодавстві, що пом`якшують кримінальну відповідальність та поліпшують становище особи, мають зворотну дію в часі.

Згідно з установленими обставинами цього кримінального провадження, обвинуваченим ОСОБА_8 окрім викрадення майна, з проникненням у житло потерпілого ОСОБА_9 на суму 19194,91 грн., що мало місце 07.09.2022, вчинено таємне викрадення майна - мобільного телефону у потерпілого ОСОБА_10 23.04.2023 на суму 1940,50 грн.

Враховуючи внесені Законом № 3886-IX зміни, особу може бути притягнуто до кримінальної відповідальності за вчинену у 2023 році крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату майна, якщо сума завданих збитків перевищує 2684грн., а викрадення майна меншої вартості декриміналізовано та віднесено до адміністративних правопорушень.

Внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Відповідно до п.4-1 ч.1 ст.284 КПК кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Вказане узгоджується з позицією Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21.

Враховуючи вказане, суд апеляційної інстанції вважає, що у даному випадку наявні правові підстави для закриття кримінального провадження за п.4-1 ч.1 ст.284 КПК, та проти такого закриття не заперечували учасники провадження по епізоду викрадення мобільного телефону у потерпілого ОСОБА_10 на суму 1940,50грн., що мав місце 23.04.2023.

З урахуванням наведеного, колегія суддів уважає, що судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 було безпідставно застосовано положення ст.71 КК щодо призначення покарання за сукупністю вироків, тоді як кожний вирок повинен виконуватися самостійно.

Що стосується доводів апеляційної скарги про невідповідність призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості вчинених правопорушень та особі обвинуваченого, слід зазначити таке.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Положення ст. 65 КК визначають загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, ступеня тяжкості вчиненого суспільно-небезпечного діяння, особи винного та обставин, що впливають на покарання.

Виходячи з указаної мети, а також принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчиненого діяння, його небезпечності та особі винного. Пропорційність покарання вищезазначеним складовим є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.

Відповідно до ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Підставою для застосування ст. 69 КК у цьому кримінальному проваджені є поєднання наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданої шкоди потерпілим.

Як видно із матеріалів справи, ОСОБА_8 є особою молодого віку, на час вчинення кримінального правопорушення - 07.09.2022 до кримінальної відповідальності не притягувався, визнав вину та щиро розкаявся в скоєному, допомагав слідству у встановлені істині у справі, має позитивну характеристику за місцем проживання, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, відсутні обставини, що обтяжують покарання. Заподіяну потерпілому ОСОБА_9 шкоду відшкодовано в повному обсязі, що підтверджується розписками потерпілого та його представника, наданій в суді апеляційної інстанції стороною захисту, котрі вказують на відсутність претензій матеріального характеру з боку потерпілого.

Зокрема, в суді ОСОБА_8 щиро розкаявся, про що свідчить його відверте в повному обсязі визнання своєї винуватості у кримінальному правопорушенні, щирий жаль з цього приводу та осуд своєї поведінки, цілковите усвідомлення протиправності вчиненого ним діяння та зобов`язання в подальшому дотримуватися бездоганної поведінки.

Наведені обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та дають підстави вважати, що це є виключним випадком вийти за межі санкції, передбаченої за вчинений злочин, наявність виняткової сукупності обставин, за якої призначення покарання в межах передбаченої санкції буде явно несправедливим.

Досягнення мети виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, з урахуванням положень ч.1 ст.69 КК, можливо досягнути в більш короткий строк, ніж це передбачено санкцією ч. 4 ст. 185 КК.

Разом з тим, апеляційний суд, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, враховуючи досудову доповідь працівника Черкаського РВ №3 філії ДУ «Центр пробації» в Черкаській області згідно з якої виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції неможливе (а.с.30-35 т.1), приходить до висновку про неможливість виправлення ОСОБА_8 без відбування покарання, тому не вбачає можливим прийняти рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Окрім того, колегія суддів уважає, що вирок місцевого суду необхідно змінити в частині призначеного покарання ОСОБА_8 , у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції закону про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КК за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Відповідно до правової позиції суду касаційної інстанції щодо порядку застосування ч.4 ст.70 КК, викладеною в постанові об`єднаної палати ККС Верховного Суду від 15 лютого 2021 року у справі № 760/26543/17, в якій указано, що у випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч.4 ст.70 КК щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально, виконуються самостійно.

Керуючись ст.ст. 405, 407, п.4 ч.1 ст.409, п.2 ч.1 ст.413, 419 КПК, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 липня 2024 року щодо ОСОБА_8 змінити.

Закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК за ч.4 ст.185 КК за епізодом, що мав місце 23.04.2023 стосовно ОСОБА_10 .

Виключити з резолютивної частини вироку посилання на застосування ст.71 КК при призначенні покарання ОСОБА_8 .

Пом`якшити ОСОБА_8 покарання за ч.4 ст.185 КК за епізодом, що мав місце 07.09.2022 стосовно ОСОБА_9 , та призначити за цим законом України про кримінальну відповідальність покарання із застосуванням ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Вирок Смілянського міськрайонного судому Черкаської області від 12.12.2022 щодо ОСОБА_8 виконувати самостійно.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена учасниками судового процесу до Верховного Суду, шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4