Справа №295/5084/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2025 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Житомирі винесене в кримінальному провадженні № 0000673 від 13.06.2023 року старшим слідчим в ОВС другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_6 та погоджене прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 клопотання про продовження строку тримання під вартою підозрюваного

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та додані до клопотання матеріали, -

в с т а н о в и в :

Слідчий за погодженням із прокурором звернувся із указаним клопотанням про продовження строку тримання під вартою, в якому послався на те, що 02.01.2023 на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 69/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань ОСОБА_4 призвано на військову службу за призовом під час мобілізації до Збройних Сил України.

04.01.2023 згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 солдата запасу ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 , поставлено на забезпечення та призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника 2 аеромобільного взводу запасної аеромобільної роти запасного десантно-штурмового батальйону в/ч НОМЕР_1 .

08.02.2023 відповідно до наказу № 39 командира в/ч НОМЕР_1 солдата призваного по мобілізації ОСОБА_4 стрільця-помічника гранатометника 2 аеромобільного взводу запасної аеромобільної роти запасного десантно-штурмового батальйону в/ч НОМЕР_1 виключено із списків особового складу в/ч НОМЕР_1 у зв`язку з вибуттям до нового місця служби у розпорядження командира в/ч НОМЕР_2 .

09.02.2023 згідно наказу №46 командира в/ч НОМЕР_2 солдата призваного по мобілізації ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , поставлено на всі види забезпечення та 09.02.2023 прийняв посаду стрільця-санітара 2 десантно-штурмового відділення 3 десантно-штурмового взводу 8 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_2 .

16.03.2023 відповідно до наказу № 77 командира в/ч НОМЕР_2 солдата ОСОБА_4 призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника 1 десантно-штурмового відділення 2 десантно-штурмового взводу 12 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону в/ч НОМЕР_2 .

24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, та котрий у подальшому неодноразово продовжувався.

Разом з тим, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за мобілізацією, перебуваючи на посаді стрільця-гранатометника 2 десантно-штурмового взводу 12 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону в/ч НОМЕР_2 , в порушення вимог ст.ст. 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, 11.05.2023 самовільно залишив місце служби розташування підрозділу в/ч НОМЕР_2 АДРЕСА_1 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням службових обов`язків у військовій частині та визначених місцях служби до 28.09.2024, коли останній прибув до другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, чим закінчив вчинення злочину.

За час відсутності у військовій частині НОМЕР_2 та визначених місцях служби з 11.05.2023 по 28.09.2024 військовослужбовець ОСОБА_4 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами військової частини, правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення військової частини та його причини не повідомив та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

28.09.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та цього ж дня вручено клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також зобов`язано останнього прибути за викликом 02.10.2024 року, але підозрюваний в обмовлений час не з`явився, причини своєї неявки не повідомив.

13.11.2024 підозрюваний ОСОБА_4 оголошений у розшук та у той же день досудове розслідування у кримінальному провадженні зупинено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України у зв`язку із оголошення в розшук підозрюваного.

14.04.2025 року досудове розслідування у кримінальному провадженні відновлено у зв`язку із встановленням місця знаходження розшукуваної особи та затримання ОСОБА_4 на підставі абзацу десятого частини першої статті 615 КПК України, оскільки у слідства виникли обґрунтовані обставини, які дають підстави вважати, що можлива втеча підозрюваної у вчиненні злочину особи із метою ухилення від кримінальної відповідальності.

15.04.2025 року на підставі ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира підозрюваному ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 29.04.2025.

Як далі слідує зі змісту клопотання, обставини, які дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, підтверджуються зібраними в ході досудового розслідування належними та допустимими доказами у своїх сукупності, а саме: витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 про зарахування до списків особового складу військової частини, поставлення на забезпечення та прийняття посади; витягами з наказів командира військової частини НОМЕР_2 про призначення службового розслідування та про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення місця служби військовослужбовцем ОСОБА_4 ; актом службового розслідування за фактом самовільного залишення місця служби розташування військової частини НОМЕР_2 військовослужбовцем ОСОБА_4 тощо.

За словами слідчого, 24.04.2025 підозрюваному ОСОБА_4 та його захиснику - адвокату ОСОБА_5 повідомлено про завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні та надано можливість ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 закінчується 29.04.2025, але для прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні необхідно здійснити ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій, прийняти процесуальні рішення, а саме виконати вимоги ст. 290 КПК України, скласти та вручити обвинувальний акт, який необхідно направити до Житомирського районного суду Житомирської області для розгляду по суті. При цьому, до 29.04.2025 провести підготовче судове засідання за обвинуваченням ОСОБА_4 неможливо, що позбавляє прокурора подати клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 безпосередньо до Житомирського районного суду Житомирської області.

Сторона обвинувачення стверджує, що заявлений у клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризик переховування від органів досудового розслідування не зменшився, а тому з метою забезпечення належної поведінки підозрюваного та запобігання спробам останнього перешкоджати досудовому розслідуванню, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення та вагомість здобутих слідством доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, слідчий за погодженням з прокурором просить продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_4 на 30 днів.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити. Прокурор додав, що продовжують існувати ризики, що слугували підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. За словами прокурора, 24.04.2025 року стороні захисту було відкрито матеріали кримінального провадження і сторона обвинувачення планує виконати вимоги ст. 290 КПК України. Просив продовжити строк запобіжного заходу на 30 днів.

У свою чергу, захисник ОСОБА_5 просила відмовити у задоволенні клопотання. За її словами, потрібно з`ясувати причини невчасного з`явлення підозрюваного на військову службу. За практикою ЄСПЛ належить розглянути питання обрання альтернативного запобіжного заходу. У разі ж задоволення клопотання просила визначити заставу. На думку захисника, ознайомлення з матеріалами справи не буде тривалим, тому продовження строку запобіжного заходу на 30 діб є недоцільним.

Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні додатково зазначив, що сказане прокурором не відповідає дійсності. Від слідства не переховувався і не перешкоджав слідству . Вину визнає та має намір повернутися на службу. Просив відмовити у задоволенні клопотання.

Заслухавши прокурора, підозрюваного та його захисника, вивчивши й дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

За змістом статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідка у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у інкримінованому вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх обставин підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

З матеріалів клопотання слідує, що ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 15.04.2025 року застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави. Строк дії ухвали встановлено до 29 квітня 2025 року.

24.04.2025 року старшим слідчим в ОВС другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) ТУ ДБР, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_6 складено повідомлення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування. На звороті повідомлення міститься розписка підозрюваного та його захисника про отримання примірника повідомлення.

Статтею 199 КПК України врегульований порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При цьому слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (ч. 5 ст. 199 КПК України).

Відповідно до вимог п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

У свою чергу обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

На переконання слідчого судді, надані стороною обвинувачення докази доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, котре за наведеною у статті 12 КК України класифікацією відноситься до тяжкого злочину.

На думку слідчого судді, наведені у клопотанні та озвучені в судовому засіданні обставини свідчать про те, що на даний час не зменшилися та продовжують існувати наведені у пунктах 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України ризики, які слугували підставою для обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Надаючи оцінку можливості вчинення підозрюваним дій, передбачених пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України, слідчий суддя враховує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova) § 58). Щодо наявності ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду слідчий суддя зважає, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, тобто існує ймовірність притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Отже, очікування можливого суворого вироку може мати значення при визначенні ризику переховування. Співставлення можливих негативних для обвинуваченого наслідків переховування у невизначеному майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі робить цей ризик достатньо високим. Крім цього, сам факт підозри у самовільному залишенні ОСОБА_4 в умовах воєнного стану військової частини, в якій останній проходив військову службу, та проведенні у зв`язку із цим вільного часу на власний розсуд протягом більше року, неявку підозрюваного на виклик на розгляд клопотання про обрання йому запобіжного заходу та оголошення останнього у розшук тільки підтверджує існування зазначеного ризику.

Неодноразове притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності, наявність непогашеної судимості, відсутність постійного місця роботи та стабільного заробітку, перебування на розгляді Нововолинського міського суду Волинської області кримінального провадження №0000547 від 12.10.2021 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, також підтверджують існування передбаченого пунктом п`ятим частини першої статті 177 КПК України ризику вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення, на чому наголосив у засіданні прокурор.

За змістом ч. 8 ст. 176 під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого статтею 407 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, із урахуванням пояснень учасників провадження, наведених у клопотанні та встановлених в засіданні обставин, зокрема й тих, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, слідчий суддя дійшов висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 задля запобігання ризикам, зазначеним у пунктах 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України, котрі станом на час розгляду клопотання не зменшились.

З огляду на викладене, із урахуванням уточнення прокурора в судовому засіданні стосовно строку дії ухвали про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 до 27 травня 2025 року.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 186, 193, 194, 197, 199, 219, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в :

Клопотання задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 27 травня 2025 року, без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали до 27 травня 2025 року.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою - протягом 5 днів з моменту вручення їй копії ухвали.

Слідчий суддя