Справа № 202/4346/25
Провадження № 1-кп/202/1216/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 року м.Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника (ВКЗ) ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду міста Дніпра угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0010167 від 12.03.2025 року у відношенні,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Джанкой АР Крим, громадянина України, раніше не судимого, одруженого, з середньо-спеціальною освітою, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, який проходить військову службу на посаді гранатометника 3 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,-

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та проходячи її на посаді гранатометника 3 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, 12.03.2025, об 09:50 годин, перебуваючи на території тимчасового розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , відкрито відмовився виконати бойове розпорядження командира НОМЕР_2 окремого стрілецького батальйону НОМЕР_3 окремої механізованої ІНФОРМАЦІЯ_2 (командира військової частини НОМЕР_1 ) майора ОСОБА_6 № 37/БР від 11.03.2025, доведеного заступником командира батальйону з психологічної підтримки персоналу НОМЕР_2 окремого стрілецького батальйону НОМЕР_3 окремої механізованої ІНФОРМАЦІЯ_2 (командира військової частини НОМЕР_1 ) майором ОСОБА_7 , згідно якого, окрім іншого, військовослужбовцю ОСОБА_4 , необхідно було 12.03.2025 до 13:00 годин за визначеним у розпорядженні маршрутом заступити на позицію ПВ «КОЛОДЯЗЬ 1» та діяти згідно розпоряджень командира роти та виконувати бойові завдання з метою недопущення прориву противника в напрямку н.п. «Іванівка-Колодязі» Донецької області, чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу, що могло призвести до прориву російсько-окупаційними військами оборони Збройних Сил України на зазначеній ділянці оборони.

29 липня 2025 року, між прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_8 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0010167 від 12.03.2025 року з одного боку, та обвинуваченим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за участю захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 , було укладено угоду про визнання винуватості.

Підписуючи зазначену Угоду, сторони повністю погодилися з формулюванням фактичних обставин кримінального правопорушення та його правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 402 КК України.

Зі змісту угоди вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнає свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, в обсязі пред`явленого обвинувачення.

Також, сторонами угоди визначено та узгоджено покарання яке обвинувачений повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення. Враховуючи ступінь і характер сприяння обвинуваченого ОСОБА_4 при досудовому розслідуванні кримінального провадження щодо нього, беззаперечне визнання вини, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також характер і тяжкість обвинувачення, особу винного, беручи до уваги інтереси суспільства, а саме, призначення ОСОБА_4 необхідного й достатнього для його виправлення покарання і попередження вчинення ним нових злочинів.

Сторони дійшли згоди, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи обвинуваченого, положень ст. 69 КК України, узгодити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Сторони, підписуючи вказану Угоду, розуміють, що відповідно до положень ч. 2 ст. 473 КПК України наслідками укладення та затвердження угоди про визнання винуватості є обмеження їх права оскарження вироку згідно з положеннями ст. 394 та ст. 424 КПК України.

Підстави оскарження вироку, яким затверджена ця Угода в апеляційному порядку, що визначені в ч. 4 ст. 394 КПК України, та в КПК України, обвинуваченому роз`яснено.

Також обвинуваченому доведено, що наслідком укладання даної угоди є його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а саме: права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненій якого його обвинувачують, а він має такі права: допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник підтримали затвердження угоди, обвинувачений пояснив, що права, надані йому законом у зв`язку з укладенням угоди про визнання винуватості, розуміє, з наслідками укладення та затвердження угоди про визнання винуватості обізнаний; характер обвинувачення та його суть йому зрозумілі, обраний вид покарання, який застосовується до нього у разі затвердження угоди, із ним узгоджено та є цілком зрозумілим, виконати взяті на себе відповідно угоди про визнання винуватості зобов`язання він в змозі реально, свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а саме дій, як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану, тобто у чиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України визнав повністю.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, просив затвердити вказану угоду, призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Вирішуючи питання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, суд приходить до наступного.

Згідно положень ст.ст. 468-469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним правам інтересам або правам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ним угоди.

Відповідно до ч. 4 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений: 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

У відповідності до ч. 3 ст. 424 КПК України Вирок суду першої інстанції на підставі угоди після його перегляду в апеляційному порядку, а також судове рішення суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на такий вирок можуть бути оскаржені в касаційному порядку: 1) засудженим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без згоди засудженого на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою - сьомою статті 474 цього Кодексу, у тому числі не роз`яснення засудженому наслідків укладення угоди; 2) потерпілим, його представником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без згоди потерпілого на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу; не роз`яснення потерпілому наслідків укладення угоди; 3) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

У відповідності до ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків передбачених даною нормою, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Суд, заслухавши сторони кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

За таких обставин суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні умисних дій, як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану, тобто у чиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, яке згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

Разом з тим, з огляду на те, що судом визнано ОСОБА_4 винним у вчиненні інкримінованого йому злочину та призначено йому остаточне покарання у виді позбавлення волі, для запобігання ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України, та забезпечення подальшого виконання вироку, враховуючи дані про особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Також, слід зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення в порядку ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі строком з 12.03.2024 року, що є днем його фактичного затримання до набрання вироком законної сили.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для її затвердження.

На підставі викладеного, керуючись ст. 69 КК України, ст. 370, 373-374, 468-470, 472-474, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ

Затвердити угоду про визнання винуватості від 29 липня 2025 року, укладену між прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_8 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0010167 від 12.03.2025 року з одного боку, та обвинуваченим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за участю захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 .

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі встановленою санкцією статті, у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Запобіжний захід, раніше обраний стосовно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою продовжити на строк до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його фактичного затримання, а саме з 12.03.2024 року.

Зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення в порядку ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі строком з 12.03.2024 року до набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, шляхом подачі апеляційної скарги через Індустріальний районний суд м. Дніпра.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: ОСОБА_1