Справа № 643/9187/25
Провадження № 1-кс/643/3197/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2025 слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові клопотання прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000426 від 17.04.2025 за підозрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчим відділом Управління СБ України в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000426 від 17.04.2025 за підозрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України, процесуальне керівництво у якому здійснюється прокурорами відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Харківської обласної прокуратури.

Так досудовим розслідуванням встановлено у громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 16.08.2024, (більш точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи на території Харківського національного медичного університету філія «Університетська лікарня» ХНМУ, за адресою: м. Харкова, вул. Олександра Шпейєра, 4 виник злочинний умисел спрямований на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, шляхом сприяння особам призовного віку, уникнути призову під час мобілізації та як наслідок ухиленню від виконання конституційного обов`язку захищати Вітчизну, її незалежність та територіальну цілісність.

Реалізуючи вищезазначений злочинний умисел, ОСОБА_4 займаючи посаду завідувача ортепедично-трамватологічного відділення у Харківському національному медичному університеті філії «Університетська лікарня» ХНМУ не пізніше 16.08.2024, діючи з умислом, спрямованим на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, з корисливих мотивів, налагодив зв?язок з громадянином України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , узгодив та у подальшому здійснив документальне оформлення стаціонарного лікування ОСОБА_5 у період з 16.08.2020 по 30.08.2024 з метою подальшого отримання останнім довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії форми 157-1/0, яка є підтверджуючим документом щодо встановлення особі статусу інваліда, що згідно до п. 2 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надає можливість уникнути призову під час мобілізації.

ОСОБА_4 , розуміючи складність вчинення запланованих злочинів, вступив в злочинну змову з раніше знайомою йому особою, з якою запровадив схему перешкоджання здійснення мобілізації військовозобов`язаних осіб під час воєнного стану, та яка є зацікавленою з корисливих мотивів у здійсненні вищезазначеної протиправної діяльності, а саме з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є лікаремневрологом, завідуючим Міжрайонної Слобідської медико-соціальної експертної комісії Комунального закладу охорони здоров`я «Обласний центр медико-соціальної експертизи» (далі міжрайонна Слобідська МСЕК КЗОЗ «ОЦМСЕ»), яка знаходиться за адресою: м. Харків, просп. Героїв Харкова, 195.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, вирішив вчиняти дії, спрямовані на створення реальних перешкод законній діяльності Збройним Силам України та іншим військовим формуванням, в частині їх обов`язку з підтримання належної мобілізаційної готовності, тобто сприяння особам призовного віку ухиленню від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, шляхом забезпечення проходження медико-соціальної експертної комісії вказаними особами та отримання кінцевих недостовірних документів, зокрема, довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії форми 157-1/о, які є підтверджувальними документами, щодо отримання особою статусу інваліда.

Разом з тим, 10.09.2024, ОСОБА_4 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, перебуваючи в приміщені міжрайонної Слобідської МСЕК КЗОЗ «ОЦМСЕ» за адресою: м. Харків, просп. Героїв Харкова, 195, реалізуючи свій протиправний умисел, узгодив з ОСОБА_6 , організацію фіктивного проходження медико-соціальної експертної комісії громадянином України ОСОБА_5 , та узгодив проведення засідання членами комісії міжрайонної Слобідської МСЕК КЗОЗ «ОЦМСЕ» стосовно ОСОБА_5 на 12.09.2024.

12.09.2024 у період з 12:02 по 12:08 члени міжрайонної Слобідської МСЕК КЗОЗ «ОЦМСЕ» у складі: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , перебуваючи в приміщені міжрайонної Слобідської МСЕК КЗОЗ «ОЦМСЕ» за адресою: м. Харків, просп. Героїв Харкова, 195, при проведені медико-соціальної експертизи ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в порушення вимог: ст. 3 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні», п.п. 3, 15, 17, «Положення про медико-соціальну експертизу», п. 1.10 «Інструкції про встановлення груп інвалідності», без належного обстеження та оцінки стану всіх систем організму, необхідних лабораторних, функціональних та інших методів дослідження, прийняли необґрунтоване рішення про встановлення військовозобов`язаному ОСОБА_5 другої групи інвалідності, про що склали акт №2307 огляду медико-соціальною експертною комісією за формою № 157/о до якого внесли завідомо неправдиві відомості щодо об`єктивного обстеження та оцінки стану всіх систем організму ОСОБА_5 , підписали та засвідчили печаткою міжрайонної Слобідської МСЕК КЗОЗ «ОЦМСЕ».

Відповідно до висновку розширеної експертної комісії КЗОЗ «Обласний центр медико-соціальної експертизи» №142 від 24.12.2024 рішення щодо встановлення ОСОБА_5 другої групи інвалідності строком на 1 рік, загальне захворювання не підтверджено та не відповідає нормативним документам, які регламентують проведення медико-соціальної експертизи України.

Згідно з отриманими відомостями, які надійшли від ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 користувався правом на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.2 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» з 13.11.2024 по 01.10.2025, що призвело до перешкоджання законної діяльності територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки щодо виконання обов`язків з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації, функціонування системи військового обліку призовників, призову громадян на військову службу, підготовки та проведення в особливий період мобілізації людських ресурсів.

05.06.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України.

05.06.2025 в період часу з 12 год 05 хв по 14 год 03 хв на підставі ухвали слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова про дозвіл на обшук від 03.06.2025 (справа 643/8794/25, н/п 1-кс/643/3057/25) проведено обшук за місцем фактичного мешкання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме у житловому будинку з надвірними прибудинковими спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, в ході проведення обшуку за вказаною адресою виявлено та вилучено майно, а саме:

1) виписка № 334 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого на ім?я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на 1 арк.;

2) виписка № 333 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого на ім?я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на 1 арк.;

3) медична документація стосовно ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на 11 арк., разом з DVD-R диском;

4) виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 574 на ім?я ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , на 3 арк.

Вилучені під час проведення обшуку за місцем фактичного мешкання ОСОБА_4 речі та документи містять інформацію, яка має значення для розслідування вказаного кримінального провадження, мають на собі слідову та (або) іншу інформацію, що має доказове значення або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження в сукупності з іншими доказами.

Речі і документи які стосуються осіб, щодо яких потенційно могли бути вчиненні дії, пов`язані з підготовкою для незаконного отримання статусу інваліда та в подальшому ухиленню від мобілізації під час дії воєнного стану. Вказані речі і документи можуть бути в подальшому об`єктами слідчих дій, в тому числі експертних досліджень.

05.06.2025 постановою слідчого вказані речі та документи визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Речі та документи, вилучені у ході вищезазначених обшуків являють собою матеріальні об`єкти, які зберегли на собі сліди вчинення злочину та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто вони відповідають критеріям ст. 98 КПК України та можуть свідчити про причетність вказаних осіб до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, зокрема псуванню, зникненню, знищенню, передачі, предметів та документів які є речовими доказами, тобто зберегли на собі сліди вчинення злочину та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Учасники провадження та власник майна у судове засідання не з`явилися.

В зв`язку з розглядом клопотання за відсутності учасників кримінального провадження, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до вимог ч. 4 ст. 107 КПК України.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання про арешт майна, дослідивши додані до клопотання матеріали, встановив таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилученого майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст. 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, метою арешту майна є збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Відповідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Крім цього, відповідно до п. 4, 5 ч. 5 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; порядку виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

Стороною обвинувачення доведено, що зазначене в клопотанні прокурора майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вказаного майна в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України, сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту цього майна, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Також, згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява №31107/96, п. 58). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», п. 49 62, від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п. 69 і 73). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

Керуючись ст. 131 132, 170 175, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Накласти арешт, шляхом заборони права на відчуження, розпорядження та користування, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні №0000426 від 17.04.2025 на тимчасово вилучене в ході проведення обшуку за місцем фактичного мешкання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме у житловому будинку з надвірними прибудинковими спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме:

1) виписка № 334 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого на ім?я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на 1 арк.;

2) виписка № 333 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого на ім?я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на 1 арк.;

3) медична документація стосовно ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на 11 арк., разом з DVD-R диском;

4) виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 574 на ім?я ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , на 3 арк.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Копію ухвали направити прокурору.

Роз`яснити, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час проголошення ухвали в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_15