Справа № 944/2231/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/507/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 08 травня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 ,-

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

встановила:

цією ухвалою задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 .

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) календарних днів, з утриманням у Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№19)», без визначення розміру застави.

Визначено строк дії ухвали з 08.05.2025 по 06.07.2025 включно.

Мотивуючи своє рішення суд, зокрема, вказав, що вирішуючи питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 приймає до уваги конкретні обставини справи, характер та обставин вчинення інкримінованих обвинуваченому діянь, як вони сформульовані стороною обвинувачення, враховуючи особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має недостатньо міцні соціальні зв`язки (не одружений), тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали утриманню його в слідчому ізоляторі, не хворіє. Будь-яких даних, які б перешкоджали його утриманню в слідчому ізоляторі немає. Останній, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років, без можливості застосувати ст.75 КК України, тому зважаючи на викладене суд вважав, що останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, враховуючи, що на даний час не всі ділянки державного кордону України контролюються українською владою, тому останній може перетнути державний кордон України з метою уникнення кримінальної відповідальності; останній може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Обгрунтовуючи рішення, суд підкреслив, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , доведені прокурором, продовжують існувати та на даний час не зменшились. Існування вказаних ризиків виправдовує тримання особи під вартою, а також свідчить про неможливість їх запобіганню шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, у тому числі домашнього арешту.

Крім цього, суд окремо наголосив на тому, що обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою, встановлено не було. Матеріали кримінального провадження не містять будь-яких відомостей про неможливість утримувати обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою за станом здоров`я, крім того, строк перебування обвинуваченого під вартою не виходить за межі розумного строку.

На вказану ухвалу обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просить ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 08 травня 2025 року скасувати, звільнити його з під варти та призначити новий розгляд.

Звертає увагу, що в оскаржуваній ухвалі не відображено інформації та свідчень про його викрадення. Судом першої інстанції ігнорувались його доводи, заяви та зауваження, перевага надавалась доводам прокурора, вважає, що суддя був упередженим щодо нього. Кримінальні справи щодо нього підроблені, в суді його обзивали обвинуваченим без суду і слідства, ігноруючи доводи його алібі.

Заслухавши доповідь судді, виступ обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який подану апеляційну скаргу заперечив, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали клопотання, колегія суддів приходить до наступного.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КК України).

Порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, передбачено ст. 422-1 КПК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою без визначення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_6 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Встановлено, що на розгляді у Яворівському районному суду Львівської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 296, ч.1 ст. 377, ч.5 ст. 407 КК України.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, задовольняючи клопотання прокурора та продовживши обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, вірно врахував, конкретні обставини справи, характер та обставин вчинення інкримінованих обвинуваченому діянь, як вони сформульовані стороною обвинувачення, особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має недостатньо міцні соціальні зв`язки (не одружений), тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали утриманню його в слідчому ізоляторі, не хворіє. Встановив те, що будь-яких даних, які б перешкоджали його утриманню в слідчому ізоляторі немає. Зазначив, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років, без можливості застосувати ст.75 КК України, тому зважаючи на викладене суд обґрунтовано вважав, що останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, при цьому, мотивовано врахував, що на даний час не всі ділянки державного кордону України контролюються українською владою, тому останній може перетнути державний кордон України з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Підставно судом зазначено про те, що враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченому, покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим, обвинувачений може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, що негативно вплине на хід судового розгляду в цілому.

Щодо ризику того, що ОСОБА_6 може іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, суд належно вказав, що на даний час органом досудового розслідування відпрацьовуються можливі версії вчиненого кримінального правопорушення, вживаються заходи щодо встановлення можливих співучасників вчиненого кримінального правопорушення, відтак, будучи знайомим з вказаними особами, існує ймовірніть, що ОСОБА_6 може вжити дієвих заходів, спрямованих на уникнення такими особами кримінальної відповідальності за свою діяльність.

Крім цього, обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, враховуючи його нехтування положеннями чинного законодавства, а також не виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки, може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення судового розгляду.

Ризик вчиняти інші кримінальні правопорушення підтверджується тим, що обвинувачений самовільно залишив військову частину з метою ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану, відтак у випадку не обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останній продовжить свою протиправну поведінку та може повторно вчинити самовільне залишення військової частини або дезертирство, чи може схиляти до аналогічної протиправної поведінки також інших військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 .

Так, на переконання колегії суддів, продовжений судом запобіжний захід у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення та наявної обґрунтованої підозри на даний час не виходить за межі розумності, є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, а також є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, апеляційним судом не отримано відомостей щодо комплексу обставин, які би переважили ризики передбачені ст. 177 КПК України.

На думку колегії суддів ризики, встановлені стороною обвинувачення та судом, існують та виправдовують тримання під вартою ОСОБА_6 .

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На переконання колегії суддів, підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, а апелянтом не підтверджено, що не застосування запобіжного заходу чи більш м`які запобіжні заходи, зможуть запобігти зазначеним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Твердження апелянта про викрадення, упередженість суду, підробку матеріалів справи та ігнорування його доводів не знайшли свого об`єктивного підтвердження у матеріалах провадження й мають виключно суб`єктивний характер. Слідчий суддя всебічно розглянув подані матеріали, належним чином оцінив позиції сторін та обґрунтовано дійшов висновку про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Доводи щодо алібі виходять за межі предмету розгляду клопотання про запобіжний захід.

З матеріалів провадження вбачається, що при розгляді клопотання суддя врахував передбачені КПК України обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною й обґрунтованою, відтак підстав для задоволення апеляційних вимог не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

постановила:

ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 08 травня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 залишити без змін, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4