КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 22 травня 2025 року апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2025 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000575, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 жовтня 2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України та накладено арешт на майно, тимчасово вилучене 04 квітня 2025 року, під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на: мобільний телефон «Samsung Galaxy M20», IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , з абонентськими номерами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 - поміщено до спеціального пакету № WAR1189567; паспорт для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - поміщено до паперового конверту; системний блок, світло-сірого кольору «LG AC230V» - поміщено до чорного поліетиленового пакету та опечатано биркою.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник власника майна ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Апелянт вважає, що досудове розслідування здійснюється з порушенням правил територіальної підслідності.

Крім того, до клопотання прокурора не долучено жодних доказів протиправної діяльності ОСОБА_5 .

Звертає увагу на те, що обшук проводився за участю оперативних співробітників, проте доручення на них в порушення ст. 41 КПК України від слідчого, прокурора, не надано.

В судове засідання представник власника майна ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 , не з`явився, 04 травня 2025 року на адресу суду надіслав клопотання про розгляд його апеляційної скарги в режимі відеоконференцз`язку. 22 травня 2025 року Київським апеляційним судом було вжито заходів щодо забезпечення участі захисника в режимі відеоконференції, однак адвокат ОСОБА_6 на зв`язок не вийшов. Колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності представника власника майна, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України, зважаючи на скорочені строки розгляду справ такої категорії (ч. 2 ст. 422 КПК України).

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним управлінням Національної поліції в Київській області, здійснюється досудове розслідування відомості про яке 23 жовтня 2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000575, за ознаками вчинення кримінального правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України.

У клопотанні прокурора зазначено, що приблизно в грудні 2022 року, більш точного часу встановити не представилось можливим, ОСОБА_9 , діючи в умовах воєнного стану, відповідно до Закону України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» та указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), маючи на меті незаконне збагачення за рахунок вчинення злочинів у сфері недоторканості державних кордонів, вирішила організувати діяльність пов`язану з незаконним переправленням осіб через державний кордон України та отримувати систематичний протиправний прибуток від такої діяльності.

Продовжуючи створення умов для організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, ОСОБА_9 03.12.2022 було орендовано вантажний автомобіль - «LDV» моделі «400 CONVOY» та перереєстровано його у власне право користування, тобто видано свідоцтво про реєстрацію для поїздки за кордон, з присвоєнням реєстраційного номеру НОМЕР_5 . В подальшому, у зв`язку зі зміною фактично власника вказаного автомобіля право користування було продовжено, про що видано нове свідоцтво про реєстрацію для поїздки за кордон та присвоєно реєстраційний номер НОМЕР_6 .

Окрім цього, проведеним аналізом відомостей з систем МВС України, встановлено, що транспортні засоби, які залишали вказані 6 осіб на території ЄС після успішного перетину державного кордону України ввозились назад ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

04 квітня 2025 року на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 01 квітня 2025 року проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено: мобільний телефон «Samsung Galaxy M20», IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , з абонентськими номерами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 - поміщено до спеціального пакету № WAR1189567;

паспорт для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - поміщено до паперового конверту; системний блок, світло-сірого кольору «LG AC230V» - поміщено до чорного поліетиленового пакету та опечатано биркою.

04 квітня 2025 року постановою старшого слідчого СУ ГУ НП в Київській області ОСОБА_12 вилучені під час обшуку речі та документи визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000575.

04 квітня 2025 року прокурор Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 засобами поштового зв`язку направив до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на вилучене під час обшуку майно з метою збереження речових доказів.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2025 року клопотання прокурора задоволено.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою, зокрема, забезпечення збереження речових доказів.

З огляду на положення п. 1 ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Приймаючи рішення, слідчим суддею зазначених вимог закону дотримано.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000575 про накладення арешту на майно, слідчий суддя дослідив матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що з метою збереження вказаного майна, яке відповідає ознакам речових доказів згідно ст. 98 КПК України, наявні достатні підстави для його арешту.

Слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співрозмірність втручання у права ОСОБА_5 з потребами кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про необхідність накладення арешту на вказане майно, з метою збереження речових доказів, оскільки прокурором доведено обставини, які підтверджують, що незастосування такого обмеження може призвести до наслідків, які можуть перешкодити досудовому розслідуванню.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Зважаючи на зазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене у клопотанні прокурора, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, застосував захід забезпечення кримінального провадження на засадах розумності та співмірності.

Доводи апеляційної скарги, що досудове розслідування здійснюється із порушенням правил територіальної підслідності є необґрунтованими.

Зокрема, постановою заступника начальника ГУНП в Київській області - начальника слідчого управління ОСОБА_13 про зміну раніше визначеної групи слідчих для здійснення досудового розслідування від 02 квітня 2025 року місцем здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000575 визначено за СУ ГУНП в Київській області, що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 15-А.

Інші доводи на які посилається апелянт також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки були відомі слідчому судді та враховані ним при прийнятті рішення.

При цьому колегія суддів також звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , з урахуванням викладених в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2025 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 ,- без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Єдиний унікальний № 761/13877/25 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_17

Справа № 11сс/82/3604/2025 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК