Справа № 364/568/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1668/2025 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29квітня2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції),

потерпілої ОСОБА_8 ( в режимі відеоконференції),

представника потерпілої ОСОБА_9 ( в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинувачених на вирок Сквирського районного суду Київської області від 02 травня 2024 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Логвин Володарського району Київської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, непрацюючого, неодруженого, на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей не має, інваліда третьої групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч.2 ст. 127, ч. 2 ст.121 КК України та призначено покарання за ч. 2 ст. 127 КК України у виді 8 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 121 КК України у виді 10 років позбавлення волі.Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначенопокарання у виді 10 років позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України строк відбуття покарання рахувати з моменту затримання особи, а саме з 28 березня 2020 року з розрахунку одному дню тримання під вартою відповідає один день позбавлення волі.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Логвин Володарського району Київської області, українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч.2 ст. 127, ч. 2 ст.121 КК України та призначено йому покарання: за ч. 2 ст. 127 КК України у виді 8 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 121 КК України у виді 10 років позбавлення волі. Відповідно до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначенопокарання у виді десяти роки позбавлення волі.На підставі ч. 5 ст. 72 КК України строк відбуття покарання рахувати з моменту затримання особи, а саме з 29 березня 2020 року з розрахунку одному дню тримання під вартою відповідає один день позбавлення волі.

Позовні вимоги ОСОБА_8 задоволено та стягнуто на її користь з ОСОБА_11 та ОСОБА_10 по 34 882,10 грн. матеріальної шкоди з кожного та по 500 000 грн. моральної шкоди з кожного. Накладено арешт на 1/6 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_11 та на1/6 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_10 .

Вироком вирішено питання щодо речових доказів, процесуальних витрат та щодо арешту майна.

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком суду, 27 березня 2020 року у період часу з 18 години по 21 годину, ОСОБА_10 разом із своїм братом ОСОБА_11 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою групою осіб, знаходячись на присадибній ділянці, яка розташована по АДРЕСА_2 , діючи з метою примушення потерпілого ОСОБА_12 , розповісти про осіб, які причетні у ймовірному, на думку ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , викрадені майна з території їх домоволодіння, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій та бажаючи настання відповідних наслідків у вигляді тілесних ушкоджень, діючи умисно, для досягнення єдиного злочинного результату, наносили численні удари руками по тілу потерпілого ОСОБА_12 , спричинивши цим самим йому фізичний біль та тілесні ушкодження. Після чого, ОСОБА_12 відійшов в сторону, у напрямку залізобетонного паркану з метою справити фізіологічні потреби, та спустив штани. У цей час, діючи одночасно та узгоджено - ОСОБА_10 підійшов до останнього та руками штовхнув потерпілого в область спини, внаслідок чого останній впав на земельне покриття черевною порожниною до низу. Тоді, ОСОБА_11 підійшов до потерпілого та з метою отримання від нього відомостей, почав утримувати його за тулуб і в тому числі за руки, а ОСОБА_10 запихав дерев`яний кілок та пластикове телескопічне вудилище зі скловолокна в анальний отвір ОСОБА_12 , тим самим завдаючи останньому сильного фізичного болю та страждань.

Крім цього, 27 березня 2020 року в період часу з 16 години по 16 годину 30 хвилин, ОСОБА_10 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, тримаючи в руках вудку зі скловолокна наніс близько п`яти ударів в область голови та верхньої частини тулуба ОСОБА_12 , внаслідок яких, останній впав на земельне покриття, але через деякий час підвівся та самостійно почав рухатися.

Того ж дня, в період часу з 18 години по 21 годину, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою групою осіб, перебуваючи на присадибній ділянці, яка розташована по АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, що спричиненні непорозумінням в частині дотримання життєвих принципів та особистих словесних образ, з метою примусити потерпілого розповісти про осіб, які причетні у ймовірному, на думку ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , викрадені майна з території їх домоволодіння, усвідомлюючи злочинність власних дій, маючи на меті нанесення тілесних ушкоджень, діючи умисно, для досягнення єдиного злочинного результату, почергово наносили ОСОБА_12 удари руками, ногами та вудкою зі скловолокна у різні частини тіла. ОСОБА_10 було нанесено не менше 23 ударів, а ОСОБА_11 було нанесено не менше 11 ударів ОСОБА_12 . Після чого, ОСОБА_12 відійшов у сторону, у напрямку залізобетонного паркану з метою справити фізіологічні потреби, та спустив штани. В цей час, діючи одночасно та узгоджено, ОСОБА_10 підійшов до останнього та руками штовхнув потерпілого в область спини, внаслідок чого останній впав на земельне покриття черевною порожниною до низу. Тоді, ОСОБА_11 , підійшов до потерпілого та з метою отримання від нього відомостей, почав утримувати його за тулуб і в тому числі за руки, а ОСОБА_10 , запихав дерев`яний кілок та пластикове телескопічне вудилище зі скловолокна в анальний отвір ОСОБА_12 . Всього на тілі трупа ОСОБА_12 виявлено не менше 54-х травматичних дій. 28 березня 2020 року від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_12 помер за місцем свого проживання.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 06/ТР від 28 травня 2020 року: « 1. Смерть ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , настала в результаті закритої черепно-мозкової травми у вигляді поширеного крововиливу під м`яку мозкову оболонку головного мозку з формуванням гематоми під твердою мозковою оболонкою об`ємом 50 см?, що призвело до набряку-набухання головного мозку. При проведенні судово-медичної експертизи трупа були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: внутрішньо-шкірних крововиливів, синців, саден, гематом в ділянці 8-9-тих лівих ребер, перелому 6-го ребра по правій середньо-ключичній лінії, проникаючих ран прямої кишки, закритої черепно-мозкової травми. Описані тілесні ушкодження можуть відповідати даті 27.03.2020. 2. Описані тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, проникаючих ран прямої кишки - відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя. Описані тілесні ушкодження у вигляді перелому 6-го ребра по правій середньо-ключичній лінії відносяться до середніх тілесних ушкоджень, так як викликають довготривалий розлад здоров`я. Інші тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень. 3. По даних висновку експертного дослідження №1022 від 07.04.2020, при судово-токсикологічному дослідженні крові трупа гр. ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виявлено етиловий спирт в концентрації - 0,44 %. 4. Під час судово-медичної експертизи виявлено чужорідні предмети в ампулі прямої кишки у вигляді уламків скловолокна або склопластику та дерев`яного кілка.»

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та кримінальне провадження стосовно ОСОБА_11 закрити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що покази ОСОБА_11 повністю відповідають показам, наданим під час проведення слідчого експерименту від 02.04.2020, а покази свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 містять суттєві протиріччя та є взаємовиключними, адже ОСОБА_13 повідомляє, що саме він мав бесіду із братами ОСОБА_15 , при цьому його молодший брат ОСОБА_14 зайшов та зразу вийшов із кімнати і розмови не чув. А свідок ОСОБА_14 повідомляє, що саме він розмовляв із братами ОСОБА_15 , а його старший брат ОСОБА_16 зайшов до кімнати і сказавши декілька слів вийшов, та нічого із розмови не чув. Тому показання цих свідків на погляд захисту, не могли бути взяті судом до уваги та покладені в основу вироку.

На переконання сторони захисту, вина обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 127. ч. 2 ст. 121 КК України, а саме у катуванні потерпілого ОСОБА_12 та умисному нанесенні останньому тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до смерті потерпілого, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Допитані у судовому засіданні свідки не надали жодного показу про те, що ОСОБА_11 завдавав потерпілому ОСОБА_12 ударів, бив ОСОБА_12 , катував його, якимось іншим чином наносив тяжкі тілесні ушкодження, або сприяв цьому. Сам обвинувачений ОСОБА_11 також спростовує обвинувачення в катуванні потерпілого ОСОБА_12 та нанесенні йому тяжких тілесних ушкоджень, чи сприяння цьому. Матеріали судових експертиз також жодним чином не підтверджують причетність обвинуваченого ОСОБА_11 до катувань та нанесення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 .

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_7 просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 126 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ч.5 ст. 72 КК України ОСОБА_10 у строк покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення та звільнити з під варти, як особу, що покарання відбула.

В обґрунтування своїх вимог вказуєна невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Зазначає, що допитані у судовому засіданні свідки не надали показів про те, що ОСОБА_10 катував ОСОБА_12 та наносив останньому тяжкі тілесні ушкодження. Сам обвинувачений ОСОБА_10 також спростовує обвинувачення в катуванні потерпілого ОСОБА_12 та нанесенні йому тяжких тілесних ушкоджень При цьому ОСОБА_10 визнає, що дійсно наносив ОСОБА_12 удари вудкою по дорозі від річки до с. Логвин, а також наніс останньому декілька ударів рукою по обличчю біля будівельного вагончика, розташованого по вул. 40-річччя Перемоги 1-а в с. Логвин. Матеріали судових експертиз також не підтверджують причетність саме обвинуваченого ОСОБА_10 до катувань та нанесення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 .

Вважає, що з підстави невідповідності висновків суду, викладеним у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження вирок підлягає зміні судом апеляційної інстанції, адже висновки суду першої інстанції не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. Невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження вплинула на вирішення питання про винуватість чи невинуватість обвинуваченого ОСОБА_10 та призначене йому покарання.

Заслухавши доповідь судді, захисника обвинувачених, який підтримав апеляційні скарги, прокурора, потерпілу, представника потерпілої, які заперечили проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Винуватість ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у катуванні, тобто умисному заподіянні сильного фізичного болю, фізичних і моральних страждань шляхом нанесення побоїв та інших насильницьких дій з метою примусити потерпілого вчинити дії, що суперечать його волі, -отримати від нього відомості, за попередньою змовою групою осіб, а також у умисному тяжкому тілесному ушкодженні, вчиненому групою осіб, що спричинило смерть потерпілого, за фактичних обставин, викладених у вироку, стверджується сукупністю доказів, наданими суду прокурором.

Як встановлено з висновку судово-медичного експерта смерть потерпілого настала в результаті закритої черепно-мозкової травми.

Звертають на себе показання потерпілої про те, що її син ввечері 27.03.2020 року прийшов додому побитим із сильному болями у анальному отворі, з якого лилася кров, та повідомив, що це справа рук братів ОСОБА_15 .

Також свідком ОСОБА_17 суду було повідомлено, що він бачив як брати ОСОБА_15 близько 17 години того ж дня били лежачого потерпілого.

Свідок ОСОБА_18 повідомив, що бачив сутичку між братами ОСОБА_15 та потерпілим, під час якої ОСОБА_19 наносив удари лежачому потерпілому, та мав при собі вудку.

Свідок ОСОБА_20 також підтвердив, що бачив конфлікт між ОСОБА_15 та потерпілим, під час якого ОСОБА_19 бив ОСОБА_21 руками та ногами по обличчю та тулубу, у ОСОБА_10 бачив у руках вудку.

Свідок ОСОБА_13 підтвердив суду, що пізно ввечері до нього додому прийшли брати ОСОБА_15 , руки яких були у крові, та на запитання про походження крові відповіли, що били та знущалися над потерпілим ОСОБА_22 .

Також аналогічні обставин повідомив і свідок ОСОБА_14 , який додав,що брати ОСОБА_15 розповідали як запхали у анальний отвір потерпілого дерев`яну палицю та вудку.

Висновками експерта, який встановив, що на одягу та взутті , вилучених у братів ОСОБА_15 , виявлена кров, яка може походити від потерпілого ОСОБА_12 .

Під час слідчого експерименту під час досудового розслідування ОСОБА_19 у якості підозрюваного детально розповідав та вказував на місцевості як на протязі тривалого часу знущався над потерпілим , у тому числі і запихав сторонні предмети у його анальний отвір.

ОСОБА_23 під час слідчого експерименту з ним як підозрюваним, хоча свою участь у катуванні і заподіянні тяжких тілесних ушкоджень потерпілому заперечив, проте вказував ,що тілесні ушкодження наніс його брат і бачив також потерпілого із спущеними штанами. Зазначав про те, що у помешканні ОСОБА_24 саме ОСОБА_19 розповідав як запихав сторонні речі у анальний отвір потерпілого.

Висновком судово-медичного експерта встановлено, що кількість та характер заподіяних тілесних ушкоджень є набагато більшими ніж вказано під час слідчого експерименту з участю ОСОБА_10 , медичні дані свідчать про те, що тілесні ушкодження анального отвору і закрита черепна травма були нанесені потерпілому не менш ніж двома особами.

Сукупності доказів по справі, у тому числі і наведених, суд надав правильну правову оцінку і дійшов вірного висновку про необхідність кваліфікації дій обвинувачених за ч.2 ст.127, ч.2 ст.121 КК України.

Доводи апеляційних скарг про те, що до заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть, і катування потерпілого брати ОСОБА_25 мають стосунку спростовуються показаннями потерпілої, свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , висновкам експертиз, протоколами слідчих експериментів.

Твердження апеляційних скарг про те, що показання свідків ОСОБА_24 мають суттєві розбіжності, правильності висновку судді про наявність у даних показаннях доказів винуватості братів ОСОБА_15 , які розповідали як знущалися над потерпілим, не спростовують.

Показання потерпілої ОСОБА_8 та висновки експертів узгоджуються з іншими доказами по справі , тому, всупереч доводам апеляційної скарги , відсутні підстави вважати їх недопустимими.

Сукупність доказів по справі виключає можливість кваліфікації дій ОСОБА_10 за ч.2 ст.126 КК України, а також закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_11 , про що заявлено у апеляційних вимогах.

Інших доводів, якими б ставилось під сумнів ухвалене судове рішення, апеляційна скарга не містить.

Порушень кримінального процесуального права, які б могли слугувати безумовними підставами для зміни чи скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин вирок є законним.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника залишити без задоволення, а вирок Сквирського районного суду Київської області від 02 травня 2024 року щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 - без зміни.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженими, які перебувають під вартою, - у той же строк з дня отримання її копії.

Суддя: Суддя: Суддя: