Справа № 758/1322/25 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/5031/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

20 серпня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючої), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 15 липня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 15 липня 2025 року ОСОБА_8 , яка обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 190 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 15 серпня 2025 року включно, з визначенням застави в розмірі 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 514 000,00 (один мільйон п`ятсот чотирнадцять тисяч) гривень.

В обґрунтування мотивів ухваленого рішення суд вказав про наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливість застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу, а тому вважає, що подальше тримання обвинуваченої під вартою буде сприяти належному забезпеченню виконання процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 указано на незаконність ухвали суду першої інстанції. В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначив про те, що подане прокурором клопотання не містить посилання на матеріали, які б підтверджували висновки суду про наявність ризиків, не містить обґрунтування неможливості запобігання ризикам більш м`яким запобіжним заходом, не містить посилання на докази, які підтверджують подальше тримання обвинуваченої під вартою. Також захисник вказав про порушення норм закону щодо місця проведення досудового розслідування, а також про відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченою кримінального правопорушення та невідповідність фактичних обставин юридичній кваліфікації інкримінованого правопорушення, які є важливими при вирішенні питання щодо наявності підстав для продовження запобіжного заходу, які однак суд не врахував. Крім цього, зауважив, що ризик переховування від суду обґрунтовано виключно тяжкістю покарання, однак відповідно до практики ЄСПЛ тяжкість покарання не може бути єдиною підставою для продовження запобіжного заходу і повинен оцінюватися з іншими факторами, зокрема даними про особу, тоді як ОСОБА_8 раніше не судима, має постійне місце проживання, не має шкідливих звичок, характеризується позитивно, що свідчить про її сталі соціальні зв`язки та позитивну репутацію, а також має неповнолітню дитину, яка наразі перебуває з бабусею пенсійного віку, оскільки її колишній чоловік перебуває під вартою, однак бабуся не може належним чином забезпечувати її виховання та навчання. Крім цього, вказав, що на обвинувачену покладено обов`язок здати на зберігання паспорт для виїзду за кордон, що також унеможливлює ризик її виїзду за кордон. Так само захисник вказав про недоведеність існування інших заявлених ризиків, адже всі речі та документи вже здобуті та перебувають у розпорядженні прокурора, що унеможливлює вплив на них, наміру впливати на свідків та потерпілих вона не має та доказів цього до суду не надано, будь-які можливості для перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином відсутні, схильність до вчинення кримінальних правопорушень вона не має та в минулому не притягувалась. Крім цього, звернув увагу на те, ОСОБА_8 потребує належного медичного лікування, оскільки внаслідок перебування обвинуваченої під вартою стан її здоров`я значно погіршився, вона перенесла мікроінсульт, а також має інші значні захворювання. Додатково вказав, що визначений судом розмір застави є надмірно завищеним, непомірним та таким, що не узгоджується з її майновим станом та членів її сім`ї. Відтак просив суд оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченій ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою або визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави в межах, передбачених ч. 5 ст. 182 КПК України.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення захисника обвинуваченої, який подану апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити; прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченої, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з апеляційної скарги захисника обвинуваченої, ним порушене питання про скасування ухвали Подільського районного суду м. Києва від 15 липня 2025 року.

Між тим, колегія суддів звертає увагу на те, що оскаржувана ухвала судом першої інстанції була постановлена 15 липня 2025 року, строк тримання обвинуваченої ОСОБА_8 під вартою був визначений до 15 серпня 2025 включно. Однак із 11.08.2025 року обвинувачена утримується під вартою на підставі іншої ухвали Подільського районного суду м. Києва. На день розгляду справи судом апеляційної інстанції ухвала Подільського районного суду м. Києва від 15 липня 2025 року фактично втратила чинність, а висновки, які були зроблені у цій ухвалі, на сьогоднішній час втратили своє юридичне значення, що указує на неможливість скасування цієї ухвали судом апеляційної інстанції.

При цьому, необхідність продовження обвинуваченій ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

За своєю правовою природою ризик вчинення підозрюваним, обвинуваченим дій (поведінки підозрюваного, обвинуваченого), перелік яких визначений ч. 1 ст. 177 КПК України, є твердженням, яке ґрунтується на доказах про імовірність протидії підозрюваного, обвинуваченого кримінальному провадженню у однин із способів, зазначених в указаній нормі закону. Така протидія може мати місце як у майбутньому, так і у нинішньому чи минулому. Проте, існування можливості такої протидії на майбутнє повинно підтверджуватися доказами станом на момент ухвалення відповідного рішення. Це твердження знайшло своє підтвердження у низці статей чинного КПК України. Зокрема, аналіз положень ч. 2 ст. 177, ч. 1 ст. 194, ч. 1 ст. 196, ч. 3 ст. 199 КПК України дає підстави стверджувати те, що як у випадку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і у випадку продовження строку дії цього запобіжного заходу суд вирішує питання про існування ризиків станом на час ухвалення відповідного рішення. У зв`язку із цим, колегія суддів вважає, що перевірка висновків суду першої інстанції про існування того чи іншого ризику, передбаченого ч. 1 ст. 177 КУпАП, можлива лише під час дії ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою чи продовження строку тримання під вартою, тобто у час, коли ці ризики дійсні та існує реальна можливість перевірки їх існування. Та обставина, що станом на час розгляду справи оскаржувана ухвала втратила чинність унеможливлює скасування цієї ухвали, що вказує на необґрунтованість вимог захисника в частині скасування цієї ухвали. Колегія суддів також зважає на те, що відповідно до вимог ст. 407 КПК України до повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги відноситься прийняття рішення, пов`язаного виключно із втручанням у судове рішення шляхом його зміни чи скасування або невтручання шляхом залишення цього рішення без змін. У зв`язку із цим, за відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення, як такого, яке втратило чинність, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості ухвалити будь-яке рішення щодо тих обставин, які наведені апелянтом у апеляційній скарзі.

Колегія суддів зважає і на те, що нормами КПК України не передбачається можливості залишення апеляційної скарги без розгляду. Наведені вище обставини не дають також підстав для закриття апеляційного провадження.

Поряд із цим, як вже було зазначено колегією суддів вище, скасованим може бути лише чинне судове рішення, таке, яке породжує певні юридичні наслідки. Строк дії ухвали Подільського районного суду м. Києва від 15 липня 2025 рокузакінчився 11.08.2025 року. Те, що ухвала Подільського районного суду м. Києва від 15 липня 2025 року на час ухвалення судом апеляційної інстанції рішення за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої є нечинною унеможливлює її скасування.

Із урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченої у зв`язку із неможливістю скасування ухвали Подільського районного суду м. Києва від 15 липня 2025 року, якою обвинуваченій ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 15 серпня 2025 року включно, а тому колегія суддів залишає апеляційнускаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 без задоволення, а зазначену ухвалу - без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 15 липня 2025 рокущодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

______________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4