Справа № 199/2135/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2025 м.Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпра в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря с/з ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4 ( в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_5 ( в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0006522 від 12.02.2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Соломна Волочиського р-ну Хмельницької області, громадянина України, з вищою освітою, військовослужбовця за мобілізацією в/ч НОМЕР_1 , військове звання солдат, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб не маючого, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуваючого, інвалідності не маючого, статус учасника бойових дій не маючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Солдат ОСОБА_5 ,будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період та проходячи її на посаді радіотелефоніста 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3,4,6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, 04.12.2024 року о 08год.22 хв., перебуваючи на території тимчасової дислокації підрозділу 3 стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 в населеному пункту АДРЕСА_2 , отримавши усний наказ свого начальника заступника командира з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_6 , виданого на підставі бойового розпорядження командира НОМЕР_2 осб(військова частина НОМЕР_1 ): №43/66/бр/дск КСП Шевченко (6020) від 04.12.2024, про висування на позиції, зайняття лінії оборони у районі виконання бойового завдання військовою частиною НОМЕР_1 на позицію « АТЛАС», поблизу населеного пункту АДРЕСА_3 , відкрито відмовився виконати зазначений наказ начальника , чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу, що могло призвести до прориву російсько-окупаційними військами оборони Збройних Сил України на зазначеній ділянці оборони, тобто, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України - непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачений винуватим себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України визнав, зазначивши, що в кінці листопада 2024 року він подавав на ім`я командування рапорт на звільнення через хворобу батьків і очікував що його задовольнять. Він визнає вину, зазначив, що кається, мав виконувати наказ, але не впорався із своїм психологічним станом, на сьогоднішній день готовий продовжити військову службу та брати участь у стримуванні збройної агресії рф проти України, просив суд його суворо не карати.

Окрім визнання обвинуваченим своєї вини в інкримінованому правопорушенні в судовому засіданні, його вина доводиться письмовими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, а саме:

- Витягом з ЄРДР за № 0006522 від 12.05.2025 року, згідно якого було відкрито кримінальне провадження за повідомленням в/ч НОМЕР_1 про те, що 04.12.2024 року військовослужбовці в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , перебуваючи в АДРЕСА_2 в умовах воєнного стану, відкрито відмовилися виконувати бойовий наказ командира в/ч НОМЕР_1 щодо висування на позиції, зайняття лінії оборони та утримання вказаних позицій з метою створення вигідних умов для оборони в районі виконання бойового завдання військовою частиною НОМЕР_1 .

-постановою прокурора Луганської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 від 12.02.2025 року про виділення матеріалів кримінального провадження, відповідно до якої з матеріалів кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № 0014912 від 04.12.2024 року було виділено матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_5 та зареєстровано в ЄРДР за № 0006522 від 12.05.2025 року.

-копією військового квитка серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_5 , відповідно до якогої останній був призваний для проходження військової служби за мобілізацією згідно Указу Президента України №65/2022 від 24.02.2022 року.

-копією наказу по в/ч НОМЕР_1 № 212 від 30.07.2024 року щодо зарахування ОСОБА_5 на посаду радіотелефоніста першого стрілецького взводу третьої стрілецької роти з 30.07.2024 року.

-медичною характеристикою № 3754 від 03.12.2024 року на солдата в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_5 , згідно якої за час служби у в/ч НОМЕР_1 останній не був госпіталізований, за місяць до цього за медичною допомогою в медпункт в/ч НОМЕР_1 не звертався.

-копією довідки виїзної військово-лікарської комісії №2 Військово-медчиного клінічного центру Південного регіону від 20.11.2024р. солдат ОСОБА_5 придатний до військової служби.

- копією довідки, виданої т.в.о. начальника медичного пункту- начальника медичної служби в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_10 про те, що станом на 03.12.2024 року ОСОБА_5 за медичною допомогою не звертався, медичні протипоказання до виконання бойового завдання відсутні.

-копією постанови про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису від 04.12.2024 року, відповідно до якого слідчим було вирішено здійснити копіювання відеозапису з мобільного телефону свідка ОСОБА_11

-копією протоколу зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису від 04.12.2024 року, відповідно до якого слідчим було здійснено копіювання відеозапису з мобільного телефону свідка ОСОБА_11 , який створено 04.12.2024 року о 08-22год., на якому зафіксовано як військовослужбовці в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , перебуваючи в АДРЕСА_2 в умовах воєнного стану, відкрито відмовилися виконувати бойовий наказ командира в/ч НОМЕР_1 щодо висування на позиції, зайняття лінії оборони та утримання вказаних позицій з метою створення вигідних умов для оборони в районі виконання бойового завдання військовою частиною НОМЕР_1 .

-копією протоколу огляду предмету від 04.12.2024 року, відповідно до якого слідчий провів огляд відеозапису, скопійованого з мобільного телефону ОСОБА_11 , під час чого було встановлено, що на відеозапису мається відомості про те, що 04.12.2024 року військовослужбовці в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , перебуваючи в АДРЕСА_2 в умовах воєнного стану, відкрито відмовилися виконувати бойовий наказ командира в/ч НОМЕР_1 щодо висування на позиції, зайняття лінії оборони та утримання вказаних позицій з метою створення вигідних умов для оборони в районі виконання бойового завдання військовою частиною НОМЕР_1 ,

-постановою про визнання речовими доказами від 04.12.2024 року, згідно якої визнано речовим доказом диск з відеозаписом, який було скопійовано з мобільного телефону ОСОБА_11 , який в подальшому оглянуто слідчим, та який було вирішено залишити на зберігання в матеріалах кримінального провадження,

- копією акту службового розслідування від 20.12.2024 року, відповідно до якої комісією, призначеною для проведення службового розслідування на підставі рапорту (вх.№8654 від 04.12.2024 року) майора ОСОБА_6 , заступника командира в/ч НОМЕР_1 з психологічної підтримки персоналу, згідно якого було встановлено, що солдат ОСОБА_5 через особисту недисциплінованість, грубе нехтування законів вчинив непокору, за що передбачено кримінальну відповідальність ч.4 ст.402 КК України, в зв`язку із чим необхідно звернутися до ТУ ДБР в м.Краматорську,

- відеозаписом, який міститься на диску, який було оглянуто в судовому засіданні, на якому зафіксовано військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 , серед яких був ОСОБА_5 , який відмовився через поганий морально-психологічний стан від виконання бойового розпорядження, оголошеного командиром.

В судове засідання свідки не викликалися та під час судового розгляду не допитувалися, оскільки на цьому не наполягала жодна із сторін кримінального провадження.

Суд приходить до висновку про доведеність пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення, оскільки досліджені вищезазначені докази отримані у передбаченому кримінально-процесуальному порядку, є допустимими, належними та достовірними, взаємно узгодженими, підтверджуючими один одного, вони мають значення для кримінального провадження та відповідають фактичним обставинам справи.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-XII від 06.12.1991 та ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» № 389-VIII від 12.05.2015 року воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Вимогами ст. ст.17,65,68 Конституції України визначено, що оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні`із 05 год 30хв 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який в подальшому продовжено по даний час. Про введення в дію воєнного стану ОСОБА_5 достеменно було відомо, оскільки Указ Президента України №64/2022 оголошено за допомогою засобів масової інформації та доведено до населення країни.

Солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, на особливий період відповідно до вимог ст. ст.65,68 Конституції України,ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11, 16, 101, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. ст.1,2,3,6,23,24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, оберігати як святиню Бойовий прапор своєї частини, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, які визначаються Статутами, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями, зразково виконувати свої службові обов`язки, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, знаходитися на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять).

Вимоги ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1ст. 1 Закону України «Про військовій обов`язок і військову службу`зобов`язують кожного захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 212 від 30.07.2024 року солдата ОСОБА_5 призначено на посаду радіотелефоніста 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 та зараховано до списків особового складу військової частини та поставлено на всі види забезпечення.

Статтею 28 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України встановлено єдиноначальність як один із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України, яка полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази;забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Статтями 29 і 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Відповідно до статті 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці молодшого офіцерського складу за військовим званням є начальниками для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу, а полковники, капітани 1 рангу, бригадні генерали, коммодори, генерал-майори, контр-адмірали, генерал-лейтенанти, віце-адмірали - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу.

Положеннями статті 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Отже, відповідно до вимог ст.ст. 29-32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України майор ОСОБА_6 є начальником за військовим званням та посадою для солдата ОСОБА_5 .

Відповідно до статтею 35, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.Військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Статтями 1 та 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, виявляти повагу до командирів, бути ввічливими і додержуватися військового етикету, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Як встановлено в суді, та вбачається з досліджених судом доказів солдат ОСОБА_5 04.12.2024 року об 08.22 год. при зачитуванні бойового розпорядження № 43/66/бр/дск від 04.12.2024 року та відмові його виконувати, на стан здоров`я не скаржився та до медичної служби скарг не мав, як в той день так і за весь час проходження військової служби у зазначеній військовій частині. Доказів віддання майором ОСОБА_6 солдату ОСОБА_5 явно злочинного наказу, а також доказів неможливості виконання відданого наказу ОСОБА_5 за станом здоров`я стороною захисту не надано.

Суд приходить до висновку про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.4 ст.402КК України під час досудового розслідування кваліфіковані правильно, оскільки він не маючи будь-яких поважних причин, перешкод у виконанні, в тому числі медичного характеру, відкрито відмовився виконати наказ командира, тобто проявив непокору в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст.65 КК України при призначенні покарання обвинуваченому суд, враховуючи тяжкість та обставини скоєного, особу обвинуваченого,обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.

Згідно ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.402 КК України відноситься до тяжкого злочину.

Судом вивчалася особа обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Соломна Волочиського р-ну Хмельницької області, громадянина України, з вищою освітою, військовослужбовця за мобілізацією в/ч НОМЕР_1 , військове звання солдат, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб не маючого, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуваючого, інвалідності не маючого, статус учасника бойових дій не маючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проходження служби в в/ч НОМЕР_1 характеризується задовільно, а саме: бойові завдання виконує невчасно, і тільки після неодноразових нагадувань і під контролем, в складних бойових обставинах не приймає обґрунтовані, найбільш доцільні рішення, щоразу шукає причини щоб ухилитися від поставлених завдань, має негативний вплив на товаришів по службі, що суттєво підриває їх бойовий дух.

Обставиною, яка пом`якшує відповідальність обвинуваченого ОСОБА_5 , суд вважає визнання ним своєї вини в скоєному кримінальному правопорушенні. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, в ході судового розгляду не встановлено.

Відповідно до ч.4 ст.402 КК України непокора, вчинена в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, -карається позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років.

Прокурор просив суд призначити обвинуваченому покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.402 КК України, із застосуванням норм ст.69 КК України в вигляді 2 років позбавлення волі та заміною визначеного таким чином покарання на підставі ст.62 КК України на 2 роки тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, зарахувати в строк відбуття покарання строк тримання під вартою з 07.02.2025 року. Прокурор обґрунтовував застосування до ОСОБА_5 норми ст.69 КК України наявністю декількох пом`якшуючих обставин, а саме: особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, його активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття, бажання в подальшому проходити військову службу. Прокурор просив суд призначити саме таке покарання обвинуваченому, не зважаючи на те, що судом ухвалою від 13.05.2025 року було відмовлено в затвердженні угоди про визнання винуватості та призначення саме такого покарання обвинуваченому через відсутність двох пом`якшуючих відповідальність обставин, передбачених ст.66 КК України( щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину), про наявність яких зазначав прокурор в судовому засіданні.

В судовому засіданні не встановлено наявності щирого каяття обвинуваченого у вчиненому злочині, а визнання ним своєї вини не може бути визнано судом як прояв щирого каяття. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. На цьому наголосив Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 199/6365/19.

Також слід зазначити про те, що надання показань по справі обвинуваченим( підозрюваним під час досудового розслідування) також не є підтвердженням такої пом`якшуючої обставини як « активне сприяння розкриттю злочину». Відповідно до постанови ВС у справі № 263/15605/17 (провадження № 51-4234км20) активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, надання допомоги в їх затриманні, видача знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Визнання засудженим своєї вини та надання правдивих показань не підтверджує наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину.

Підстав для застосування до ОСОБА_5 ст.69 КК України та призначення покарання з застосуванням звільнення від його відбуття на підставі статей 75,76 КК України суд не вбачає.

Обираючи вид та міру покарання суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України покарання в вигляді позбавлення волі в межах санкції інкримінованого правопорушення, оскільки саме таке покарання буде сприяти виправленню обвинуваченого та попередження вчинення ним та іншими особами подібних кримінальних правопорушень в подальшому.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 07.02.2025 року відносно ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід в вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів з 07.02.2025 року, який в подальшому неодноразово продовжувався судом. На підставі ч.5 ст.72 КК України строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 з 07.02.2025 року до 24.07.2025 року слід зарахувати в строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню триманню під вартою.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.Цивільний позов по справі не заявлений. Запобіжний захід до набрання вироком законної сили слід залишити без змін- тримання під вартою у мовах гауптвахти. Питання щодло речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України

Керуючись ст.ст.65-67,402 КК України, ст. ст. 100, 124, 373, 374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, і призначити йому покарання в вигляді п`яти років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з дня ухвалення судового рішення- 24.07.2025 року.

Зарахувати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 07.02.2025 року до 24.07.2025 року включно з розрахунку, один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Після набрання вироком законної сили речовий доказ - диск з відеозаписом, який було скопійовано з мобільного телефону ОСОБА_11 , який в подальшому оглянуто слідчим та залишено на зберігання в матеріалах кримінального провадження- залишити в матеріалах кримінального провадження.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід в вигляді тримання під вартою в умовах гаупвахти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без змін

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпра протягом 30 днів з дня його оголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту отримання копії вироку.Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, захиснику. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_1