Справа №522/697/25
Провадження №1-кп/522/337/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року Місто Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретарів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі судовий розгляд у кримінальному провадженні №0001613 від 22.11.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Березівка Березівського району Одеської області, громадянки України, з середньою освітою, заміжньої, має на утриманні п`ятьох малолітніх дітей, офіційно не працевлаштованої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , м.т. НОМЕР_1 , раніше судимої: 18.11.2024 Котовським міськрайонним судом Одеської області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, на підставі ст.70 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з випробувальним строком на 1 рік, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_5

обвинувачена - ОСОБА_6 ,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , під час дії воєнного стану, який Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ введено на всій території України, дію якого, згідно із Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 23.07.2024 №3891-ІХ, продовжено з 12.08.2024, згідно із Законом України «Про затвердження Указу Президента України « Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 29.10.2024 №4024- ІХ, продовжено з 10.11.2024 строком на 90 діб, повторно вчинила кримінальне правопорушення в умовах воєнного стану за наступних обставин.

Так, в період часу з 04.10.2024 по 09.10.2024, ОСОБА_4 , за спільною згодою проживала у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_3 .

Знаходячись за вищевказаною адресою, ОСОБА_4 08.10.2024року, точний час встановити не надалось можливим, під час відсутності власника квартири, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи у кімнаті вищевказаної квартири ОСОБА_7 , впевнившись, що її дії ніким непомічені, діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, викрала майно потерпілого, а саме: 300 євро, які відповідно до повідомлення Національного банку України «Про офіційний курс гривні до іноземних валют» станом на 08.10.2024 року ставлять 13 566 гривень, та 20 доларів США, які відповідно до повідомлення Національного банку України «Про офіційний курс гривні до іноземних валют» станом на08.10.2024 року становлять 823 гривні 80 копійок, які знаходились на полиці у шафі зазначеної кімнати.

Після чого, ОСОБА_4 із викраденим майном з місця скоєння злочину зникла, розпорядившись ним на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 14 389 гривень 80 копійок.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України визнала у повному обсязі, підтвердивши фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, у вчиненому щиро розкаялася.

Потерпілий ОСОБА_7 , відповідно до письмової заяви просив розглядати справу без його участі, майнових претензій до обвинуваченої не має та просив призначити їй покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Оскільки обвинувачена визнала свою винуватість у скоєнні вищевказаного злочину, підтвердивши викладене в обвинувальному акті, фактичні обставини ніким з учасників судового провадження не оспорюються, відсутні заперечення та сумніви у добровільності їх позицій, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, вважає їх доведеними та кваліфікує дії ОСОБА_6 в межах пред`явленого обвинувачення.

При призначені покарання обвинуваченій суд керується положеннями ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної , обставини, що пом`якшують покарання.

Так, згідно із приписами ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, є тяжким злочином проти власності, який карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.

ОСОБА_4 є уродженкою м.Березівка, громадянка України, з середньою освітою, заміжня, має на утриманні п`ятьох малолітніх дітей, зареєстрована в Одеській області, мешкає у м.Одесі, позитивно характеризується за місцем мешкання, у минулому притягувалась до кримінальної відповідальності за вчинення аналогіного злочину.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено, згідно із письмовою заявою потерпілий не має до обвинуаченої будь-яких претензій майнового характеру.

ОСОБА_4 щиро розкаялась у скоєному, у майбутньому обіцяє не скоювати нових злочинів, просить її суворо не карати, що свідчить про її бажання стати на шлях виправлення.

Відомостей щодо перебування обвинуваченої на обліках у лікарів психіатра та нарколога, зловживання нею алкогольними напоями чи наркотичними засобами немає.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України, є щире каяття, позитивна характеристика у побуті, відсутність претензій майнового характеру від потерпілого, наявність на утриманні п`ятьох малолітніх дітей: ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно ст.67 КК України, не встановлено.

Водночас, вирішуючи питання про вид покарання судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

З огляду на викладене, враховуючи ступінь тяжкості кримінального правопорушення, відсутність тяжких наслідків, особу обвинуваченої, її ставлення до вчиненого, вказані пом`якшуючі обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, відсутність обтяжуючих покарання обставин, думку потерпілого, який просив не позбавляти волі обвинувачену, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 за вчинене нею кримінальне правопорушення покарання із застосуванням положень ч.1 ст.69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленій у санкцій статті, у виді позбавлення волі.

Остаточне покарання суд визначає із застосуванням положень ч.4 ст. 70 ККУ, оскільки дане кримінальне правопорушення вчинено до постановлення вироку Котовського міськрайонного суду Одеської області від 18.11.2024.

Водночас суд вважає за можливе застосувати дію ст. 75 ККУ та звільнити обвинувачену від відбування покарання з випробуванням, вважаючи, що її виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

Підставами для застосування положень ст.69 КК України при призначені покарання суд визнає щире каяття, відомості щодо особи обвинуваченої, позитивну характеристику за місцем мешкання, заяву потерпілого про відсутність майнових претензій та наявність у обвинуваченої на утриманні п`ятьох малолітніх дітей.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити із системного тлумачення статей 66 та 69 КК України і тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеня тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини у своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим. Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, неодноразово викладеною в судових рішеннях (зокрема, у постанові від 17 вересня 2019 року у справі №744/884/17, провадження № 51-8413км18). Суд, посилаючись при призначенні покарання на ст.69 КК України, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину.

Відповідно до ч.1 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

За змістом ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин. Крім того стаття 69 КК України підлягає виваженому застосуванню у тих випадках, коли для реалізації мети покарання установлені в певній санкції його вид і розмір є занадто суровим (несправедливим), а особа потребує поблажливого ставлення.

Через це суд вбачає можливість скорегувати покарання відповідно до індивідуальних особливостей даного кримінального провадження.

Зважаючи на всі зазначені вище обставини, ретельно проаналізувавши поведінку обвинуваченої до та після вчинення злочину, приймаючи до уваги її каяття, відсутність тяжких наслідків від злочину, відсутність будь-яких намірів уникнути кримінальної відповідальності, її молодий вік, зваживши всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, суд приходить до переконання, що всі вони значно пом`якшують покарання винного та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а тому покарання обвинуваченій слід призначити з застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини 4 статті 185 КК України.

Приймаючи таке рішення, суд, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено, процесуальні витрати відсутні.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.1-379 КПК України, ст.ст.1-186 КК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити їй покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначити покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання за цим вироком суду, більш суворим покаранням за вироком Котовського міськрайонного суду суду Одеської області від 18.11.2024 року, остаточно визначивши ОСОБА_4 покарання у виді 5 (п`яти ) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на 3 (три) роки.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, покласти на обвинувачену наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Покласти нагляд за особою, звільненою від відбування покарання з випробуванням, на орган з питань пробації за місцем її проживання.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту проголошення вироку.

Речові докази:

- фрагменти волосся, упаковані до паперового конверту, браслет наручний з металічного матеріалу, кросівки сірого кольору з вставками зеленого кольору -повернути за належністю ОСОБА_4 /

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою яка тримається під вартою, протягом цього ж часу з моменту отримання копії вироку.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченому, а також не пізніше наступного дня після оголошення направити учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: