справа № 462/3729/25
УХВАЛА

06 червня 2025 року Залізничний районний суд міста Львова в складі слідчої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчої СВ ВП №1 ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_3 погоджене із прокурором Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_4 , про накладення арешту у кримінальному провадженні №0000691 від 27.05.2025, про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 307 КК України,

встановив:

Слідча слідчого відділення ВП № 1 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 за погодженням із прокурором Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_4 , звернулась до суду з клопотанням про накладення арешту наречові докази, а саме на шість зіп-пакетів із речовиною рослинного походження зеленого кольору, металевий пристрій круглої форми, в якому наявні залишки речовини рослинного походження, скляний конус, фрагмент полімерної пляшки із нашаруванням речовини темного кольору, 17 прозорих пустих зіп пакетів із забороною відчуження та користування вказаними речами, які належать ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання слідча покликається на те, що 27.05.2025 у ВП №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області поступило повідомлення від працівника відділення №28 «Нової пошти», що за адресою: м. Львів, вул. Я.Мудрого, 11, про те, що до них у відділення прибула невідома особа жіночої статі з метою відправити посилку, яку в подальшому, працівник «Нової пошти» за характерним запахом запідозрив, що в даній посилці містяться наркотичні речовини, на його думку «марихуана».

Відповідні відомості внесені до ЄРДР 27.05.2025р. за ч. 1 ст. 307 КК України.

04.06.2025 в ході добровільної видачі за участю свідка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає: АДРЕСА_1 перебуваючи за адресою м. Львів, вул. Чернівецька, 2 у приміщенні ВП №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області добровільно видав мобільний телефон марки «Realmе» імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 сірого кольору.

Постановою слідчої СВ ВП № 1 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 , від 05.06.2025 року вказаний телефон визнано речовим доказом в межах даного кримінального провадження.

Враховуючи те, що на вищевказаних речах та предметах збережено сліди вчинення кримінального правопорушення, а також вони містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту, чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, з метою їх належного зберігання та подальшої необхідності призначення експертиз, просить клопотання задоволити.

Слідча та прокурор в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду клопотання, однак просять проводити розгляд клопотання за їх відсутності та у відсутності володільця майна, клопотання підтримують в повному обсязі та просять таке задовольнити.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду клопотання слідчою суддею не здійснювалась.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Дослідивши матеріали клопотання, слідча суддя виходила з наступного.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачені такі види заходів забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (абз.2 ч.1 ст. 170 КПК України).

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається 1) з метою забезпечення збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження встановлено, що 27.05.2025 було проведено реєстрацію провадження №0000691 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

З протоколу добровільної видачі від 04.06.2025 вбачається, що ОСОБА_5 добровільно видав мобільний телефон марки «Realmе» імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 сірого кольору.

Частиною 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно із вимогами ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Метою поданого клопотання про арешт майна слідчий визначив збереження речових доказів у відповідності до п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Як вбачається із постанови слідчої СВ ВП №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 від 05.06.2025 року майно, на яке просить накласти арешт слідча, визнане речовим доказом у кримінальному провадженні №0000691.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.170-174 КПК України, та згідно з ч.2 ст.170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч.2 ст.167 КПК України.

Таким чином, з огляду на положення ч.2 ст.167, ч.2 ст.170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене та беручи до уваги, що вказаний телефон вилучений під час добровільної видачі, має статус тимчасово вилученого майна та відповідає критеріям, визначеним у ч. 2 ст.167 КПК України, слідчою доведено, що у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що дана річ може бути приховувана, пошкоджена, зіпсована, втрачена, знищена, слідча суддя дійшла висновку, що клопотання про арешт є обґрунтованим і підлягає задоволенню, оскільки встановлено наявність для цього правових підстав.

Керуючись ст. ст. 170-173, 175, 309, 370-372 КПК України слідча суддя, -

постановила:

клопотання задовольнити.

Накласти арешт на мобільний телефон марки «Realmе» імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 сірого кольору, який належить ОСОБА_5 та який був вилучений 04.06.2025 року в ході добровільної видачі ОСОБА_5 в рамках кримінального провадження № 0000691 від 27.05.2025.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Слідча суддя: ОСОБА_1