Номер провадження: 11-сс/813/1091/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника володільця майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника володільця майна ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 23 травня 2025 року про повернення скарги, поданої у порядку ст. 303 КПК України, в рамках кримінального провадження № 0000018, внесеного до ЄРДР 18 березня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 201-1 КК України,-

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було повернуто скаргу адвоката ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 , на бездіяльність детектива Територіального управління БЕБ в Одеській області, яка полягає у неповерненні майна в рамках кримінального провадження № 0000018, внесеного до ЄРДР 18 березня 2025 року.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що до скарги не додано жодних доказів, які б підтверджували процесуальний статус скаржника у вказаному кримінально провадженні, що в свою чергу наділяє правом на оскарження бездіяльності слідчого відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, а також, матеріали скарги не містять відомостей про отримання органом досудового розслідування клопотання, про несвоєчасний розгляд якого зазначає заявник.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу слідчого судді представник володільця майна ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що оскаржена ухвала винесено з порушенням норм КПК України, є незаконною та невмотивованою, з огляду на наступне:

- процесуальним статусом, яким володіє ОСОБА_8 у вказаному кримінально провадженні - є третя особа, права та законні інтереси якого обмежуються під час досудового розслідування, оскільки останній є особою, у володінні якого перебували тимчасово вилучені у ході обшуку документи та речі, що підтверджується протоколом обшуку та позицією сторони обвинувачення у ході розгляду клопотання про накладення арешту, яке було повернуто прокурору. Так, слідчим суддею протиправно повернуто скаргу без розгляду скарги по суті, без дослідження поданих документів в якості додатків до поданої скарги, з яких чітко можна встановити особу, яка має право подавати скаргу та її процесуальний статус;

- предметом оскарження до слідчого судді була протиправна бездіяльність детектива, яка полягає у неповернення тимчасово вилученого майна у ході проведення обшуку 17.04.2025 року за адресою: АДРЕСА_1 . Процесуальні дія, яка полягає у поверненні тимчасово вилученого майна, має бути виконана детективом (слідчим) за певних умов, а саме у разі не накладенні арешту у визначений КПК України строк. Така бездіяльність не може ставитись в залежність від подачі клопотання чи його не подачі особою, у володінні якої перебувало вилучене майно, оскільки майно має бути повернуто в силу прямої норми КПК України ст. 170.

Посилаючись на викладене, просить скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою повернути скаргу до повторного розгляду по суті до суду першої інстанції.

Позиції учасників судового розгляду.

Представник володільця майна ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши головуючого суддю, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги та надані до клопотання слідчого матеріали, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України встановлює, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною другою ст. 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 КПК України передбачено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У теоретичному аспекті «належна правова процедура» це форма здійснення правосуддя, яку утворюють сукупність гарантій прав людини процесуального характеру, спрямовані на досягнення процедурної справедливості правосуддя. До гарантій, які у своїй сукупності формують належну правову процедуру, відносяться право на судовий захист, право на ефективне розслідування; право на швидкий суд; право на публічний суд; право на неупереджений суд; право на суд неупереджених присяжних; право на змагальний процес; презумпція невинуватості; право не свідчити проти себе; право на допит в суді свідків обвинувачення; право на допомогу адвоката під час судового розгляду; право бути вислуханим; право не піддаватися двічі покаранню за один й той самий злочин; право на безпосередній процес; право на безперервний процес; право на оскарження.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Застосування належної правової процедури у кримінальному провадженні це встановлені кримінальним процесуальним законодавством способи реалізації норм кримінального процесуального права, що забезпечують досягнення цілей правового регулювання кримінальних процесуальних відносин у сфері порядку досудового розслідування та судового розгляду. Воно означає не лише те, що всі дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону, адже в такому випадку це завдання розчиняється в приписах засади законності. Такі дії мають виникати із наявних повноважень і перебувати в адекватному співвідношенні з конкретним процесуальним завданням, яке виникає в певний момент досудового розслідування і судового розгляду кримінального провадження. Таке адекватне співвідношення приводить до принципу пропорційності.

Належна правова процедура має застосування як під час судового розгляду, так і на стадії досудового розслідування.

Згідно з положеннями ст. 24 КПК України, які узгоджуються з приписами ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Главою 26 КПК України передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження і є однією із засад кримінального провадження.

Приписами ст. 303 КПК України передбачений перелік рішень, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскарженні на досудовому провадженні.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

На підставі аналізу матеріалів судового провадження вбачається, що 16 квітня 2025 року детективом на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси по справі № 947/13631/25 провадження № 1-кс/947/5329/25 від 15 квітня 2025 року проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем ведення бухгалтерської діяльності ОСОБА_8 (а.с.14-16).

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 12 травня 2025 року клопотання детектива про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, яке було вилучене у ході проведення обшуку у приміщенні яке розташоване за адресою: м. Чернігів, вул. Коцюбинського, буд. 49А, повернуто прокурору на доопрацювання як незаконне та необґрунтоване (справа № 947/13631/25; провадження № 1-кс/947/5691/25).

21 травня 2025 року адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Київського районного суду м. Одеси зі скаргою у порядку ст. 303 КПК України (а.с.1-6).

Всупереч твердженням слідчого судді, апеляційний суд вважає, що із скарги та долучених до неї додатків можливо встановити, що предметом оскарження є саме бездіяльність детектива, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, а не бездіяльність детектива, яка полягає у вигляді нездійснення процесуальної дії несвоєчасного розгляду клопотання або у разі фактичного нездійснення такої процесуальної дії без винесення постанови про повну або часткову відмову у задоволенні відповідного клопотання, у розумінні ч. 1 ст. 303 КПК України, а ОСОБА_8 є володільцем тимчасово вилученого майна.

Крім того, посилання слідчого судді, що до матеріалів скарги не додано документів щодо процесуального статусу ОСОБА_8 , не може бути визнано підставою для повернення скарги, зважаючи на те, що кримінальним процесуальним законом не зобов`язано скаржника надати слідчому судді копію документів, які підтверджують його процесуальний статус у кримінальному провадженні.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що висновки слідчого судді про повернення скарги передчасними, що є підставою для скасування оскарженої ухвали слідчого судді.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду.

При цьому, положення п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України наголошують на тому, що судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової ухвали про призначення нового розгляду скарги в суді першої інстанції, іншим слідчим суддею.

Натомість, слідчим суддею під час нового розгляду скарги необхідно врахувати початковий момент бездіяльності щодо неповернення тимчасово вилученого майна.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено за ухвалою слідчого судді, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна.

Слідчий, прокурор після отримання судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді (ч. 3 ст. 169 КПК України).

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст. 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено (абз. 2 ч. 5 ст.171 КПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

Сукупний аналіз вищезазначених норм кримінального процесуального законодавства вказує на те, що задля запобігання непомірному втручанню у право власності особи, законодавцем передбачено строк, протягом якого слідчий чи прокурор має звернутися із клопотанням про застосування заходу забезпечення у вигляді арешту тимчасово вилученого майна, інакше таке майно негайно повертається особі, в якої воно вилучалося, тобто строк на оскарження вказаної бездіяльності розпочинається із наступного дня, після дня, в якій таке повернення майна мало бути здійснено.

Керуючись ст.ст. 24, 303, 304, 370, 404, 407, 409, 410, 412, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 23 травня 2025 року про повернення скарги, поданої у порядку ст. 303 КПК України, в рамках кримінального провадження № 0000018, внесеного до ЄРДР 18 березня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 201-1 КК України, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою призначити розгляд скарги представника володільця майна ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , на бездіяльність детектива Територіального управління БЕБ в Одеській області, яка полягає у неповерненні майна в рамках кримінального провадження № 0000018, внесеного до ЄРДР 18 березня 2025 року, у суді першої інстанції іншим слідчим суддею.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4