КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/3181/2025
Категорія КК: ч. 2 ст. 190 Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_1
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, громадянки України, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190; ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 190 КК України, -

У С Т А Н О В И Л А:

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 25 грудня 2024 року ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190; ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 190 КК України, та призначено покарання за: ч. 1 ст. 190 КК України у виді 1 року обмеження волі; ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 190 КК України у виді 3 років обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 3 років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, іспитовий строк 2 роки та покладено обов`язки передбачені ст. 76 КК України.

Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

ОСОБА_6 визнано винною в тому, що у невстановлений досудовим розслідуванням час і місці, але не пізніше 13-ї години 02.08.2023 вона прибула до Голосіївського району міста Києва та, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 114 підійшла до ОСОБА_7 почала з нею розмову, запевняючи, що остання має проблеми в особистому житті, погану ауру, пристріт (зурочення), тоді як ОСОБА_6 як цілителька може допомоги позбутися цього за гроші.

ОСОБА_7 будучи впевнена у добропорядності намірів ОСОБА_6 , надала їй грошові кошти у розмірі 50 грн однією купюрою, а після цього ще 15 000 грн, купюрами номіналом по 500 грн.

ОСОБА_6 шляхом обману, отримавши від ОСОБА_7 50 грн та 15 00 грн і тримаючи їх в руці, почала проводити так званий обряд, який полягав у говорінні в голос не встановлених у ході досудового розслідування слів.

Після цього, заволодівши майном ОСОБА_7 шляхом обману, тримаючи при собі грошові кошти потерпілої, ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зникла.

Крім того, 02.08.2023, близько 13 год. 45 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 підійшла до ОСОБА_8 та почала з нею розмовляти, вдаючи співпереживання та емпатію. У ході розмови ОСОБА_6 запевнила ОСОБА_9 що на останню накладено пристріт (зурочення) та запевнила, що може його зняти та очистити її ауру за допомогою спеціального обряду - читання молитви над прикрасами, загорнутими у грошові купюри.

ОСОБА_6 повідомила ОСОБА_9 про передачу їй наявних у неї грошові коштів та золотих прикрас. ОСОБА_9 , будучи введеною в оману, зняла з себе золоті прикраси, які мала при собі, а саме: золоту каблучку вагою 1,85 г, вартістю 2 829 грн, золоту каблучку вагою 1,22 г, вартістю 2 623 грн та золотий ланцюжок, вагою 2,91 г, вартістю 6 111 грн та, загорнувши вказані прикраси у купюру номіналом 20 грн, передала їх

ОСОБА_10 , тримаючи у своїй руці ювелірні прикраси ОСОБА_9 та грошові кошти, почала проводити так званий обряд, який полягав у говорінні в голос невстановлених досудовим розслідуванням слів.

У цей час ОСОБА_9 , усвідомивши обман, який відносно неї вчиняється з боку ОСОБА_6 , зрозумівши суть злочинного наміру останньої, вихопила з руки ОСОБА_6 свої ювелірні прикраси і купюру, номіналом 20 грн та побігла з місця, тікаючи від кривдниці. Тому ОСОБА_6 не змогла довести свій злочинний умисел до кінця, оскільки її злочинні дії було вкрито і перервано потерпілою, тобто ОСОБА_6 скоїла замах на заволодіння чужим майном, шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, не доведений до кінця з причин, що не залежали від її волі.

В апеляційній скарзі заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_11 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність кваліфікації дій обвинуваченої, просить скасувати вказаний вирок в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у виді 2 років пробаційного нагляду, за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог прокурор вказує, що суд першої інстанції ухвалюючи вирок не врахував, що обвинувачена ОСОБА_6 має на утриманні малолітню дитину 2016 року народження, яка не досягла чотирнадцятирічного віку та застосовував до неї покарання у виді обмеження волі, яке в силу ч. 3 ст. 61 КК України не може бути до неї застосоване.

На думку прокурора, з урахуванням вимог ст. 65 КК України, призначення ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у виді пробаційного нагляду, та за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі відповідатиме меті покарання.

Крім того, прокурор вважає безпідставним застосування до обвинуваченої інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням лише з мотивів наявності у неї особистих стимулів до соціально-позитивного способу життя і законослухняної поведінки (потреба догляду за малолітнім сином і чоловіком) та стан її здоров`я.

Дослідженими судом матеріалами, які характеризують особу ОСОБА_6 встановлено, що вона офіційно не працевлаштована, суспільно корисною працею не займається, законні джерела заробітку у неї відсутні. Маючи певний життєвий досвід обвинувачена розуміла наслідки своїх протиправних дій та зухвало зневажала на можливість отримати суворе покарання. Незважаючи на викриття у вчиненні кримінальних правопорушень, обвинувачена наполегливо вчиняла умисні корисливі злочини. Викладене безсумнівно доводить небажання обвинуваченої перевиховуватися через наполегливе прагнення вести саме злочинний спосіб життя.

Тому прокурор вважає, що виправлення ОСОБА_6 неможливе без застосування до неї реального покарання у виді позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченої, яка заперечила проти скасування вироку та призначення більш суворого покарання, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченої, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її такою, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Винуватість обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, доведена дослідженими судом доказами і в апеляційній скарзі не заперечується.

Кваліфікація її дій за ч. 1ст. 190; ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК Україниє правильною.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 3 ст. 66 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 є матір`ю дитини віком до чотирнадцяти років.

Призначаючи обвинуваченій покарання за ч. 1 ст. 190; ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України, суд першої інстанції не врахував норму ч. 3 ст. 66 КК України, та призначив покарання за ч. 1 ст. 190; ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України КК України, яке хоч і передбачене санкцією інкримінованого їй статті, однак через встановлені законом України про кримінальну відповідальність обмеження, не може бути застосоване. Тому доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів вважає слушними.

З огляду на фактичні обставини скоєного ОСОБА_6 кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України, ступінь тяжкості вчиненого, дані про особу обвинуваченої, щирого каяття, визнання винуватості та добровільного відшкодування заподіяної шкоди, вчинення кримінальних правопорушень внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, які є обставинами, що пом`якшують покарання, згідно ст. 66 КК України, колегія суддів вважає, що обвинуваченій має бути призначене покарання за вказаною статтею закону України про кримінальну відповідальність у виді 1 року пробаційного нагляду; за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі. З урахуванням вчинення ОСОБА_6 двох кримінальних правопорушень, слід застосувати положення ч. 1 ст. 70 КК України та призначити обвинуваченій покарання застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання у виді пробаційного нагляду більш суворим у виді позбавлення волі та призначити їй остаточне покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

При цьому колегія суддів вважає, що ставлення ОСОБА_6 до вчиненого, яка повністю визнала свою вину, надала критичну оцінку своїм злочинним діям, що підтвердила і під час апеляційного розгляду, щиро розкаялась, добровільно відшкодувала заподіяну шкоду, має на утриманні малолітню дитину з захворюванням, хворого чоловіка, вчинила злочин внаслідок збігу тяжких сімейних обставин через відсутність коштів на лікування, має незадовільний стан здоров`я, хоча раніше притягувалась до кримінальної відповідальності, однак судимості погашені у встановленому законом порядку, свідчить про істотне зниження суспільної небезпечності особи обвинуваченої та вчиненого нею кримінально-караного діяння.

На думку колегії суддів, викладені вище обставини, а також належна процесуальна поведінка як під час судового, так і апеляційного розгляду, висловлення обвинуваченою необхідності у догляді за хворою дитиною та чоловіком, оскільки вона є єдиною особою, на яку вони можуть розраховувати в піклуванні, на думку колегії суддів, свідчить про наявність реального стримуючого фактору для ОСОБА_6 утриматись в подальшому від порушення закону.

Тому викладені вище обставини та дані про особу обвинуваченої в сукупності дають можливість апеляційному суду погодитись з можливістю виправлення обвинуваченої без відбування покарання у виді позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, але в умовах здійснення контролю за її поведінкою та застосування протягом іспитового строку широкого ряду соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчинення повторних кримінальних правопорушень у майбутньому.

При цьому колегія суддів вважає помилковими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що застосування до ОСОБА_6 інституту звільнення від відбування покарання не будуть сприяти досягненню мети покарання. Кінцевий результат встановленого обвинуваченій випробувального терміну залежить від її подальшої поведінки та у випадку порушення умов його встановлення, матиме наслідком відбування реального покарання, призначеного судом.

Тому апеляційна скарга сторони обвинувачення підлягає задоволенню частково, а вирок суду першої інстанції на підставі ст. 413, ст. 420 КПК України, - скасуванню в частині призначеного покарання та звільнення від відбування покарання, із ухваленням апеляційним судом свого вироку.

Керуючись ст. 404, ст. 405, ст. 407, ст. 420 КПК України, колегія суддів,-

З А С У Д И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 25 грудня 2024 року щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 190; ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України скасувати в частині призначеного покарання і звільнення від відбування покарання.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у виді 1 року пробаційного нагляду; за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки.

Покласти на ОСОБА_6 , відповідно до ст. 76 КК України, наступні обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти вказані органи про зміну місця проживання.

В решті вирок залишити без зміни.

Вирок Київського апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяця з дня його проголошення.

С у д д і :

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3