У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2025 року Солом`янський районний суд м.Києва

в складі : головуючого слідчого судді - ОСОБА_1

за участі секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві клопотання старшого слідчого 3 відділу слідчого управління Головного управління СБ України у м.Києві та Київській області ОСОБА_3 ,погодженого із прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження № 0000614 від 07.08.2024 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якій пред`явлено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 28 ч.2, 114-1 ч.1 КК України.

за участю прокурора - ОСОБА_4

підозрюваної - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

До Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого 3 відділу слідчого управління Головного управління СБ України у м.Києві та Київській області ОСОБА_3 ,погодженого із прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження № 0000614 від 07.08.2024 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якій пред`явлено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 28 ч.2, 114-1 ч.1 КК України.

Клопотання обґрунтовується наступним.

Слідчим управлінням Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні N?0000614, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 серпня 2024 року, в якому 17 липня 2025 року повідомлено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що вона обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 2 с. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України, тобто у вчиненні дій, спрямованих на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Встановлено, що Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди. Україна самостійно визначає адміністративно-територіальний устрій та порядок утворення національно-адміністративних одиниць.

Рішенням Конституційного Суду України N? 3-зп від 11.07.1997 зазначено, що засади конституційного ладу в Україні закріплені у розділах І, III та ХІІ Основного Закону України - Конституції України.

Зокрема, положеннями статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв?язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам Президент Російської Федерації (далі - РФ), а також інші невстановлені на цей час представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв?язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об?єднаних Націй від 09.12.1981 N? 36/103, від 16.12.1970 N? 2734 (XXV) від 21.12.1965 N? 2131 (ХХ), від 14.12.1974 N? 3314 (XXIX), спланували, підготували і розв?язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів Збройних сил РФ на територію України.

Так, 24.02.2022 на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці ЗС РФ шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Київській, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об?єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об?єкти та здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення встановленого Конституцією України, що продовжується теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

24 лютого 2022 року указом Президента України N? 64/2022 у зв?язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який неодноразово був продовжений, та діє і по нині.

Крім того, 24.02.2024 у зв?язку з військовою агресією РФ проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України Президентом України видано указ N? 69/2022 «Про загальну мобілізацію». Згідно зі ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов?язком громадян України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Розуміючи вищевказані обставини громадянка України ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також іншими невстановленими особами, маючи вплив на відповідних посадових осіб та тісні взаємозв?язки з іншими працівниками лікарень м. Києва, налагодила протиправний механізм із отримання неправомірної вигоди за надання послуг військовозобов?язаним особам з ухилення від призову та мобілізації шляхом формування фіктивних лікарських висновків, які в подальшому стають підставою для отримання інвалідності.

Разом з тим, ОСОБА_5 , являючись громадянкою України, достеменно знаючи, що Російська Федерація здійснила збройну агресію проти України, а також той факт, що Постановою Кабінету Міністрів України N?560 від 16.05.2024 встановлено порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, а в Україні діє правовий режим воєнного стану, розуміючи, що перешкоджання законній діяльності ЗС України та інших військових формувань в особливий період, являється протиправним, маючи корисливу мету, прийняла добровільне рішення про перешкоджання законній діяльності ЗС України та інших військових формувань в особливий період, шляхом налагодження схеми серед свого лікарського оточення, за допомогою яких, в подальшому підроблялися лікарські висновки, що виражалося у невідповідності фактичному стану здоров?я людини, а також здійсненні медичного дослідження без присутності особи, усвідомлюючи при цьому, що своїми діями остання перешкоджає законній діяльності структурним підрозділам ЗС України, зокрема територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки (далі - ТЦК), в проведенні мобілізаційних заходів, що полягають в підготовці та накопиченні військово-навчених людських ресурсів призовників, військовозобов?язаних та резервістів для комплектування посад, передбачених штатами військового часу.

Так, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, невстановленому досудовим розслідуванням місці, не пізніше 13.01.2025, громадянка України ОСОБА_5 , маючи на меті отримання прибутку у вигляді частини від суми грошових коштів отриманих від осіб, які до неї звернуться за наданням допомоги в ухиленні від призову на військову службу, використовуючи власні зв`язки та тісні взаємовідносини з іншими працівниками лікарень м. Києва, маючи фактичну можливість забезпечити учаснику ухилення від призову на військову службу, шляхом зняття їх з військового обліку, прийняла рішення про здійснення перешкоджання законній діяльності ЗС України та інших військових формувань в особливий період, за попередньою змовою групою осіб, шляхом зниження мобілізаційного потенціалу ЗС України та інших військових формувань.

Діючи на виконання свого злочинного умислу та переслідуючи корисливий мотив, громадянка України ОСОБА_5 , за невстановлених органом досудового розслідування обставин, вступила у попередню змову з невстановленими досудовим розслідуванням особами лікарями Так, 26.02.2025 року приблизно о 14 годині 50 хвилині ОСОБА_5 за грошову винагороду в розмірі 100$ організувала ОСОБА_7 проходження для подальшого здійснення перешкоджання законній діяльності ЗС України та інших військових формувань в особливий період консультацію у лікаря Київської обласної клінічної лікарні N?1. За результатами проведеної консультації, ОСОБА_7 безпідставно виписано направлення на стаціонарне лікування, а також направлення на медичні дослідження, що надасть змогу останньому в подальшому видати фіктивні лікарські документи, які стануть підставою для отримання ним групи інвалідності та зняття з військового обліку.

Після чого, не пізніше 12.03.2025 року ОСОБА_7 за вказівкою від ОСОБА_5 прибув до Київської міської клінічної лікарні N?6 за адресою: м. Київ, вул. Любомира Гузара 3, де його було фіктивно розміщено на стаціонарне лікування.

В подальшому, невстановлена досудовим розслідуванням особа за попередньою домовленістю з ОСОБА_5 та на виконання вказівок останньої, виписала ряд медичних направлень, а також аналізів, для подальшого проходження їх ОСОБА_7 та формуванням медичної справи, яка в подальшому слугувала для оформлення інвалідності.

У подальшому, 18.03.2025 за невстановлених розслідуванням обставин ОСОБА_7 повідомлено, що 20.03.2025 йому необхідно з?явитися до Київської міської клінічної лікарні N?6 за адресою: м. Київ, вул. Любомира Гузара 3, для завершення проходження так званого стаціонарного лікування та передачі другої частини грошових коштів у розмірі 900$ ОСОБА_5 .

З метою підтвердження фіктивного діагнозу ОСОБА_7 та з метою перешкоджання законній діяльності ЗС України та інших військових формувань в особливий період за сприяння ОСОБА_5 та інших невстановлених осіб ОСОБА_7 надали результати начебто проведеного лікарського дослідження, без його належного проведення, та виписали на підставі фіктивного дослідження консультаційний висновок.

Разом з цим, з метою аргументації підстав для отримання інвалідності, ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливим мотивом та з метою перешкоджання законній діяльності ЗС України та інших військових формувань в особливий період направила ОСОБА_7 19.05.2025 для проходження обстеження нижніх кінцівок.

Сформована таким чином лікарська справа стосовно ОСОБА_7 за невстановлених розслідуванням обставин подана на розгляд до Київської міської лікарні N?б, як наслідок ОСОБА_7 призначено прибути до лікарні на засідання лікарів 17.07.2025 для ухвалення рішення на підставі вищевказаних документів групи інвалідності та зняття з військового обліку.

Таким чином, ОСОБА_5 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України - у вчиненні дій, спрямованих на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

17 липня 2025 року ОСОБА_5 затримано в порядку ст. ст. 208, 615 КПК України та цього ж дня повідомлено про підозру у перешкоджанні законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Причетність ОСОБА_5 до вчинення вказаного кримінального правопорушення підтверджується наступними доказами: протокол допиту свідка; протоколами за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій; протоколом затримання ОСОБА_5 в порядку ст. ст. 208, 615 КПК України; іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Вищевказані докази, що зібрані під час досудового розслідування, свідчать про те, що підозрюваний ОСОБА_5 вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України, тобто підозра стосовно останньої є обґрунтованою.

Одним із завдань кримінального провадження згідно ст. 2 КПК України є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

Підставами для застосування забезпечення кримінального провадження стаття 194 КПК України визначає: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного може бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність, що передбачає недопущення ув?язнення особи до засудження її компетентним судом, (пп. «а» п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Згідно зі ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, а також вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення - є одними з обставин, що враховуються при обранні запобіжного заходу. Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» також закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув?язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного періоду.

Обрання відносно підозрюваної ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється відповідними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України, а саме тим, що останній може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, що стосуються обставин вчинення кримінального правопорушення.

Вказані ризики встановлені з урахуванням того, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти основ національної безпеки, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від п?яти до восьми років.

З урахуванням викладеного підозрювана ОСОБА_5 спроможна:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду: враховуючи, що ОСОБА_5 згідно із ст. 12 КК України підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8

років, тому підозрювана ОСОБА_5 з метою ухилення від кримінальної відповідальності, розуміючи тяжкість та невідворотність покарання, яке, відповідно до чинного законодавства, пов?язане із позбавленням волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду шляхом зміни місця свого проживання, у тому числі шляхом виїзду за кордон або окупованої території. Також слід врахувати вік, стать та професійну лікарську діяльність підозрюваної, яка в умовах воєнного стану може безперешкодно виїхати за межі України, підробити фіктивні відомості щодо свого медичного стану, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України є ризиком;

2) Також існує ризик передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрювана може знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, що стосуються обставин вчинення кримінального правопорушення, тобто речі, які можуть бути знайдені та визнані у встановленим законом порядку речовими доказами у справі, або стосовно злочинів про які органами досудового розслідування не розпочато досудове розслідування.

У разі незастосування до підозрюваної ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, остання буде в змозі знищити, сховати та спотворити будь-які предмети та речі, що мають істотне значення для встановлення об?єктивної істини у кримінальному провадженні. Крім того, оскільки на теперішній час у провадженні не встановлені всі спільники кримінально-протиправної діяльності підозрюваної ОСОБА_5 , остання взмозі попередити їх про розкриття злочинної діяльності та знищення доказів, які можуть бути віднайдені у встановленому законом порядку та визнані доказами у провадженні.

3) Крім цього, під час подальшого досудового розслідування вказаного кримінального провадження ОСОБА_5 для ухилення від можливої кримінальної відповідальності може незаконно впливати на свідків, експерта, у кримінальному провадженні, а також інших осіб, які на теперішній час ще не надали органу досудового розслідування свої покази, однак їм можливо відомі обставини скоєння злочину.

На теперішній час органом досудового розслідування не встановлені всі особи, причетні до вчинення вказаного кримінального правопорушення, а також особи, які за сприяння ОСОБА_5 незаконно отримали групу інвалідності. Також не встановлені свідки, покази яких мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, тому у випадку не обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, створить передумови для продовження спілкування останньої з зазначеними особами, у тому числі шляхом незаконного впливу на достовірність їх показань у даному кримінальному провадженні, що згідно з п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України є ризиком.

Слід також зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків та експертів залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.

Тобто ризик впливу на вказаних осіб існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом.

4) Водночас, існує ризик передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрювана може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. В обґрунтування вказаного ризику слід зазначити, що перебування підозрюваної не в умовах ізоляції може перешкодити викриттю інших осіб, причетних до вчинення кримінальних правопорушень, у тому числі осіб, які співпрацювали з ОСОБА_5 щодо оформлення фіктивних лікарських документів.

Крім цього, підозрювана, перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, в якому підозрюється, може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення досудового розслідування та подальшого судового розгляду

5) Також, існує ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_5 , враховуючи характер та спосіб вчинених підозрюваною дій, специфіку кримінального правопорушення, особисті зв?язки підозрюваної, способи конспірації, які застосовувались при його вчиненні слід вважати, що без застосування до підозрюваного запобіжного заходу остання зможе продовжити вчиняти інші аналогічні кримінальні правопорушення, а також інші кримінальні правопорушення з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Захисник підозрюваної ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора, вважаючи що клопотання про застосування запобіжного заходи у вигляді тримання під вартою, є необґрунтованим , а додані до нього матеріали такими, що не доводять належним чином достатнього ступеню обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_5 тяжкого злочину, тобто відсутність правової підстави для обрання виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також не доводять наявність зазначених ризиків. Також, що клопотання не містить будь-якого обґрунтування того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів крім тримання під вартою не зможе запобігти вказаним ризикам.

Підозрювана ОСОБА_5 підтримала думку свого захисника.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали провадження, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також наявність ризиків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

За таких умов, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи; репутацію підозрюваного, його майновий стан; наявність судимостей у підозрюваного.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до частини першої ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно з Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 р. №511-550/0/4-13 вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний:

- враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

Суд вважає, що прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не може запобігти настанню вказаних ризиків щодо ОСОБА_5 , оскільки не доведеними є ризики: намагання вплинути на свідків, переховуватися від органів досудового розслідування, вчинення іншого правопорушення.

Крім того, слідчий суддя бере до уваги ту обставину, що підозрювана ОСОБА_5 , раніше не судима, має постійне місце проживання у Київській області, інвалід 2 групи і тому достатнім для контролю за її процесуальною поведінкою буде запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Окрім цього, суд вважає за необхідне відповідно до норм ч.2 ст. 183 КПК України покласти на підозрювану такі обов`язки:

з`являтись до прокурора, слідчого, слідчого судді або суду за першим викликом;

повідомляти прокурора, слідчого,слідчого суддю або суд про зміну свого місця проживання та роботи;

заборонити відлучатись з місця свого проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду;

заборонити спілкуватись зі свідками по даному провадженню;

здати на зберігання до відповідних органів влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи,що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

носити електронний засіб контролю.

Керуючись вимогами ст.ст. 40, 131, 132, 176-178, 182, 184, 194,376 ч. 2 КПК України,-

Ухвалив:

В задоволенні клопотання відмовити.

Обрати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком на 60 днів, тобто до 14 вересня 2025 року включно із забороною залишати місце проживання, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

Покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки :

з`являтись до прокурора, слідчого, слідчого судді або суду за першим викликом;

повідомляти прокурора, слідчого,слідчого суддю або суд про зміну свого місця проживання та роботи;

заборонити відлучатись з місця свого проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду;

заборонити спілкуватись зі свідками по даному провадженню;

здати на зберігання до відповідних органів влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи,що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україн

Звільнити - під варти в залі суду.

Контроль за виконанням ухвали покласти на Київську міську прокуратуру.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1