Справа № 751/5122/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/603/25
Категорія - кримінальна Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 червня 2025 року,

У С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою суду, яку було винесено під час розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187 КК України, продовжено їм запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме, до 14 серпня 2025 року включно.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна; конкретні обставини вчинення правопорушень, що може свідчити про наявність ризиків, передбачених пп. 1, 3, 5 ч. 1 статті 177 КПК України, а саме, обвинувачені можуть переховуватися від суду, можуть вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та свідка ОСОБА_10 , оскільки обвинуваченим відоме їх місце проживання, а також з урахуванням осіб обвинувачених, та визнав за можливе продовжити обраний щодо обвинувачених запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Не погодившись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинувачених просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали суду, скасувати її та ухвалити нову, якою застосувати до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресами: АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_2 відповідно. Також просить розглянути можливість визначення обвинуваченим застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

На думку захисту, судом не дотримано вимог ст. ст. 177,178,183, 194 КПК України, адже клопотання прокурора та матеріали провадження досліджені під час судового розгляду не містять обґрунтованих доказів щодо реального існування заявлених ризиків. Зазначає, що суд безпідставно зробив висновок про відсутність даних про наявність обставин, які б могли вплинути на обрання більш м`якого запобіжного заходу та можливості застосування запобіжного заходу у виді застави. Вказує, що поза увагою суду залишено характеризуючі дані на обвинувачених, зокрема, ОСОБА_8 , знаючи, що його розшукують, вважаючи себе невинуватим від органів досудового розслідування не переховувався, опору при затриманні не чинив, має тісні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, перебуває у фактичних сімейних стосунках. Також ОСОБА_7 знаючи, що його розшукують, вважаючи себе невинуватим від органів досудового розслідування не переховувався, опору при затриманні не чинив, має тісні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, де і був затриманий. Переконаний, що наведені обставини в сукупності з необґрунтованістю пред`явленого обвинувачення та за недоведеності прокурором заявлених ризиків спростовують висновок суду щодо неможливості застосування ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою (цілодобовий або нічний домашній арешт). Вказує, що сама по собі тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кримінального правопорушення за умови необґрунтованості повідомленої підозри та пред`явленого обвинувачення за ч. 4 ст. 187 КК України без обґрунтування та доведення ризиків, на які посилається прокурор, не може бути підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Щодо пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, що копію ухвали з повним текстом стороною захисту отримано 23.06.2025 шляхом надсилання на електронну адресу, тому вважає поважною причиною такого пропуску.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який наголошував на залишенні апеляційної скарги без задоволення, позицію обвинувачених та захисника, які підтримали свої вимоги, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку про те, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно із ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями ч. 1 ст.183 КПК України є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

На даний час кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розслідування кримінального провадження.

Відповідно до ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку перебування під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Апеляційний суд вважає, що зазначені вимоги закону місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Європейський суд з прав людини підкреслює, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Отже, наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, існування ризиків негативної поведінки особи чітко наведені та проаналізовано питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу.

Як убачається з матеріалів судового провадження, у провадженні Новозаводського районного суду м. Чернігова знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001202 від 19.04.2025, за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187 КК України.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим, суд виходив із того, що нові ризики не з`явилися, а ризики, які мали місце, до теперішнього часу не припинили існувати і не зменшились, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинувачених під час судового розгляду. Обґрунтованість пред`явленої обвинуваченим підозри визначено на стадії досудового розслідування.

На цій стадії процесу, суд повинен оцінювати лише підстави вважати обґрунтованим зникнення або зменшення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які існували під час обрання запобіжного заходу, а ні в якому разі достатність доказів для визнання обвинувачених винуватими, оскільки вказане питання вирішується в нарадчій кімнаті при винесенні вироку, лише при оцінці усіх доказів у сукупності.

Доводи апеляційної скарги захисту про недоведеність продовження існування ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про обрання (продовження) запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Суд, при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, фактично врахував не тільки тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у скоєнні інкримінованих злочинів та суспільну небезпечність інкримінованих злочинів, а і сукупність даних про осіб обвинувачених, передбачених ст. 178 КПК України, що в цілому і стало підставою для висновку про продовження існування встановлених ризиків та прийняття рішення про необхідність продовження щодо обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Зокрема, обвинувачені раніше неодноразово судимі за вчинення майнових злочинів та злочину проти життя та здоров`я, до затримання не працювали, не одружені, не мають міцних соціальних зв`язків, їх молодий вік та задовільний стан здоров`я, оскільки відсутня медична документація, що об`єктивно підтверджувала б погіршення стану здоров`я.

Наведене свідчить про те, що строк тримання під вартою обвинуваченим має бути продовжений з метою унеможливлення їх переховування від суду, незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженню, перешкоджання судовому провадженню чи вчинити інші кримінальні правопорушення, що свідчить про неможливість запобігання існуючим ризикам у разі відмови у продовженні строку тримання під вартою обвинувачених.

Вищезазначені обставини, на переконання колегії суддів, є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу у триманні під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , оскільки цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують право поваги до особистої свободи. Зміна запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинувачених під час розгляду кримінального провадження в суді.

Крім того, на переконання колегії суддів, матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених під вартою.

Очевидно, що апеляційний суд на даному етапі судового розгляду не входить в обговорення доведеності або недоведеності обвинувачення, наявності або відсутності у діях обвинувачених складу інкримінованих їм кримінальних правопорушень, належності, допустимості та достатності зібраних у справі доказів, а тому доводи захисника відносно винуватості обвинувачених за ч. 4 ст. 187 КК України не заслуговують на увагу.

Отже, беручи до уваги тяжкість інкримінованих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, даних про осіб обвинувачених, їх вік, стан здоров`я, сімейний та майновий стан, які суд оцінює у сукупності з іншими даними, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинувачених, оскільки відсутні підстави вважати, що інший (менш суворий) запобіжний захід, може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків у цьому кримінальному провадженні. Тому, апеляційні доводи захисту в інтересах обвинувачених про необґрунтованість продовження їм запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів вважає безпідставними.

Посилання у скаргах захисників на відсутність належних доказів, які б підтверджували наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки наявність існуючих ризиків підтверджуються матеріалами судового провадження, які були предметом дослідження суду.

Щодо наявності у обвинувачених міцних соціальних зв`язків, на існування яких посилається захисник, то вони були предметом розгляду місцевого суду, та це є лише однією з обставин, які підлягають врахуванню при обранні запобіжного заходу, проте, наявність у обвинувачених міцних соціальних зв`язків не може спростувати існування ризиків, передбачених ст. 177 КК України, що стало підставою для ухвалення рішення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Прохання захисника щодо визначення розміру застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченими обов`язків, передбачених КПК України, слід визнати безпідставними, оскільки таке було предметом розгляду слідчого судді, з чим погоджується і колегія суддів, адже відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.183 КПК України питання застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави вирішується саме при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а не при продовженні строку його застосування. Суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні,

Колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також характеру інкримінованих кримінальних правопорушень та особи обвинувачених, місцевим судом прийняте законне та обґрунтоване рішення, а до обвинувачених на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати.

Твердження у скарзі про необгрунтованість оскаржуваної ухвали є безпідставними, оскільки на цей час підстав для обрання щодо обвинувачених. інших більш м`яких запобіжних заходів, суд апеляційної інстанції не вбачає. Лише найсуворіший запобіжний захід зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Отже, наведені прокурором у клопотанні та підтверджені у судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу обвинуваченим на цей час не змінилися.

Крім цього, будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у виді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених, апеляційний суд на теперішній час не установив.

Також не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги захисника характеризуючі дані ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , оскільки вони не спростовують і не мінімізують достатньою мірою ризики, що стали підставою для застосування до нього саме такого запобіжного заходу.

З врахуванням наведеного та осіб обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , тяжкості інкримінованих їм діянь, апеляційний суд відхиляє доводи про зміну запобіжного заходу, на чому наголошує захист, оскільки визнає таке недостатньо обґрунтованим, виходячи з існуючих на цей час ризиків, вважає, що запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинувачених, запобігти можливості настання таких ризиків.

З метою доступу до правосуддя вважаю за необхідне поновити захиснику строк на апеляційне оскарження ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 червня 2025 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Поновити захиснику ОСОБА_9 строк на апеляційне оскарження ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 червня 2025 року.

Залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 червня 2025 року, якою продовжено обвинуваченим запобіжний захід у виді тримання під вартою до 14 серпня 2025 року включно - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4