Номер провадження: 11-кп/813/223/25
Справа № 662/2625/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурорів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та з використанням системи «ВКЗ» за участю обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_9 та прокурора ОСОБА_7 апеляційну скаргу із доповненнями захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Іванівського районного суду Херсонської області від 23.12.2020 року в кримінальному провадженні №0000243 від 27.05.2016 року щодо:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с.Мала Білозерка Васильківського району Запорізької області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, працюючого менеджером з продажу ТОВ «ВТС-Укрснабпром», одруженого, маючого двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,

встановив:

Оскарженим вироком суду ОСОБА_10 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, та йому призначене покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі закритого типу, без конфіскації майна.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили не обирався.

Строк покарання ОСОБА_10 рахується з моменту затримання в порядку виконання вироку.

Цим же вироком ОСОБА_11 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.4 ст.296 КК України, та йому призначено покарання: за ч.2 ст.146 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі; за ч.4 ст.296 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суровим остаточно ОСОБА_11 призначено для відбування покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі закритого типу.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_11 до набрання вироком законної сили не обирався.

Строк покарання ОСОБА_11 рахується з моменту затримання в порядку виконання вироку.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_11 в строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення з 26.09.2018 року по 27.09.2018 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Після вступу вироку в законну силу визначено направити ОСОБА_11 та ОСОБА_10 для відбування призначеного покарання.

Вироком суду вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно з оскарженим вироком ОСОБА_10 та ОСОБА_11 визнані винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень за наступних обставин.

ОСОБА_11 , 14 квітня 2016 року, близько 05 год 30 хв., усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, виступаючи у ролі виконавця таких дій, прибув на поле, контур №8 Сергіївської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області, де реалізуючи свій злочинний умисел направлений на незаконне позбавлення волі людини, діючи за попередньою змовою з іншими особами, матеріали кримінального провадження відносно яких виділено в інше провадження та групою інших невстановлених досудовим слідством осіб, виконуючи усну вказівку іншої особи, як організатора, матеріали кримінального провадження відносно якої виділено в інше провадження, почав виконувати дії направлені на незаконне позбавлення волі охоронців ПСП «УШБА» ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які виконували охорону вказаного поля.

Реалізуючи усну вказівку особи, як організатора, інша особа, матеріали кримінального провадження відносно якої виділено в окреме провадження та ще троє невстановлених досудовим слідством осіб, які були одягнені у камуфльований одяг, на обличчях яких були шапки-маски, при собі мали невстановлену вогнепальну зброю, для здійснення психологічного тиску та пригнічення волі охоронців ПСП «УШБА» ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , за допомогою вказаної зброї здійснили погрози шляхом її спрямування в бік охоронців.

В подальшому інша особа, матеріали кримінального провадження відносно якої виділено в окреме провадження та троє невстановлених досудовим слідством осіб, вчинили насильницькі дії, що виразились у поваленні ОСОБА_12 на землю, при цьому завели останньому руки за спину, утримуючи у положенні лежачи на землі та нанесли удари ногами та руками по обличчю та тулубу, спричинивши ОСОБА_12 легкі тілесні ушкодження.

В момент спричинення потерпілому ОСОБА_12 , потерпілому ОСОБА_13 , було спричинено фізичну біль, шляхом нанесення ударів ногою в область грудної клітини. Під час скоєння вказаних протиправних дій зазначені особи надавали накази потерпілому ОСОБА_12 та ОСОБА_13 лежати на землі, при цьому здійснюючи на них психологічний тиск, приставляючи невстановлену вогнепальну зброю в область шиї.

У подальшому інша особа, матеріали кримінального провадження відносно якої виділено в окреме провадження, надала вказівку невстановленим досудовим слідством особам про поміщення ОСОБА_12 та ОСОБА_13 всупереч їх волі, до кузова автомобіля марки «Газель», державний номер НОМЕР_1 . В свою чергу, невстановлені досудовим слідством особи виконуючи дану вказівку, із застосуванням погроз застосування фізичної сили, здійснюючи психологічний тиск, шляхом демонстрації невстановленої в ході досудового розслідування вогнепальної зброї, утримуючи ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , проти їх волі, силою, посадили потерпілих у кузов зазначеного автомобіля, помістивши таким чином у місце, яке вони не мали змоги вільно залишити, оскільки за умов обмеженого та закритого простору були позбавлені такої можливості, як обстановкою так і діями виконавців ОСОБА_11 та іншої особи, матеріали кримінального провадження відносно якої виділено в окреме провадження, які перебуваючи у кузові автомобіля марки «Газель», контролювали їх рухи, притиснувши до переднього борту кузова автомобілю, тримаючи руками за плечі, таким чином, щоб позбавити потерпілих можливості самостійно залишити автомобіль, а також бачити та орієнтуватись у просторі.

Інша особа, матеріали кримінального провадження відносно якої виділено в окреме провадження, перебуваючи за кермом вищевказаного автомобіля «Газель», виконуючи відведену йому роль у досягненні єдиного злочинного задуму, узгоджуючи свої дії з виконавцями ОСОБА_11 та іншою особою, матеріали кримінального провадження відносно якої виділено в окреме провадження, здійснював перевезення вищевказаних потерпілих.

Таким чином, ОСОБА_14 , маючи спільний умисел з іншими особами, матеріали кримінального провадження відносно яких виділено в окреме провадження, на незаконне позбавлення волі потерпілих, виконуючи вказівку особи, як організатора, матеріали кримінального провадження відносно якої виділено в окреме провадження, незаконно позбавив волі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , шляхом перевезення їх протягом 15 хвилин на відстань близько 3км до зрошувального каналу Р-2, Новотроїцького управління водного господарства, на землі Сергіївської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області, де потерпілих відпустили та повернули їх власні телефони.

Крім того, ОСОБА_11 14 квітня 2016 року близько 16 год. 00 хв., у групі з іншими особами, матеріали кримінального провадження відносно яких виділено в окреме провадження та невстановленими досудовим слідством особами, на автомобілях ВАЗ 2104 державний номер НОМЕР_2 та «Газель» державний номер НОМЕР_1 , прибули на землі Сергіївської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області, розташованих поблизу насосної станції №30, зрошувального каналу Р-2, Новотроїцького управління водного господарства, де діючи у групі з вказаними особами, умисно, керуючись мотивами явної не поваги до суспільства, ігноруючи загально-визнані правила поведінки у суспільстві, безпричинно та з особливою зухвалістю, у присутності сторонніх осіб, та з метою спричинення їм тілесних ушкоджень, скоїли хуліганство, яке виразилось у тому, що інші особи, матеріали кримінального провадження відносно яких виділено в окреме провадження, використовували гладкоствольну вогнепальну та травматичну зброю, з якої здійснювали прицільні постріли у потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , спричинивши останнім тілесні ушкодження різних ступенів тяжкості.

ОСОБА_11 , під час вчинення хуліганський дій, викрикував образливі фрази в адресу потерпілих, наніс удари ногою в область голови ОСОБА_23 , та використовуючи невстановлений досудовим розслідуванням предмет, схожий на металевий прут, вдарив ОСОБА_24 , які перебували у автомобілі ВАЗ 2107, державний номер НОМЕР_3 , спричинивши їм фізичного болю. Інша особа, матеріали кримінального провадження відносно якої виділено в окреме провадження, в цей час використовуючи невстановлений досудовим розслідуванням колюче-ріжучий предмет пошкодив транспортні засоби ВАЗ 2107, державний номер НОМЕР_3 ; «Nissan», державний номер НОМЕР_4 ; «Mitsubichi Outlander», державний номер НОМЕР_5 ; ВАЗ 2121, державний номер НОМЕР_6 ; ВАЗ 2121, державний номер НОМЕР_7 , шляхом прорізу скатів коліс вказаних автомобілів.

ОСОБА_10 , 14 квітня 2016 року близько 05 год. 30хв., прибув разом з особою, як організатором, та іншою особою, матеріали кримінального провадження відносно яких виділено в окреме провадження, та групою невстановлених досудовим слідством осіб, у поле, контуру №8, Сергіївської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області, де керуючись прямим умислом, направленим на незаконне заволодіння транспортним засобом, за попередньою змовою з іншою особою, матеріали кримінального провадження відносно якої виділено в окреме провадження, виконуючи усну вказівку особи, як організатора, матеріали кримінального провадження відносно якої виділено в окреме провадження, здійснив дії направлені на незаконне заволодіння транспортним засобом марки «АЗЛК 2140 Д», державний номер НОМЕР_8 , користувачем якого є потерпілий ОСОБА_12 .

Невстановлені досудовим слідством особи, виконуючи усну вказівку особи, як організатора, матеріали кримінального провадження відносно якої виділено в окреме провадження, та використовуючи невстановлену під час досудового розслідування вогнепальну зброю спрямували її в бік потерпілого ОСОБА_12 , після чого повалили останнього на землю та завели руки за спину.

В подальшому, ОСОБА_10 , реалізуючи злочинний задум, та розуміючи протиправність вчинюваних дій, разом з іншою особою, матеріали кримінального провадження відносно якої виділено в окреме провадження, виконав спільні дії, направлені на незаконне заволодіння транспортним засобом марки «АЗЛК 2140Д», користувачем якого є потерпілий ОСОБА_12 , зачепивши його за допомогою тросу до автомобілю «Газель», державний номер НОМЕР_1 , для подальшого буксирування. ОСОБА_10 сів за кермо транспортного засобу марки «АЗЛК 2140Д», а інша особа, матеріали кримінального провадження відносно якої виділено в окреме провадження, почав буксирувати вищевказаний автомобіль, будучи за кермом автомобілю «Газель» в бік насосної станції №30.

Під час вчинення ОСОБА_10 та іншою особою, матеріали кримінального провадження відносно якої виділено в окреме провадження, зазначених протиправних дій, ОСОБА_11 та іншими особами, матеріали кримінального провадження відносно яких виділено в окреме провадження та групою інших невстановлених досудовим розслідуванням осіб, у тому ж місці вчинялись злочинні дії із застосування вогнепальної зброї, спрямовані на незаконне позбавлення волі охоронців ПСП «УШБА» ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , останній з яких був користувачем автомобіля «АЗЛК 2140Д», державний номер НОМЕР_8 .

Таким чином, ОСОБА_10 за попередньою змовою з іншою особою, матеріали кримінального провадження відносно якої виділено в окреме провадження, незаконно заволоділи транспортним засобом марки «АЗЛК 2140Д», державний номер НОМЕР_8 , користувачем якого є потерпілий ОСОБА_12 , перемістивши зазначений автомобіль на відстань близько 3км, до перемички розташованої поблизу насосної станції №30, зрошувального каналу Р-2, Новотроїцького управління водного господарства, на землі Сергіївської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області, де він був залишений.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , представник потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_21 - адвокат ОСОБА_25 , а також захисник ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_10 подали апеляційні скарги, в яких:

- обвинувачений ОСОБА_10 просив скасувати вирок суду та ухвалити новий, яким

виправдати його за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, у зв?язку із відсутністю в його діях складу злочину, а стосовно ОСОБА_11 кримінальне провадження закрити, у зв?язку із не встановленням достатніх доказів для доведеності винуватості особи у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.4 ст.296 КК України. Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_10 просив поновити строк на апеляційне оскарження вироку;

- обвинувачений ОСОБА_11 просив скасувати вирок та ухвалити новий, яким

кримінальне провадження щодо нього закрити, у зв?язку із не встановленням достатніх

доказів для доведеності винуватості особи у вчиненні кримінальних правопорушень,

передбачених ч.2 ст.146, ч.4 ст.296 КК України; а ОСОБА_10 виправдати у вчиненні

кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, у зв`язку із

відсутністю в його діях складу злочину. Крім того обвинувачений ОСОБА_11

подав окреме клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку;

- представник потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_21 - адвокат ОСОБА_25

просив скасувати вирок та ухвалити новий, яким ОСОБА_10 виправдати у вчиненні

кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, у зв?язку із

відсутністю в його діях складу вказаного злочину, а кримінальне провадження щодо

ОСОБА_11 закрити, у зв?язку із не встановленням достатніх доказів для доведеності

винуватості особи у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.4

ст.296 КК України;

- захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_10 просить скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України.

17.02.2021 року ухвалою Херсонського апеляційного суду відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку (а.п.101-102 т.4).

18.03.2021 року ухвалою Херсонського апеляційного суду повернуто апеляційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_15 ОСОБА_21 - адвоката ОСОБА_25 у зв`язку із пропуском строку на апеляційне оскарження та не порушення питання про його поновлення (а.п.196 т.4).

30.03.2021 року ухвалою Херсонського апеляційного суду відмовлено обвинуваченому ОСОБА_11 в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку (а.п.239-240 т.4).

01.07.2021 року ухвалою Херсонського апеляційного суду залишено без задоволення апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 а вирок Іванівського районного суду Херсонської області від 23.12.2020 року щодо ОСОБА_10 залишено без змін (а.п.324-329 т.4).

17.01.2023 року постановою Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду закрито касаційне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_26 в інтересах засудженого ОСОБА_11 ; частково задоволене касаційні скарги захисника ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_26 в інтересах засудженого ОСОБА_10 ; ухвалу Херсонського апеляційного суду від 01.07.2021 року щодо ОСОБА_10 скасовано та призначено новий розгляд справи в суді апеляційної інстанції (а.п. 160-172 т.7).

Розпорядженням Голови Верховного Суду №52 від 26.09.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ судів Херсонської області» унесено зміни до Розпорядження Голови Верховного Суду від 06.03.2022 року №1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», визначивши з 03.10.2022 року територіальну підсудність судових справ Херсонського апеляційного суду за Одеським апеляційним судом.

Верховний Суд матеріали вказаного кримінального провадження направив для здійснення нового розгляду у суді апеляційної інстанції до Одеського апеляційного суду, які надійшли до апеляційного суду 06.02.2023 року.

08.02.2023 року автоматизованим розподілом судової справи між суддями Одеського апеляційного суду визначено склад колегії суддів для розгляду вказаних матеріалів кримінального провадження.

10.02.2023 року суддею-доповідачем Одеського апеляційного суду постановлено ухвалу про прийняття до свого провадження кримінального провадження №0000243 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Іванівського районного суду Херсонської області від 23.12.2020 року та призначено до розгляду на 11.04.2023 року.

04.04.2023 року до Одеського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_27 в інтересах засудженого ОСОБА_11 , в якій захисник просив скасувати вирок Іванівського районного суду Херсонської області від 23.12.2020 року та закрити кримінальне провадження. В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_27 просив поновити строк на апеляційне оскарження вироку.

03.10.2023 року ухвалою Одеського апеляційного суду відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_27 в інтересах засудженого ОСОБА_11 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Іванівського районного суду Херсонської області від 23.12.2020 року в кримінальному провадженні №0000243 від 27.05.2016 року щодо ОСОБА_11 , засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.4 ст.296 КК України, апеляційну скаргу повернуто апелянту.

21.04.2023 року до апеляційного суду захисником ОСОБА_8 подано зміни та доповнення до поданої апеляційної скарги, в яких захисник просив скасувати вирок щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , визнати ОСОБА_11 невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.2 ст.146, ч.4 ст.296 КК України та ОСОБА_10 невинуватим у пред`явленому обвинувачені за ч.2 ст.289 КК України на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Враховуючи вищенаведені обставини, апеляційний розгляд здійснюється лише за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Іванівського районного суду Херсонської області від 23.12.2020 року щодо ОСОБА_28 за епізодом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, щодо потерпілого ОСОБА_12 , з урахуванням доповнень до апеляційної скарги.

Вирок щодо ОСОБА_11 апеляційним судом не переглядається, оскільки він набрав законної сили.

Судовий розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.4 ст.405 КПК України, проведено за відсутності потерпілого ОСОБА_12 та його представника, які будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судові засідання апеляційного суду не з`явилися, клопотань про відкладення розгляд не подавали.

При цьому, представник потерпілого подав клопотання про розгляд справи без його участі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації права учасників провадження на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

У своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_10 та захисник ОСОБА_9 , змінили вимоги апеляційної скарги сторони захисту, не оспорюючи вирок місцевого суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 , визнаних місцевим судом доведеними, та кваліфікації його дій, просила змінити вирок в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_10 та призначити йому покарання із застосуванням положень ст.75 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_9 , які підтримали змінені апеляційні вимоги; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника зі змінами; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги зі змінами; провівши судові дебати; надавши останнє слово обвинуваченому; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України (далі КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами, які судом досліджувались в повному обсязі. Ці обставини на стадії апеляційного розгляду захисником та обвинуваченим ОСОБА_10 не оспорюються, тому не є предметом апеляційного розгляду, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються, апеляційним судом не встановлено, тому ці обставини, як і юридична кваліфікація скоєного ОСОБА_10 , з урахуванням уточнення апеляційних вимог обвинуваченим та його захисником, не є предметом апеляційного розгляду.

Відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги захисника зі змінами про суворість призначеного покарання, та прохання змінити оскаржений вирок в частині призначеного покарання шляхом застосування положень ст. 75 КК України, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст.289 КК України, суд першої інстанції врахував характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, а також відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, відповідно до положень ст.ст.66, 67 КК України.

Також місцевим судом врахована особа обвинуваченого ОСОБА_10 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , де мешкає з батьками, дружиною ОСОБА_29 , та двома малолітніми дітьми; за місцем проживання характеризується позитивно; з 01.09.2016 року працює в ТОВ «ВТС-Укрснабпром» на посаді менеджера з продажу, за місцем роботи зарекомендував себе з позитивного боку; раніше не судимий.

Врахувавши обставини даного кримінального провадження та дані про особу обвинуваченого, місцевий суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст.289 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, без конфіскації майна.

Надаючи оцінку обставинам даного кримінального провадження колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у п.3 ч.1 ст.65 КК України поняття «особа винного».

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання, з урахуванням сукупності фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак обвинуваченого щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, поведінки обвинуваченого після вчинення злочину, тобто обставин які існували на момент прийняття такого рішення та мали важливе значення для вибору покарання та рішення щодо його реального відбування, належним чином всіх обставин кримінального провадження не врахував.

Так, у відповідності до положень ст.12 КК України, передбачений ч.2 ст.289 КК України злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_10 відноситься до категорії тяжких.

Між тим, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_10 покарання не в повній мірі враховано обставини кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого.

Як вбачається із оскарженого вироку та матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_10 разом із іншими особами заволоділи транспортним засобом, який перебував в користуванні ОСОБА_12 , був у несправному стані, у зв?язку із чим вони зачепилийого за допомогою тросу до іншого автомобілю, та буксирували зазначений автомобіль на відстань близько 3 км, де залишили його.

Тобто ОСОБА_10 , разом з іншими особами, за допомогою тросу перемістили несправний автомобіль на незначну відстань, не стали переховували його, а залишили на відстані 3 км. від місця його попереднього знаходження. Шкода в даному кримінальному провадженні відсутня, цивільний позов потерпілим ОСОБА_12 до обвинуваченого ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної чи моральної шкоду не заявлявся.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу, що події мали місце ще 14.04.2016 року, тобто більше дев?яти років тому.

Як повідомлено представником потерпілого ОСОБА_12 адвокатом ОСОБА_30 , зв?язок із потерпілим відсутній, оскільки потерпілий перебуває на тимчасово окупованій території України Херсонської області (за старим адміністративним поділом Новотроїцький та Чаплинський райони).

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, потерпілий в місцевому суді не наполягав на призначенні обвинуваченому суворого покарання, просив призначити покарання на розсуд суду. Підтвердив відсутність будь-яких претензій до обвинуваченого.

В апеляційному суді обвинувачений ОСОБА_10 визнав свою вину та не оспорював факт скоєння ним злочину щодо потерпілого, що має бути враховано при призначенні покарання.

Також, вирішуючи питання стосовно можливості застосування при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 положень ст.75 КК України, колегія суддів враховує дані про особу обвинуваченого, окрім тих обставин, які були враховані судом першої інстанції, зокрема вважає, що на даний час ситуації ситуація змінилась у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації, в країні введений воєнний стан. За повідомленням обвинуваченого ОСОБА_10 наразі він проживає недалеко від лінії бойового зіткнення, продовжує працювати та утримувати свою родину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом встановлено не було.

Із урахуванням наведеного, колегія суддів вважає достатнім призначення обвинуваченому ОСОБА_10 основного покарання в мінімальних межах санкції ч.2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі.

Визначаючи такий вид та розмір основного покарання обвинуваченому суд апеляційної інстанції враховує тяжкість вчиненого злочину, його суспільну небезпечність, форму вини, наслідки, які настали внаслідок його вчинення, особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин в сукупності з іншими обставинами провадження.

Вирішуючи питання про доцільність призначення обвинуваченому ОСОБА_10 додаткового покарання у виді конфіскації майна, колегія суддів виходить з конкретних обставин справи, поведінки обвинуваченого, мети та обставин вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, зокрема відсутність наслідків злочину та відсутність матеріальної шкоди, тому підстав для застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді конфіскації майна колегія суддів не вбачає.

Колегією суддів також враховується ставлення самого обвинуваченого ОСОБА_10 до вчиненого злочину, зокрема визнання вини в суді апеляційної інстанції, а також його поведінка після скоєного на протязі дев`яти років.

Також колегією суддів враховуються дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_10 , а саме те, що він раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання та місцем роботи, має на утриманні дружину та двох малолітніх дітей.

Не можна залишити без уваги факт відсутності претензій потерпілого до обвинуваченого ОСОБА_10 .

Враховуючи обставини даної справи, апеляційний суд вважає, що у разі призначення обвинуваченому ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати в місцях позбавлення волі, таке покарання суттєво вплине не тільки на обвинуваченого, а і на подальшу долю та життя його дружини та малолітніх дітей у складний для всіх громадян України час.

Вказані обставини, на думку колегії суддів, значно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_10 злочину, тому дають підстави дійти висновку про те, що виправлення обвинуваченого можливе без його ізоляції від суспільства із застосуванням до обвинуваченого інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Відповідно до ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Надаючи оцінку можливості застосування положень ст.75 КК України при призначенні покарання, апеляційний суд приймає до уваги положення ст. 65 КК України, відповідно до яких, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно положень ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні злочину. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

На основі засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_10 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, визнав свою вину, а також те, що на його утриманні знаходяться двоє малолітніх дітей, які потребують його допомоги та забезпечення в умовах війни, враховуючи положення ст.2 КПК, яка передбачає завдання кримінального судочинства та керуючись положеннями ст.ст. 50, 65 КК України, апеляційний суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 можливо досягти без його ізоляції від суспільства в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити його.

Відповідно до ч. 1 ст. 408 КПК суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, а також в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони захисту зі змінами підлягає задоволенню, а вирок суду зміні в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_10 ..

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу зі змінами захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Іванівського районного суду Херсонської області від 23.12.2020 року в кримінальному провадженні №0000243 від 27.05.2016 року щодо ОСОБА_10 , засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України - змінити в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_10 за ч.2 ст.289 КК України покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, без конфіскації майна.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_10 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4