Справа № 159/6122/24 Провадження №11-кп/802/381/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 05 березня 2025 року, яким,-

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Карпилівка, Камінь-Каширського району, Волинської області, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, одруженого, не працює, раніше не судимий, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 визначено обчислювати з моменту затримання на виконання цього вироку.

Вироком вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И В

Згідно із вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за те, 08 липня 2024 року близько 14.20 години, всупереч вимог Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, але легковажно розраховуючи на їх відведення, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним транспортним засобом марки «Mercedes-Benz ML 280 CDI» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою «Ковель-Камінь-Каширський» в напрямку м. Ковель, поблизу населеного пункту с. Гішин Ковельського району Волинської області, проявив безпечність та неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну, перед перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод та небезпеки іншим учасникам руху, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не урахував дорожньої обстановки, стану транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, чим порушив вимоги п. п. 2.3 (б), 2.9 (а), 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, в результаті чого з`їхав праворуч за межі проїзної частини на узбіччя в кювет, пошкодивши при цьому вказаний транспортний засіб. Внаслідок вищевказаних грубих порушень Правил дорожнього руху України, пасажир вказаного автомобіля ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходився на передньому пасажирському сидінні, отримав тілесні ушкодження у вигляді політравми: закритого відламкового перелому середньої третини лівої ліктьової кістки, закритого перелому акроміального кінця правої ключиці, закритої травми грудної клітки з закритими переломами 6-10 ребер справа та забоєм обох легень, множинних забійних саден тулуба, що утворились від дії тупих твердих предметів, можливо внаслідок ударів об виступаючі частини салону автомобіля та за ступенем тяжкості відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я, згідно пункту 2.1.2. в «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень». У прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, знаходиться грубе порушення водієм автомобіля марки «Mercedes-Benz ML 280 CDI» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_8 вимог п. п. 2.3 (б), 2.9 (а), 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України. Так, у відповідності до вимог п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху України, для забезпечення безпеки дорожнього руху, водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну. У відповідності до вимог п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; У відповідності до вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; У відповідності до вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

В поданій апеляційній скарзі захисник оскаржує вирок у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що обставини, які пом`якшують покарання істотно знижують ступінь вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення та дають підстави для застосування положень ст. 69 КК України при призначені покарання. ОСОБА_8 вину визнав повністю, розкаявся, сприяв розкриттю кримінального правопорушення, добровільно сплатив витрати лікування установи та лікування потерпілого. Злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_8 є необережним, нетяжким, останній має постійне місце проживання, одружений, його дружина вагітна, здійснює догляд за батьком - інвалідом другої групи, позитивно характеризується та вперше притягається до кримінальної відповідальності. Потерпілий претензій не має та просив призначити покарання у виді штрафу. Просить оскаржений вирок змінити та призначити покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді штрафу 5 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, який обвинувачений спроможний сплатити.

В поданій апеляційній скарзі потерпілий просить призначити ОСОБА_8 покарання у виді штрафу, оскільки претензій до нього не має, перебуває в дружніх відносинах. ОСОБА_8 оплатив лікування, щиро розкаявся у вчиненому та має на утриманні батька інваліда та вагітну дружину.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Так, серед завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, за згодою учасників судового провадження, керуючись вимогами ст. 349 КПК України, дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Ураховуючи, що фактичні обставини справи ніким не оспорювалися і докази щодо них, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, апеляційна скарга у цій частині, у відповідності із вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряється.

Водночас, щодо доводів захисника та потерпілого у апеляційних скаргах про те, що призначене покарання ОСОБА_8 є суворим, наявність підстав для застосування до нього при призначенні покарання положень ст. 69 КК України та призначення менш суворого покарання у виді штрафу, то вони підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Частина 2 ст. 50 КК України передбачає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст.53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Ефективність покарання визначається тим, наскільки воно є законним, обґрунтованим і справедливим. Правильне призначення покарання є не тільки важливим засобом боротьби зі злочинністю, а й запобігає та попереджує вчиненню інших кримінальних правопорушень.

Виходячи з положень ст. 65 КК України, а також роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, суди повинні суворо додержуватись вимог даної норми закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізується принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання обвинувачену ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжкого, дані про його особу та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 судом першої інстанції визнано: повне визнання винуватості, щире каяття, сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільна сплата витрат лікувальної установи на лікування потерпілого.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , судом першої інстанції не установлено і з таким висновком погоджується апеляційний суд.

Як убачається із вироку суду та матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , урахував конкретні обставини вчинення даного кримінального правопорушення, допущену ним грубість порушень вимог Правил дорожнього руху, відомості про те, що він уперше притягається до кримінальної відповідальності, його вік, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, думку самого потерпілого, який у суді при вирішенні питання призначення покарання зазначив про відсутність будь-яких претензій до обвинуваченого.

За наслідками розгляду кримінального провадження, місцевий суд прийшов до висновку, що покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , слід призначити у межах санкції частини статті, за якою він засуджується у виді мінімального позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, яке неможливе без ізоляції від суспільства.

Разом із тим, на думку апеляційного суду, місцевий суд не виклав у вироку обґрунтування співмірності призначеного ОСОБА_8 покарання із вчиненим ним кримінальним правопорушенням. Відтак, оскаржуване судове рішення не містить аргументів, які б доводили, що саме такий захід примусу, який визначений певним строком судом першої інстанції, буде достатнім для виконання мети покарання, визначеної статтею 50 КК України.

За таких підстав, вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначеного обвинуваченому покарання.

Під час розгляду справи апеляційним судом, обвинувачений ОСОБА_8 вказав на те, що він визнає винуватість у вчиненому, щиро розкаюється, сприяв розкриттю кримінального правопорушення, оплатив витрати установи, шкода потерпілому, який до нього будь-яких претензій немає, відшкодована, у зв`язку із чим, подав апеляцій скаргу на рішення суду першої інстанції.

Отже беручи до уваги обставини цього конкретного кримінального провадження, відповідно до приписів ст. 66 КК України, колегія суддів уважає за можливе визнати вищезазначені обставини такими, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 .

Обставин, що обтяжує покарання обвинуваченого, апеляційний суд не вбачає.

Оскільки за наслідками апеляційного розгляду кримінального провадження знайшли своє підтвердження вказані обставини, а тому, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286-1 КК України покарання, колегія суддів, у відповідності до ст. ст. 50, 65 КК України, ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжких, відомості, які характеризують особу обвинуваченого, а саме: його виключно позитивну характеристику по місцю проживання та відомості про те, що він уперше притягається до кримінальної відповідальності, має на утримані батька інваліда другої групи та вагітну дружину, думку потерпілого, який зазначив про відсутність будь-яких претензій до обвинуваченого та просив призначити покарання у виді штрафу.

Апеляційний суд зазначає, що позиція потерпілої сторони у судових засіданнях місцевого та апеляційного судів щодо обрання заходу примусу не є обов`язковою для суду, натомість, ураховується у сукупності із обставинами, передбаченими ст. 65 КК України.

А тому, за наявності вищевказаних декількох обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , апеляційний суд вважає за можливе при призначенні покарання за скоєне ним кримінальне правопорушення застосувати до обвинуваченого норми ст. 69 КК України.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України, відноситься до кримінальних правопорушень у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту.

На думку колегії суддів, обвинуваченому необхідно призначити більш м`який вид основного покарання, не зазначений у санкції ч. 1 ст. 286-1 КК України у виді штрафу в розмірі п`ять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Колегія суддів вважає, що саме таке покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Виходячи із вищенаведеного, вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначеного ОСОБА_8 покарання, а тому апеляційні скарги захисника та потерпілого підлягають задоволенню.

Разом із тим, місцевим судом обґрунтовано обвинуваченому призначено додаткове покарання, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст.408 КПК України, з урахуванням ч. 2 ст. 409 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок суду першої інстанції у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Ураховуючи наведене, апеляційні скарги захисника та потерпілого підлягають задоволенню, а вирок суду першої інстанції - зміні в частині призначеного обвинуваченому основного покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 05 березня 2025 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, в частині призначеного покарання - змінити.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 286-1 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 5 000 (п`ять) тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 85 000 (вісімдесят п`ять тисяч) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: