Провадження № 1-кс/161/4937/25
У Х В А Л А

про повернення скарги

м. Луцьк 20 серпня 2025 року

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , розглянувши скаргу в.о. директора департаменту муніципальної варти Луцької міської ради ОСОБА_2 на бездіяльність посадових осіб Луцького РУП ГУНП у Волинській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, -

В С Т А Н О В И В :

19 серпня 2025 року до Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшла скарга в.о. директора департаменту муніципальної варти Луцької міської ради ОСОБА_2 на бездіяльність посадових осіб Луцького РУП ГУНП у Волинській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Зі змісту скарги та доданих до неї доказів вбачається, що 23.07.2025 департаментом муніципальної варти Луцької міської ради до Луцького РУП ГУНП у Волинській області подано заяву про вчинення кримінального правопорушення, яка зареєстрована в ІКС ІПНП за № 46449 від 24.07.2025. Однак, уповноважена особа листом № від 01.08.2025 повідомила про відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР, тобто відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено не було, тому просить визнати незаконною бездіяльність посадових осіб Луцького РУП ГУНП у Волинській області, що полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви про вчинення кримінального правопорушення та зобов`язати посадових осіб Луцького РУП ГУНП у Волинській області внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою від 23.07.2025 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 КК України

Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Так, Главою 26 КПК України визначено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування.

Частиною 1 ст. 303 КПК України передбачено, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора підлягають оскарженню під час досудового провадження та ким такі рішення, дії чи бездіяльність можуть бути оскаржені.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

З огляду на вимоги ч. 2 ст. 304 КПК України, під час вирішення питання про можливість відкриття провадження за скаргою, слідчий суддя повинен з`ясувати чи скаргу подала особа, яка має право подавати скаргу, чи підлягає скарга розгляду в цьому суді, чи подана скарга в строк, передбачений ч. 1 ст. 304 КПК України.

Право на подання скарги має конкретна фізична особа з відповідним статусом, представник юридичної особи з відповідними повноваженнями, згідно з критеріями, визначеними ч. 1 ст. 303 КПК України.

Разом з цим, зі змісту скарги вбачається, що вона подана від імені департаменту муніципальної варти Луцької міської ради за підписом (як фізичним так і електронним) в.о. директора департаменту ОСОБА_2 . Заява про вчинення кримінального правопорушення на адресу Луцького РУП ГУНП у Волинській області направлялась від імені департаменту муніципальної варти Луцької міської ради за електронним підписом директора департаменту ОСОБА_3 .

Вирішуючи питання про відкриття провадження, слідчий суддя виходить з того, що заявником у цьому випадку є юридична особа, яка може реалізувати своє право на звернення до суду виключно через представника.

Стаття 60 КПК України визначає, що заявником може бути юридична особа, однак вона не містить вказівки на те, хто і на підставі яких документів може бути визнаний представником такої юридичної особи.

Частиною 6 ст. 9 КПК України визначено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Загальний аналіз положень процесуального законодавства дає підстави вважати, що для того, аби визнати особу такою, що діє від імені юридичної особи, необхідно, щоб у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи без додаткового уповноваження (довіреності).

Разом з цим, положення ст. 63, 64-1, 64-2 КПК України встановлюють вимоги щодо представництва юридичної особи, коли остання є іншим учасником кримінального провадження (цивільним позивачем, цивільним відповідачем; юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження; третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт).

Зокрема, представляти юридичну особу може: особа, яка у кримінальному провадженні має право бути захисником; керівник юридичної особи чи інша уповноважена законом або установчими документами особа; працівник юридичної особи за довіреністю.

При цьому повноваження представника юридичної особи підтверджуються: документами, передбаченими ст. 50 КПК України, якщо представником є особа, яка має право бути захисником у кримінальному провадженні; копією установчих документів юридичної особи якщо представником є керівник юридичної особи чи інша уповноважена законом або установчими документами особа; довіреністю якщо представником є працівник юридичної особи.

Виходячи з наведеного, а також із загальних засад кримінального провадження, представником юридичної особи, яка є заявником, можуть бути ті ж самі суб`єкти, що визначені в ст. 63, 64-1, 64-2 КПК України, які на підтвердження своїх повноважень мають надати відповідні документи зазначені у нормах кримінального процесуального закону.

Вказана позиція щодо тлумачення положень КПК України про представництво інтересів заявника у кримінальному провадженні була висловлена Касаційним кримінальним судом Верховного Суду в постанові від 25 травня 2022 року у справі № 185/8331/21 (провадження № 51-5492км21).

Водночас, з матеріалів скарги вбачається, що вона підписана, як фізичним підписом так і електронним, в.о. директора департаменту муніципальної варти Луцької міської ради ОСОБА_2 , однак до скарги не долучено жодних доказів про те, що він є уповноваженою особою, якій надано право представляти інтереси цієї юридичної особи. Також не долучено будь-яких копій установчих документів юридичної особи, які б підтверджували повноваження ОСОБА_2 .

Опис додатків до скарги згадки про будь-які документи, які підтверджують повноваження ОСОБА_2 , не містить.

В свою чергу, до матеріалів скарги долучено довіреність (а.с. 17), якою підтверджуються повноваження представляти інтереси департаменту муніципальної варти Луцької міської ради начальника юридичного відділу департаменту муніципальної варти Луцької міської ради ОСОБА_4 , а не на ОСОБА_2 , який, як вказано вище, підписав подану скаргу.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора під час досудового розслідування має відбуватись з дотриманням певних умов.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 304 КПК України, скарга повертається, якщо її подала особа, яка не має права подавати скаргу.

Таким чином, дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя вважає, що скарга в.о. директора департаменту муніципальної варти Луцької міської ради ОСОБА_2 на бездіяльність посадових осіб Луцького РУП ГУНП у Волинській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, підлягає поверненню особі, яка її подала, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 304 КПК України, оскільки вона подана особою, яка не надала документів, підтверджуючих свої повноваження.

Водночас, слід звернути увагу, що повернення скарги не позбавляє права повторного звернення із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування.

Також, вбачається необхідним роз`яснити, що згідно з ч. 7 ст. 304 КПК України повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Керуючись ст. 303, 304 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу в.о. директора департаменту муніципальної варти Луцької міської ради ОСОБА_2 на бездіяльність посадових осіб Луцького РУП ГУНП у Волинській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення скарги невідкладно надіслати особі, яка її подала, разом із скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1