ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1619/25 Справа № 201/6393/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні спільну апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_10 на вирок Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000291, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі із відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі, з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 2 (два) роки.

Строк покарання вирішено рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_7 в порядку виконання вироку.

Скасовано накладений ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2021 року арешт на автомобіль «Geely MR-7151A», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований на ОСОБА_11 , а також на «micro SD «Tramscend» об`ємом 16 GB з відеозаписом факту наїзду на пішохода.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 про стягнення з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на його користь матеріальної шкоди в розмірі 39 940, 50 грн. та моральної шкоди у розмірі 1 997, 25 грн., з обвинуваченого ОСОБА_7 на його користь моральної шкоди у розмірі 298 002, 75 гривень задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_12 матеріальну шкоду в розмірі 39 940 (тридцяти дев`яти тисячі дев`ятсот сорок) грн. 50 коп., моральну шкоду у розмірі 1 997 (однієї тисячі дев`ятсот дев`яності семи) грн. 02 коп., а всього загальну суму 41 937 (сорок одну тисячу дев`ятсот тридцять сім) грн. 52 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 моральну шкоду в розмірі 198 002 (ста дев`яносто восьми тисяч дві) грн. 98 коп.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_12 відмовлено.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху (пункту 12.3 ПДР України) особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, вчиненого за наступних обставин.

27 квітня 2021 року близько 21 год. 05 хв. водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «Geely MR-7151A», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований на ОСОБА_11 , рухався в Соборному районі м. Дніпра по проспекту Героїв з боку вул. Космічної в напрямку бульвару Слави.

Під час руху водій ОСОБА_7 грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_12 , який перетинав проїзну частину по проспекту Героїв зліва направо за напрямком руху автомобіля, та в районі будинку № 10 по бульвару Слави скоїв наїзд на нього.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_12 спричинені тілесні ушкодження у вигляді тяжкої сумісної тупої травми тіла: закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку першого ступеню, забійної рани в тім`яне-скроневій області праворуч; закритої тупої травми грудної клітини з явищами лівостороннього пневмотораксу (повітря у плевральній порожнині); закритої тупої травми живота та тазу: відриву серпоподібної зв`язки печінки, розриви печінки, розриву парієтальної очеревини в правій клубовій ділянці, заочеревинної гематоми в малому тазу невеликих розмірів, з явищами внутрічеревної кровотечі, закритого перелому бічної маси крижи праворуч зі зміщенням уламків, закритого перелому лонної та сідничної кісток справа зі зміщенням уламків, зліва з задовільним, стоянням відламків, закритого перелому вертлюгової западини справа, численні садна та розриви шкіри передньої черевної стінки праворуч; чисельних саден у кількості не менше 29-ти - по тильній поверхні лівої кисті в проекції 1-й, 2-й, 3-й, та 5-ї п`ясних кісток, міжфалангових суглобів 1-го та 2-го пальців по тильній поверхні правої кисті в проекції проксимальної, фаланги, 2-го пальця, по задньо-внутрішній поверхні лівого передпліччя на межі середньої та нижньої третині, по задній поверхні, правого ліктьового суглобу, по передній поверхні грудної клітини праворуч між середньо-ключиною та передньо-паховою лініями в проекції 6-го, 7-го ребр та в проекції підребер`я, на передній черевній стінці ліворуч у нижньому відділі, в клубовій області, ліворуч, по передній поверхні лівого колінного суглобу, по передній поверхні, у лівій гомілки у верхній третині, по передньо-зовнішній та передньо-внутрішній поверхням правого гомілково-ступневого суглобу, по передній поверхні правої гомілки у верхній третині, по передній та внутрішній поверхні правого колінного суглобу, по зовнішній поверхні правого стегна у нижній третині, в проекції пахової складки праворуч з переходом на проекцію передньо-внутрішньої поверхні правого стегна у верхню третину, в проекцію лобка на всьому протязі, в проекції правого кульшового суглобу; трьох синців - попередньо-зовнішній поверхні правого стегна у верхній третині, по зовнішній, поверхні правого ліктьового суглобу з переходом на задньо-зовнішню поверхню правого передпліччя у верхню третину, по тильній поверхні правої кисті в проекції 4-5-ї п`ясних кісток, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя.

Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося у тому, що водій ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «Geely MR-7151А», реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, що знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, які настали.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка їх подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 просять змінити вирок Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2025 року та призначити покарання ОСОБА_7 за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у виді трьох років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами, відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання строком на один рік.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_12 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 98002,98 грн.

В інший частині вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2025 року залишити без змін.

Обгрунтовуючи свої вимоги зазначають, що суд першої інстанції не взяв до уваги тих обставин, що потерпілий ОСОБА_12 не наполягав на призначенні обвинуваченому покарання, пов`язаного з реальним позбавленням волі. Вказали, що обвинувачений повністю визнає свою вину, незважаючи на те, що не було встановлено, яким чином потерпілий ОСОБА_12 після ДТП 27 квітня 2021 року близько 21 год. 05 хв., після скоєння наїзду на нього автомобіля під керуванням обвинуваченого опинився під переднім лівим колесом тролейбуса АКСМ-321 з індивідуальним номером 1576. Вказав, що водій тролейбуса ОСОБА_13 пояснив суду першої інстанції, що він почув глухий звук, як начебто щось впало перед транспортним засобом на асфальт. Зазначили, що судом першої інстанції не враховано, що дружина обвинуваченого, а також його знайомий здавали кров для потерпілого ОСОБА_12 . Вказали, що ОСОБА_7 та його родина є внутрішньо переміщеними особами, на даний час обвинувачений для утримання родини працює водієм таксі у службі таксі Uklon, має позитивні характеристики з місця проживання та з попереднього місця роботи ТОВ «ДТЕКДОБРОПІЛЛЯВУГІЛЛЯ». Зауважили, що потерпілий ОСОБА_12 у суді першої інстанції вказував, що він вживав спиртні напої 27 квітня 2021 року та під час ДТП знаходився у стані алкогольного сп`яніння. Наголосили, що судом першої інстанції не було враховано, що внаслідок даної дорожньої пригоди, яка сталася як з вини обвинуваченого так і з вини потерпілого ОСОБА_12 , наступного дня 28 квітня 2021 року ОСОБА_7 викликав швидку допомогу в зв`язку зі своїм станом здоров`я, що підтверджується довідкою КЗ «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ДОР, був вимушений відновлювати пошкоджений автомобіль, вимушений був переживати хвилювання та моральні страждання, в зв`язку з даною ДТП та весь час розгляду даної справи знаходиться у стані фрустрації та постійного стресу. Також вважають, що з обвинуваченого ОСОБА_7 необхідно стягнути на користь потерпілого ОСОБА_12 в рахунок погашення спричиненої моральної шкоди суму у розмірі - 98002, 98 коп., оскільки потерпілий сам порушив ПДР України.

До початку апеляційного перегляду в судовому засіданні від захисника ОСОБА_10 надійшла заява про відмову від апеляційної скарги на вирок Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2025 року ОСОБА_7 , заперечень від учасників судового провадження не надходило, та така відмова у відповідності до ст. 403 КПК України була прийнята судом.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні частково підтримав вимоги апеляційної скарги, не заперечував щодо призначення ОСОБА_7 основного покарання без позбавлення волі.

Представник потерпілого ОСОБА_9 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги.

Потерпілий ОСОБА_12 в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, клопотань про відкладення розгляду провадження не надходило.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються, у зв`язку з чим в частині обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України апеляційний суд виходить з фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції.

Що стосується доводів апеляційної скарги про невідповідність призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості вчиненого правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, слід зазначити наступне.

За змістом ст.ст. 409, 414 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції зокрема може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, тобто такого покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети, а також принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчиненого діяння, його небезпечності та особі винного. Пропорційність покарання вищезазначеним складовим є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.

Із вироку слідує, що суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до тяжких необережних злочинів, обставини його вчинення та наслідки ДТП, дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що він раніше не судимий, вперше притягається до кримінальної відповідальності, одружений, має на утриманні неповнолітніх дітей ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є внутрішньо переміщеною особою, офіційно не працевлаштований, зі слів - працює водієм таксі та здійснює міжміські перевезення, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, за місцем фактичного проживання характеризується з позитивної сторони, відсутність обставин, що обтяжують та помякшують покарання обвинуваченому.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов висновку, що з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі за відсутності підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України, однак з урахуванням особи обвинуваченого та обставин кримінального правопорушення покарання може бути призначено у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.

З даним висновком суду першої інстанції в частині необхідності застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами апеляційний суд цілком погоджується, оскільки дійсно не застосування додаткового покарання створить уяву безкарності у водіїв, які, порушуючи правила дорожнього руху, наражають громадян на небезпеку.

Доводи обвинуваченого та захисника щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_7 покарання, а саме не застосування судом першої інстанції ст. 75 КК України, що потягло призначення занадто суворого покарання, є обґрунтованими з огляду на таке.

Положення ст. 65 КК України визначають загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, ступеня тяжкості вчиненого суспільно-небезпечного діяння, особи винного та обставин, що впливають на покарання.

Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. За змістом ст. 75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини провадження, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, призначеного за певні види кримінальних правопорушень.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання. Разом з цим, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при обранні заходу примусу, що застосовується від імені держави, у тому числі, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, винну особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком. Це може відбутися за умови, якщо винувата особа вчинила кримінальне правопорушення, до якого може бути застосована вказана стаття закону України про кримінальну відповідальність, а суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, що вибачатиметься не тільки з тяжкості вчиненого суспільно небезпечного діяння, особи винного, але й інших обставин провадження.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Однак суд першої інстанції вказаних вимог закону не дотримався.

Так, в суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_12 пояснив, що 27 квітня 2021 року приблизно о 21 год. 05 хв. він знаходився на проспекті Героїв, неподалік від будинків № 10, 12 та зупинки громадського транспорту «Бакінська», він переходив дорогу у невстановленому місці між двома пішохідними переходами, а також в той день він вживав алкогольні напої, пиво і був у стані алкогольного сп`яніння.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 1944 від 28.04.2021 року у ОСОБА_7 ознак сп`яніння не виявлено.

Хоча в діях ОСОБА_7 убачається порушення ПДР України, які знаходяться у причиновому зв`язку із наслідками, що настали, однак неправомірна поведінка потерпілого ОСОБА_12 , який будучи пішоходом має не тільки права, а й обов`язки, які повинен суворо виконувати, також відіграє значну роль під час встановлення конкретних обставин справи та, в подальшому, під час застосування до обвинуваченого заходів кримінально правового впливу.

Той факт, що небезпеку для руху, а саме перебування пішохода в стані алкогольного сп`яніння на проїжджій частині дороги, створено внаслідок власної протиправної поведінки пішохода, не звільняє водія від виконання вимог ПДР України, однак така обставина повинна бути врахована судами під час обрання заходів кримінально правового впливу у сукупності із іншими обставинами та даними про особу засудженого.

В цьому кримінальному провадженні апеляційний суд ураховує конкретні обставини події ДТП, встановлені судом першої інстанції (неперебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння, поведінку та стан алкогольного сп`яніння потерпілого), а також відсутність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу винного, який раніше не судимий, є внутрішньо переміщеною особою, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, а також те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про притягнення ОСОБА_7 до будь-якого виду відповідальності (адміністративної чи кримінальної) після вчинення ДТП, тобто протягом більше, ніж 4 років.

Також суд враховує поведінку обвинуваченого, який як у суді першої, так і апеляційної інстанцій виражав щирий жаль з приводу того, що за його участі сталася ДТП.

Окрім того, апеляційний суд враховує думку прокурорів, які як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції висловлювали позицію щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, тобто не пов`язаного із реальним його відбуттям.

Апеляційний суд в даному випадку не може не зауважити, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинувачених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченими, так і іншими особами. Значення покарання в боротьбі зі злочинністю визначається не його жорстокістю, а неминучістю, своєчасністю, справедливістю і невідворотністю його застосування за кожний вчинений злочин. Роль і значення покарання багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. У кожному конкретному випадку суд повинен призначити покарання з дотриманням вимог і положень ст. 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справах «Ювченко та інші проти України» (рішення від 09 квітня 2020 року), та в справі «Скачкова та Рижа проти України» (рішення від 16 липня 2020 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

У справі «Белане Надь проти Угорщини» (рішення від 13 грудня 2016 року) та у справі «Садоха проти України» (рішення від 11 липня 2019 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

Зазначені вище обставини та дані про особу засудженого апеляційний суд вважає такими, що дають підстави для застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, тобто для звільнення останнього від відбування основного покарання з випробуванням. Таке покарання, на думку апеляційного суду, буде необхідним та достатнім для його виправлення й попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Що стосується доводів апеляційної скарги про необгрунтованість висновків суду про вирішення цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди, слід зазначити наступне.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З матеріалів провадження видно, що потерпілий ОСОБА_12 заявив позовні вимоги про відшкодування, зокрема, завданої злочином моральної шкоди, яку він прохав стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», як страховика за полісом № 202470173, в сумі 1 997 грн. 50 коп. згідно положень ст. 26-1 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і, визначивши загальну суму моральної шкоди в 300 000 грн., просив стягнути з ОСОБА_7 моральну шкоду в сумі 298 002 грн. 75 коп., тобто за мінусом 1 997 грн. 25 коп., вже заявлених до стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна».

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_12 , врахував характер та обсяг душевних страждань потерпілого, з огляду на те, що потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя, та з моменту заподіяння до моменту відновлення цілісності частин тіла та загоєння ран, останній відчував біль та дискомфорт, певний час знаходився у реанімації в комі, тривалий час проходив стаціонарне лікування, під час якого переніс численні оперативні втручання, в тому числі, і встановлення апарату Єлизарова, не міг самостійно пересуватися та обслуговувати себе, що безумовно потягло зміни в сталому образі життя через вимушеність проходити лікування, відвідувати лікарів, а також ураховуючи характер та тяжкість тілесних ушкоджень, які отримав ОСОБА_12 - вимушені зміни в житті, пов`язані як з тривалим реабілітаційним періодом, неможливістю працювати із фізичним навантаженням, пересуватися у господарських справах (особистих), так і з самозабезпечення, проведення дозвілля з друзями та жінками, та з огляду на вимоги розумності і справедливості, прийшов до висновку про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_12 в рахунок відшкодування моральної шкоди 198 002 грн. 98 коп. та про стягнення з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_12 моральну шкоду у розмірі 1 997 (однієї тисячі дев`ятсот дев`яності семи) грн. 02 коп.

При цьому обвинувачений ОСОБА_7 не вжив заходів щодо надання потерпілому ОСОБА_12 матеріальної допомоги.

Надаючи оцінку цим обставинам, апеляційний суд вважає, що визначений судом розмір стягнення моральної шкоди з обвинуваченого на користь потерпілого є співрозмірним понесеним потерпілим ОСОБА_12 моральним стражданням.

При цьому зазначені в апеляційній скарзі захисника доводи щодо необґрунтованості розміру моральної шкоди не впливають на розмір моральної шкоди, визначений судом першої інстанції.

Як під час розгляду провадження у суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду захисником не було надано достатньо доказів на підтвердження факту неспіврозмірності визначеного судом першої інстанції розміру грошового відшкодування із понесеними моральними стражданнями потерпілого.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає за необхідне вирок суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_7 покарання змінити у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й особі обвинуваченого внаслідок суворості, у зв`язку з чим спільна апеляційна скарга обвинуваченого та захисника підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні в частині призначення ОСОБА_7 покарання.

Інших істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції повно та всебічно розглянути провадження і постановити законне та обгрунтоване рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Спільну апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2025 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбуття призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4