ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/1054/25

28 квітня 2025 року

Костопільський районний суд Рівненської області у складі

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в режимі відеоконференції, у м. Костопіль обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000223 про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дубище, Ківерцівського району, Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, військовослужбовця Збройних Сил України, призваного під час мобілізації, солдата резерву взводу резерву рядового складу роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», раніше судимого 20.08.2024 Ківерцівським районним судом Волинської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді пробаційного нагляду строком на 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України, -

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України призваного під час мобілізації, перебуваючи на посаді солдата резерву взводу резерву рядового складу роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 28, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ч. 1 ст. 1, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, посягаючи на встановлений порядок підлеглості, порушуючи військову дисципліну, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без поважних причин, в умовах воєнного стану, з метою ухилитися від вибуття до нового місця служби військової частини НОМЕР_2 та подальшого прийняття нової посади за призначенням, 19 грудня 2024 року близько 16 годин 00 хвилини, в умовах воєнного стану, знаходячись в пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 що за адресою: АДРЕСА_2 , відкрито відмовився виконати наказ начальника, а саме командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (по особовому складу) від 16.12.2024 №718-РС, що був доведений до особового складу військової частини НОМЕР_1 , зокрема солдата ОСОБА_3 , на звільнення його із займаної посади і призначення до 44 запасної роти військової частини НОМЕР_2 , на посаду - солдат резерву, що спричинило за собою підрив дисципліни підрозділу, зниження рівня бойової готовності та невиконання завдань за призначенням.

Ці, умисні дії, ОСОБА_3 , які виразилися у непокорі, а саме відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненій в умовах воєнного стану, суд кваліфікує за ч.4 ст. 402 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, підтвердив фактичні обставини справи, щиро розкаявся у вчиненому.

Суд, з`ясувавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника щодо визначення обсягу доказів, які підлягають дослідженню та порядок їх дослідження, визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорювались. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумніву в добровільності їх позицій, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному суді.

Оцінивши, досліджені докази в їх сукупності, суд вважає встановленим, що ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України призваного під час мобілізації, умисно, 19 грудня 2024 року о 16 год. 00 хв., в умовах воєнного стану, знаходячись в пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 що за адресою: АДРЕСА_2 , відкрито відмовився виконати наказ начальника, а тому ці його дії суд, кваліфікує за ч. 4 ст. 402 КК України.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд, призначає покарання, яке є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття у вчиненому.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України не рецидив злочинів.

При вирішенні питання призначення ОСОБА_3 міри покарання, суд враховує тяжкість скоєного кримінального правопорушення, обставину, що пом`якшує покарання та обставину, що його обтяжує, особу обвинуваченого, який на диспансерному нагляді у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, його відношення до скоєного кримінального правопорушення, рекомендаційний лист, службову характеристику, та те, що останній раніше притягувався до кримінальної відповідальності та вважає, що з метою виправлення обвинуваченого, попередження з його боку вчинення нових кримінальних правопорушень, слід призначити покарання в межах санкції ч. 4 ст. 402 КК України, ближче до нижньої межі - 5 років позбавлення волі, саме таке покарання відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та не є надто суворим чи м`яким.

Також, суд враховує суспільну небезпеку та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та те, що кримінальне правопорушення вчинено в умовах воєнного стану, коли необхідні максимальна чіткість, стійкість та дисциплінованість усіх військовослужбовців.

Вказане свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, оскільки може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим.

При цьому суд врахував те, що в Україні продовжує діяти правовий режим воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації, при цьому оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності є конституційним обов`язком кожного громадянина.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 , неможливе без ізоляції від суспільства.

Саме такий вид покарання військовослужбовцю за невиконання ним наказу в умовах воєнного стану сприятиме запобіганню вчиненню не лише ним нових кримінальних правопорушень, а й іншими особами, і не створить у таких осіб впевненості у безкарності за відмову від виконання наказів командирів, а також відмову від захисту Батьківщини.

Враховуючи викладене суд не вбачає підстав для застосування ст. 69 КК України, а саме призначення більш м`якого покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , ніж передбачено законом, а саме службове обмеження для військовослужбовця, як просив захисник.

Окрім того, судом встановлено лише одну обставину, яка пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, а саме щире каяття.

Крім цього, встановлено, що вироком Ківерцівського районного суду Волинської області № 158/2626/24 від 20.08.2024 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено йому покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік, на підставі ст. 59-1 КК України встановлено йому такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; 4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Вказане покарання на день ухвалення вироку ОСОБА_3 повністю не відбув.

Відповідно до листа Луцького районного відділу №2 філії Державної установи «Центр пробації» за № 715/37/5/1-25 від 25.04.2025 року, станом на 25.04.2025 року ОСОБА_3 продовжує перебувати на обліку Луцького РВ №2, відбута частина покарання становить 6 місяців 25 днів.

Згідно ч.1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Отже, остаточне покарання ОСОБА_3 має бути призначене відповідно до ч.1 ст.71 КК України, з врахуванням правил ч.1 ст.72 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком до покарання, призначеного за цим вироком, виходячи з співвідношення одному дню позбавлення волі відповідає два дні пробаційного нагляду.

Цивільний позов відсутній.

Відповідно до ухвали Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 09.05.2025 року.

Речові докази відсутні.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

На підставі викладеного та керуючись статтями 349, 368, 373, 374, 615 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків, до покарання призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ківерцівського районного суду Волинської області № 158/2626/24 від 20 серпня 2024 року, і призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 30 днів.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з 15 год. 20 хв. 10.03. 2025 року

До набрання вироком законної сили, залишити засудженому ОСОБА_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, але не довше 60 (шістдесяти) днів з дня проголошення цього вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційною інстанцією.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

СуддяОСОБА_1