Виноградівський районний суд Закарпатської області
______________________________________________________________
Справа № 299/2936/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.06.2025 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі :

головуючого ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000324 від 03.08.2022 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, не працюючої, освіта середня, не одруженої, раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України

В С Т А Н О В И В:

У провадженні суду перебуває кримінальне провадження №0000324 від 03.08.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.1 ст.286-1 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_4 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, порушила правила безпеки дорожнього руху що заподіяло потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження, за наступних обставин.

Так, 03 серпня 2022 року близько 00 години 30 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «Маzdа 323» реєстраційний номер Угорської республіки НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Українська в с. Онок, Берегівського району в напрямку вул. Польова с. Онок, Берегівського району, зі швидкістю близько 50 км/годину, в порушення вимог 2.3 (б) «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: ...б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну... і не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі...»; п.12.3 «У разі виникнення перешкоди або небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди» та п. 1.10 (в частині визначення поняття «перешкода для руху») Правил дорожнього руху України, діючи злочинно недбало, не передбачаючи можливості настання суспільно - небезпечних наслідків, хоча повинна була та могла їх передбачити, проявила безпечність та неуважність у темну пору доби, не стежила за дорожньою обстановкою, внаслідок чого, біля будинку №32 по вул. Українська в с. Онок, Берегівського району, передньою правою частиною керованого нею автомобіля марки «Маzdа 323» реєстраційний номер Угорської республіки НОМЕР_1 , допустила наїзд на пішохода ОСОБА_5 , яка рухалася у попутному з нею напрямку руху з правого краю проїжджої частини дороги.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді синців та саден шкірних покровів в ділянці куприка саден шкірних покровів правого надпліччя та обох ліктьових суглобів по розгинальній поверхні, які не спричинили розладу здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності і по цій ознаці, відповідно п. 2.3.2.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року відноситься до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності; закритого компресійно - уламкового перелому першого поперекового хребця, як не являється небезпечним в момент спричинення, і по цій ознаці, згідно з пунктом 2.2.1/в «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» кваліфікується як тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості, і є в прямому причинно - наслідковому зв`язку з ДТП, що мала місце 03.08.2022 року.

Згідно висновку експерта № 118/08 від 15.08.2022 року у даній дорожній ситуації водій автомобіля марки «Маzdа 323» реєстраційний номер Угорської республіки НОМЕР_1 ОСОБА_4 , повинна була діяти у відповідності до вимог пунктів 2.3 (б), 12.3,12.4,12.9 «б» та 1.10 Правил дорожнього руху України.

Також, водій автомобіля марки «Маzdа 323» реєстраційний номер Угорської республіки НОМЕР_1 ОСОБА_4 мала технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_5 як шляхом своєчасного негайного застосування екстреного гальмування, так і шляхом безпечного маневру об`їзду ліворуч із заданого моменту виявлення перешкоди для руху.

Невиконання водієм ОСОБА_4 вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору, є умовами настання даної ДТП та знаходиться в прямому причинному зв`язку з наступившими наслідками ДТП, внаслідок якої потерпіла ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286-1 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

До суду подано угоду про примирення між потерпілою ОСОБА_5 , та обвинуваченою ОСОБА_4 від 17.06.2025 року, за ч.1 ст. 286-1 КК України, яку просили суд затвердити.

Відповідно до змісту вказаної угоди, обвинувачена ОСОБА_4 повністю та беззастережно визнає свою вину у вчиненому нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1КК України. У вказаній угоді сторони узгодили покарання обвинуваченій ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 286-1 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Також в угоді зазначені наслідки укладення та затвердження угоди сторонами кримінального провадження, а саме для обвинуваченої обмеження права на оскарження вироку відповідно до положень ст. ст. 394 та 424 КПК України та відмова від здійснення прав, передбачених пунктом 1 ч.4 ст. 474 КПК України.

Для потерпілої ОСОБА_5 обмеження права оскарження вироку відповідно до ст. ст. 394 та 424 КПК України з позбавленням права вимагати в подальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 , пояснила, що цілком розуміє свої права та наслідки укладення угоди, що передбачені ч.5 ст. 474, ст. 473 КПК України, які були роз`яснені їй судом під час судового засідання.

Також у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 погодилася в повному обсязі з обставинами кримінального правопорушення, повністю визнала свою вину у скоєнні вказаного кримінального правопорушення та надала судові згоду на призначення узгодженого покарання.

У судовому засіданні захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_6 , підтримав клопотання та просив затвердити угоду про примирення укладену між потерпілою та обвинуваченою. Додатково пояснив, що шкода завдана кримінальним правопорушенням відшкодована, потерпіла претензій до обвинуваченої немає Вказав, що наразі його підзахисна вагітна, про що свідчить довідка, що є обставиною, яка пом`якшує покарання та істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Обвинувачена раніше до кримінальної відповідальності не притягалася. Адмінправопорушень не вчиняла. Суспільний резонанс відсутній. ДТП відбулася в маленькому селі, обвинувачена та потерпіла є жителями цього села. Вони між собою примирилися.

Прямої заборони на укладення угоди у вказаній категорії кримінальних проваджень КПК не містить.

Судова практика з цього приводу дійсно неоднозначна. Однак наразі актуальна практика Верховного Суду щодо затвердження угод між обвинуваченим та потерпілим у кримінальних провадженнях за ч.1 ст.286-1 КК України, зводиться до того, що такі затверджені угоди залишаються в силі.

На підтведження цього додав заяву про приєднання судових рішень.

Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що цілком розуміє наслідки укладення та затвердження угоди, що передбачені п.2 ч.1 ст.473 КПК України, просила затвердити угоду про примирення, яку укладено добровільно,без жодного примусу чи тиску. Претензій морального та матеріального характеру до обвинуваченої немає.

Суд, на підставі пояснень потерпілої та обвинуваченої встановив, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства,примусу,погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин,ніж ті,що передбачені в угоді.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечив щодо затвердження угоди про примирення, оскільки її затвердження суперечить суспільним інтересам.

Кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_4 має подвійний об`єкт, зокрема і безпека дорожнього руху. Саме для посилення кримінальної відповідальності законодавцем було виокремлено в окремий склад злочину за ст.286-1 КК України. Також згідно ст.75 КК України, у разі вчинення злочину даної категорії обвинувачений не може бути звільнений з випробувальним терміном.

Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши умови укладення угоди про примирення, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у сторін угоди повне розуміння ними процесуальних прав, добровільності укладення, та відсутності обставин, які примусили їх укласти угоду, характеру висунутого ОСОБА_4 обвинувачення, виду і розміру покарання із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про примирення, суд дійшов висновку про те, що у даному кримінальному провадженні можливо затвердити надану угоду про примирення з огляду на наступне :

Судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_4 повністю розуміє свої права, визначені в ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені п.1 ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення щодо якого вона визнала себе винуватою, вид покарання, а також інші заходи, що будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди.

Також суд переконався, що укладення сторонами угоди про примирення є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно з вимогами ч. 3 ст.469 КПК України за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Під час перевірки угоди встановлено її відповідність вимогам КПК України, що закріплені в ст.471 цього Кодексу, можливість виконання обвинуваченим узятих на себе зобов`язань. Умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

З наданих матеріалів кримінального провадження вбачається, що дії обвинуваченої ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч.1ст.286-1КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вказане кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 відповідно до ст.67КК України, не встановлено.

Обставинами, які пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення вперше, добровільне відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди.

ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується позитивно.

Згідно довідки про ультразвукове дослідження від 12.05.2025 року ОСОБА_4 вагітна.

Так, згідно зі ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в загальній частині цього Кодексу.

Таким чином суд враховуючи дані про особу винної, яка:

повністю визнала свою вину, підтвердженням чого є заява про щире зізнання, щире каяття і активне сприяння у розкритті злочину, яка подана прокурору під час досудового розслідування (а.п.76-77),

раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, що вказує на те, що вона не є особою, небезпечною для суспільства (а.п.73),

позитивно характеризується за місцем проживання підтвердженням чого є харектеристика видана старостою Оноцького старостинського округу (а.п.70),

на обліку в лікаря нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, підтвердженням чого є довідка директора КНП «Виноградівська РЛ» (а.п.72),

згідно довідки про ультразвукове дослідження від 12.05.2025 року ОСОБА_4 вагітна,

наявність обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 зокрема, щире каяття (зокрема повністю усвідомила наслідки свого діяння, настання яких не бажала, зробила для себе відповідні висновки, повністю відшкодувала заподіяну потерпілій шкоду), активне сприяння розкриттю злочину, а також думку потерпілої, яка під час розгляду просила призначити обвинуваченій покарання не пов`язане з позбавленням волі, оскільки немає жодних претензій до неї. Вищенаведені пом`якшуючі обставини є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину.

У судовому засіданні обвинувачена ствердила про фінансову можливість сплати штрафу у разі призначення даного виду покарання.

Також судом при призначенні покарання обвинуваченій враховано довідку від 12.05.2025 року, яка свідчить про вагітність обвинуваченої.

З огляду на викладене, дані обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, і з урахуванням особи обвинуваченої, її ставлення до скоєного та, виходячи із положень ст.ст.50, 65КК України, дають підстави прийти до висновку щодо можливості і, на думку суду, необхідності, застосування положень ст.69 КК України призначення обвинуваченій покарання, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.1 ст.286-1КК України, у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Суд вважає, що саме таке покарання, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у виді штрафу, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченою, так і іншими особами, адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Саме таке покарання, на переконання суду цілком відповідає тяжкості, обставинам вчиненного кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої, відповідає цілям покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

На підставі вищевикладеного, суд доходить висновку про можливість затвердження угоди про примирення, та призначення ОСОБА_4 узгодженої сторонами міри покарання із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України.

Даючи оцінку доводам прокурора, щодо неможливості укладення угоди в кримінальних провадженнях примирення між потерпілим та обвинуваченим щодо двооб`єктних (багатооб`єктних) злочинів, суд виходить з того, що згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 06 грудня 2018 року (справа № 756/11661/17), згідно з якою при визначенні того, чи можна укладати угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим щодо двооб`єктних (багатооб`єктних) злочинів суд має не тільки керуватись вимогами статей 468, 469, 474 КПК України, а й встановити, чи не суперечить зміст такої угоди інтересам суспільства та чи забезпечено баланс інтересів сторін угоди про примирення.

Угода про примирення являє собою ключовий інструмент узгодження інтересів учасників кримінально-правового конфлікту та забезпечення їх балансу. Адже сторони шляхом компромісних і взаємовигідних рішень між собою адаптують норми права про примирення щодо конкретного випадку, чим задовольняють свої інтереси, а в результаті і суспільні інтереси. Вказане зазначено в Постанові Верховного Суду від 10.04.2025 року, справа №756/2340/23.

Крім цього, питання можливості укладення та затвердження угоди про примирення між обвинуваченим та потерпілим у кримінальних провадженнях за ч.1 ст.286 -1 КК України було предметом розгляду Верховного Суду і в інших справах (ухвала ВС від 28.04.2025 року справа №279/6292/24, ухвала ВС від 13.02.2025 року, справа №273/753/23), де Верховним Судом підтверджувалося можливість укладення та затвердження таких угод.

Верховним Судом фактично розглядалися аналогічні доводи прокурора, які він навів на заперечення затвердження угоди, і такі доводи спростовані.

За вказаних обставин, у даній конкретній ситуації, з врахуванням обставин справи, особи обвинуваченої, суд вважає за можливе затвердити угоду.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. Шкода потерпілому повністю відшкодована.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, на суму 4 000,00 грн, сплачено обвинуваченою в ході проведення досудового розслідування (а.п.105).

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Ухвалою Виноградівського районного суду від 10.08.2023 р, накладено арешт на речові докази, з метою їх збереження.

В силу вимог ст.174 КПК України в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба, оскільки судом прийнято рішення по суті, а тому слід скасувати арешт на речові докази

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 373-374, 468, 471, 473 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду про примирення від 17.06.2025 року, укладену між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченою ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України та призначити їй покарання із застосуванням ч.1 статті 69 КК України у виді штрафу в розмірі 3000 (трьох) тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Речові докази у кримінальному провадженні: автомобіль марки «Маzdа 323» реєстраційний номер Угорської республіки НОМЕР_1 , що зберігається на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів відділення поліції №1 Берегівського РОВП - повернути ОСОБА_4 .

Заходи забезпечення кримінального провадження №0000324 від 03.08.2022 року, вжиті ухвалою слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 10.08.2022 року у вигляді накладення арешту на речові докази скасувати.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити учасникам судового розгляду.

Вирок може бути оскаржений з підстав передбачених ст. 394 КПК України до Закарпатського апеляційного суду через Виноградівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

ГоловуючийОСОБА_1