В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/2370/24

Провадження № 1-кп/348/124/25

01 травня 2025 року Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянув у судовому засіданні в м. Надвірна Івано-Франківської області кримінальне провадження №0000166 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця російської федерації, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, який має неповнолітню дитину, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

прокурор ОСОБА_4 ,

захисник ОСОБА_5 ,

потерпіла ОСОБА_6 ,

встановив:

13.08.2024 приблизно о 22.00 ОСОБА_3 перебуваючи поблизу будинку №11 на вул. Кобринської у м. Надвірна Івано-Франківської області вчинив словесний конфлікт з потерпілою ОСОБА_6 , з якою перебував у близьких відносинах, під час якого, умисно завдав один удар кулаком в обличчя потерпілої від якого потерпіла впала. Внаслідок таких дій обвинуваченого у потерпілої утворилися тілесні ушкодження у вигляді забійної рани потиличної ділянки голови, яке за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, та синців обличчя, синця ділянки правого плечового суглоба, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. Такими діями, ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.2 ст.125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, яке спричинило короткочасний розлад здоров`я.

В ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку не визнав. Дав такі показання. З потерпілою він перебував у близьких стосунках. На час завдання потерпілій тілесних ушкоджень обвинувачений перебував вдома. Того дня після 18.00 години обвинувачений з дому не виходив. Осіб, які б могли це підтвердити немає, оскільки обвинувачений проживає один. Конфліктів між обвинуваченим та потерпілою не було, чому потерпіла стверджує, що саме обвинувачений завдав їй тілесні ушкодження не знає. Обвинувачений пояснив, що після всього намагався поговорити з потерпілою, але у ході розмови не поводився агресивно. Крім цього обвинувачений не може підтвердити, що саме він зафіксований на камері відеоспостереження поруч із потерпілою, оскільки обличчя чоловіка на відео не видно. Також обвинувачений зазначив, що у період завдання потерпілій тілесних ушкоджень у нього боліла нога, йому було важко ходити, а тому завдавати удари потерпілій ногами він не міг. Свідка ОСОБА_7 обвинувачений не знав. Після відновлення з`ясування обставин обвинувачений свої показання змінив, а саме: зазначив, що у період вчинення злочину їздив за викликом у ІНФОРМАЦІЯ_2 . Хоча повістка йому була виписана на 11.08.2024, але він їздив туди також 13.08.2024 і повернувся додому о 21.00.

Потерпіла ОСОБА_6 дала такі показання. У 2023 році вона з обвинуваченим перебувала у близьких стосунках, які згодом припинилися. Однак обвинувачений продовжував приходити за місцем проживання потерпілої. Так, 08.08.2024 обвинувачений у стані алкогольного сп`яніння прийшов за місцем проживання потерпілої і намагався зламати двері, щоб увійти в квартиру. Потерпіла викликала поліцію. 13.08.2024 ввечері потерпіла гуляла з малолітнім сином поблизу свого будинку. В той час на подвір`ї потерпіла більше нікого не бачила. Потім до них підійшов обвинувачений, який перебував у стані алкогольного сп`яніння і попросив забрати заяву з поліції. Потерпіла відмовилася. Після цього обвинувачений завдав потерпілій удар по обличчю від якого потерпіла впала, а обвинувачений продовжував її бити. Внаслідок удару в обличчя у потерпілої тріснула шкіра на щоці з внутрішньої сторони. У ротовій порожнині було багато крові. Дитина налякалася і почала плакати. Коли обвинувачений пішов потерпіла піднялася у квартиру, заспокоїла дитину. Потім зателефонувала мамі. Мама їй порадила звернутися в поліцію. Оскільки було вже пізно, потерпіла вклала спати дитину, а наступного дня вранці звернулася за медичною допомогою. Медичні працівники повідомили поліцію. Зазначила, що не повідомила поліцію відразу, оскільки працівники поліції неналежно реагували на її заяви та не проводили розслідування випадків домашнього насильства. На даний час потерпіла з обвинуваченим жодних стосунків не підтримує, обвинувачений більше протиправних дій щодо потерпілої не вчиняє.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 зазначила, що доводиться мамою потерпілій. Свідку відомо, що обвинувачений зустрічався з потерпілою певний час. Восени 2023 року потерпіла зателефонувала свідку і розповіла, що обвинувачений її побив. Свідок приїхала до потерпілої. Потім вони викликали поліцію, обвинувачений втік. Через деякий час він почав погрожувати потерпілій. Такі випадки були частими. Поліцію викликали, але поліція належно не реагувала на виклики. Такі дії обвинувачений вчиняв у присутності дитини. Це негативно впливає на здоров`я дитини з інклюзією. 08.08.2024 потерпіла зателефонувала і повідомила, що обвинувачений намагався проникнути у квартиру, понищив двері. Поліцію викликали, але 13.08.2024 обвинувачений намагався схилити потерпілу забрати заяву з поліції. Коли потерпіла відмовилася, обвинувачений її побив. Свідок особисто цього не бачила, однак спілкувалася з потерпілою по телефону безпосередньо після побиття. Потерпіла була налякана і засмучена. Свідок порадила потерпілій звернутися наступного дня у поліцію. Наступного дня вранці потерпіла привезла дитину до свідка і поїхала в лікарню. Свідок бачила у потерпілої синці, надірване вухо з правої сторони.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , пояснив що працює лікарем-травматологом. До нього на прийом у першій половині дня прийшла потерпіла, як пригадує свідок, це було приблизно о 12.00. Вона була засмучена, плакала. Свідок відповідно до медичного протоколу надав потерпілій медичну допомогу: промив рани, почистив, наніс шви. Свідок не пригадує чи потерпіла повідомила ім`я особи, яка завдала їй тілесні ушкодження, однак точно пригадує, що потерпіла вказала причиною виникнення тілесних ушкоджень побиття. Після цього медична сестра викликала поліцію.

Відповідно до протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 14.08.2024, слідчий СВ Надвірнянського РВП ОСОБА_10 о 13.03 годині прийняла усну заяву від ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення, відповідно до якої вона повідомила, що обвинувачений вчинив із потерпілою словесний конфлікт у ході якого завдав їй тілесні ушкодження. Складанню даного протоколу передувало телефонне повідомлення на лінію 102 від медичного працівника Надвірнянської ЦРЛ, яке було здійснене о 12.28 14.08.2024, щодо звернення ОСОБА_6 за медичною допомогою у зв`язку з тілесними ушкодженнями, які за словами потерпілої завдав ОСОБА_3 .

Згідно з висновком експерта від 21.08.2024 №171 у ході проведення судово-медичної експертизи у ОСОБА_6 виявлено такі тілесні ушкодження: забійна рана потиличної ділянки справа, синці обличчя, синець ділянки правого плечового суглобу, які отримані від дії тупих твердих предметів та можуть відповідати даті утворення 13.08.2024. Зазначені ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень. Характер і локалізація вказаних тілесних ушкоджень не виключають можливості їх утворення від ударів руками і ногами у вказані анатомічні ділянки в кількості не менше 4 фізичних контактних дій.

Згідно з висновком експерта від 04.09.2024 №181/171-Д у ході проведення додаткової судово-медичної експертизи тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_6 : у вигляді забійної рани потиличної ділянки голови відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я; у вигляді синців обличчя, синця ділянки правого плечового суглобу - до легких тілесних ушкоджень.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 23.08.2024, який було проведено поблизу будинку №11 на вул. Кобринської у м. Надвірна, було здійснено огляд місця, де відбулося побиття потерпілої у ході якого не було вилучено жодних речових доказів чи слідів вчинення кримінального правопорушення. На місці події є багато зелених насаджень, які обмежують оглядовість, що підтверджується фотографіями, які є додатком до протоколу огляду.

Згідно з відеозаписом з камери зовнішнього спостереження, яка розташована на вул. Руднєва, 21 у м. Надвірна, встановлено, що 25.08.2024 о 17.24 особа візуально схожа на обвинуваченого ОСОБА_3 підійшла до особи, візуально схожої на потерпілу ОСОБА_6 , яка у той час гуляла з малолітнім сином. Після короткої розмови у ході якої кілька разів обвинувачений намагався обняти потерпілу, потерпіла з дитиною пішла, обвинувачений пішов за нею і схопив потерпілу за руку. Потім до них почали підходити перехожі і потерпіла з сином пішли. На відео видно також, що особа, яка візуально схожа на обвинуваченого помітно припадає на праву ногу при ходьбі.

Згідно з відповіддю від 10.04.2025 №1/1129 ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив, що обвинувачений у серпні 2024 року брав участь у заходах щодо призову на військову службу по мобілізації. Інформація про дні коли обвинувачений перебував у РТЦК відсутня, адже з того часу минуло 8 місяців. ВЛК обвинувачений пройшов 10.08.2024 та не був призваний на військову службу за станом здоров`я. Крім цього, обвинуваченого на 17.00 11.08.2024 викликали у РТЦК, що підтверджується повісткою (арк.спр. 124).

В судовому засіданні були досліджені докази, що характеризують особу обвинуваченого: довідка про неперебування на обліку у лікаря-психіатра та про неперебування на обліку у лікаря-нарколога; вимога про відсутність судимостей; характеристика з місця проживання обвинуваченого, згідно з якою скарг на обвинуваченого не надходило до органу місцевого самоврядування; згідно з довідкою ВЛК №100/24/1881 ОСОБА_3 страждає на невропатію малогомілкового нерва справа у вигляді парезу правої стопи, чутливими розладами з помірним порушенням рухової функції правої нижньої кінцівки, консолідований перелом нижньої третини великогомілкової кістки з незначним порушенням її функції з невилученою металоконструкцією, у зв`язку з чим проходив лікування, що також підтверджується медичною документацією, яка була надана стороною захисту,

Таким чином, у ході судового розгляду належними, допустимими та достовірними доказами, які у своїй сукупності є достатніми доведено винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку поза розумним сумнівом. Доводи сторони захисту щодо невинуватості обвинуваченого повністю спростовуються доказами, які були досліджені у ході судового розгляду.

Так, стороною захисту не надано суду доказів того, що у час вчинення кримінального проступку (о 22.00 13.08.2024) обвинувачений перебував у ІНФОРМАЦІЯ_3 . Крім цього, обвинувачений у ході судового розгляду неодноразово змінював свої показання у цій частині. А саме спершу обвинувачений заявляв, що 13.08.2024 приїхав додому з м. Івано-Франківськ о 18.00 і більше з дому не виходив. Потім свої показання змінив і стверджував, що повернувся додому о 21.00. Така суперечність у показаннях ставить під сумнів їх достовірність. Крім цього, кримінальний проступок було вчинено о 22.00, тому навіть якщо обвинувачений дійсно о 21.00 повернувся з м. Івано-Франківська це все ж не виключає можливість вчинення ним кримінального проступку щодо потерпілої.

У ході судового розгляду як обвинувачений, так і потерпіла підтвердили, що перебували у близьких стосунках, які згодом припинили. Однак захисник зазначив, що на запитання суду обвинувачений відповів, що перебував у близьких стосунках з потерпілою, оскільки не зрозумів запитання. Насправді, він з потерпілої разом не проживав та не був пов`язаний спільним побутом, а тому на думку сторони захисту наявність такої обставини, яка обтяжує покарання не доведена. Суд критично оцінює таке твердження захисника, оскільки обвинувачений за рівнем розвитку, віком та освітою не міг не зрозуміти запитання суду, яке не містило складної юридичної термінології.

Суд також вважає обґрунтованою позицію сторони захисту, відповідно до якої обвинуваченому було б складно зважаючи на стан здоров`я завдавати удари потерпілій ногами з урахуванням стану його здоров`я, оскільки це повністю підтверджено медичними документами, які у ході судового розгляду подала сторона захисту. Втім це не виключає можливості завдання ударів руками.

Слід також зазначити, що потерпіла у ході судового розгляду дала чіткі послідовні та достовірні показання, які підтверджуються іншими доказами, зібраними у ході дізнання. Ці показання вона не змінювала у ході судового розгляду та підтвердила, що 25.08.2024 саме обвинувачений вчинив із нею конфлікт, що зафіксований на відеозаписі. При цьому був присутній її малолітній син. Також візуально особа, яка зафіксована на відеозаписі схожа на обвинуваченого, при ходьбі припадала на ногу, що відповідає стану здоров`я обвинуваченого, а тому суд критично оцінює твердження захисника, що на відеозаписі поруч із потерпілою не обвинувачений. Крім цього, у ході допиту сам обвинувачений не заперечив, що на відеозаписі зафіксовано саме його. На запитання суду він зазначив, що відеозапис не чіткий.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, потерпілу, свідка та дослідивши письмові і речові докази, які долучені до матеріалів кримінального провадження, а також документи, що характеризують особу обвинуваченого, приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку за обставин, викладених в обвинувальному акті, доведена і його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст.125 КК України (умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я).

При призначенні ОСОБА_3 покарання, суд враховує характер вчиненого ним кримінального проступку, обставини вчинення кримінального проступку, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, сімейний стан, відсутність обставин, які пом`якшують покарання та обставину, яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебував у близьких відносинах.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що ОСОБА_3 слід визнати винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку та призначити покарання за вчинення кримінального проступку передбаченого ч.2 ст.125 КК України у межах санкції статті, у виді пробаційного нагляду.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Відповідно до ч.9 ст. 100 КПК України, речові докази, а саме: догоспітальний клінічний протокол на ім`я ОСОБА_6 та медичну карту амбулаторного хворого на ім`я ОСОБА_6 , які відповідно до постанови від 21.08.2024 визнані речовими доказами у кримінальному провадженні слід повернути у КНП «Надвірнянська ЦРЛ»; DVD-R диск, який відповідно до постанови від 25.08.2024 визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні слід залишити у матеріалах кримінального провадження.

Керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік, поклавши на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; а також встановити такі обмеження у спілкуванні, пересуванні та проведенні дозвілля: заборонити на приходити та перебувати за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , заборонити в будь-який спосіб контактувати з ОСОБА_6 .

Речові докази:

-догоспітальний клінічний протокол на ім`я ОСОБА_6 та медичну карту амбулаторного хворого на ім`я ОСОБА_6 - повернути у КНП «Надвірнянська ЦРЛ»;

-DVD-R диск - залишити у матеріалах кримінального провадження №0000166.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1