Справа № 297/1378/25
УХВАЛА

про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

30 квітня 2025 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000015 від 08 січня 2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, військовослужбовця вч НОМЕР_1 , раніше не судимого,

встановив:

Прокурор Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 звернувся з клопотанням до суду про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 строком на 60 днів із визначенням застави у розмірі 520 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 574 560 гривень.

Клопотання мотивовано тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 маючи умисел спрямований на незаконне переправлення за грошову винагороду

чотирьох громадян України через державний кордон України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, під час дії воєнного стану, достовірно знаючи про заборону виїзду за кордон громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, за попередньою змовою з ОСОБА_6 та з невстановленими досудовим розслідуванням особами, сприяв незаконному переправленню через державний кордон України громадян України: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця м. Первомайськ, Миколаївської області; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Бахмут, мешканця АДРЕСА_3 ; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешканця АДРЕСА_4 , за наступних обставин.

Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці

ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 домовились з невстановленою досудовим розслідуванням особою про організацію їх незаконного перетину державного кордону України поза межами пункту пропуску за грошову винагороду.

У подальшому, на початку лютого 2025 року (не пізніше 03.02.2025 року) за

вказівкою невстановленої досудовим розслідуванням особи ОСОБА_11 ,

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 приїхали в м. Виноградів Закарпатської області, де очікували на особу, яка за грошову винагороду у розмірі від 7600 доларів США до 11000 доларів США за одну людину, безпосередньо переправить їх через державний кордон України.

Близько 17:50 год. 03.02.2025 року ОСОБА_5 , перебуваючи у м. Виноградові

Закарпатської області, на власному автомобілі марки Mercedes-Benz моделі Vito

109 CDI, синього кольору, д.н.з НОМЕР_2 , діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, спільно з ОСОБА_6 , з метою незаконного переправлення ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 через державний кордон України, де в період з 17:50 годин по 18:20 годин, здійснив посадку вищевказаних осіб до свого автомобіля та повіз їх у напрямку прикордонного села Четфалва Берегівського району Закарпатської області з метою подальшого незаконного переправлення їх через державний кордон України.

Крім того, в той же час, близько 18:00 год. 03.02.2025 року ОСОБА_6 , діючи спільно з ОСОБА_5 , на невстановленому досудовому розслідуванні легковому автомобілі чорного кольору приїхав в м. Виноградів, де біля готелю назва якого досудовим розслідуванням не встановлена, здійснив посадку ОСОБА_10 до цього легкового автомобіля та почав рух в напрямку державного кордону, а саме в с. Четфалва Берегівського району. Доїхавши, на в центральну частину с. Четфалва по вул. Петефі, Берегівського району Закарпатської області, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 стали очікувати на прибуття ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які прибули до них близько 18:50 год. 03.02.2025 року.

Тоді ж, ОСОБА_5 діючи спільно з ОСОБА_6 , надали вказівки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 слідувати за ОСОБА_6 , з метою незаконного перетину державного кордону та який повинен був вказати маршрут незаконного перетину.

На виконання вказівки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 прослідували за ОСОБА_6 в напрямку державного кордону, який показував напрямок руху, однак протиправні дії ОСОБА_5 та ОСОБА_6 щодо організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України за грошову винагороду були припинені правоохоронними органами.

За викладених обставин ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, тобто у сприянні незаконному переправленню осіб через державний кордон України порадами, вказівками, наданням засобів, вчиненому щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

З огляду на викладене, 04.02.2025 року в порядку ст.ст. 276-278 КПК України

ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю підтверджується зібраними доказами та матеріалами кримінального провадження.

За вчинення кримінального правопорушення, у якому підозрюється

ОСОБА_5 передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років, і згідно із ст. 12 КК України дане правопорушення кваліфікується як тяжкий злочин.

Ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду у справі

№ 297/384/25 за клопотанням слідчого погодженого процесуальним прокурором у кримінальному провадженні стосовно підозрюваного ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 2 місяці до 05 квітня 2025 року включно із визначенням застави у розмірі 1 574 560 грн.

Ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду у справі

№279/384/25 від 03.04.2025 року раніше обраний ОСОБА_5 запобіжний захід продовжено. Визначений судом розмір застави не внесено. Строк дії ухвали про продовження запобіжного заходу - до 04.05.2025 року включно.

На теперішній час, визначена судом ОСОБА_5 застава не вносилась.

25.04.2025 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000015 від 08.01.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України направлено до Берегівського районного суду для розгляду по суті.

У вчиненні вказаного кримінального правопорушення обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , громадянин України, раніше не судимий.

За таких обставин, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 332 КК України, а саме у сприянні незаконному переправленню осіб через державний кордон України порадами, вказівками, наданням засобів, вчинене щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 9 років.

Водночас, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, запобігання продовженню злочинної діяльності та можливого ухилення від суду виникла необхідність в продовженні раніше обраного обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, для досягнення мети і завдань кримінального провадження, на даний час у сторони обвинувачення виникла необхідність у продовженні застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого.

Така потреба обумовлена наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5

ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого покладається необхідність запобігання спробам:

- переховуватися від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), що підтверджується, тим що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 9 років, у зв?язку із чим розуміючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, оцінивши негативні наслідки переховування як менш несприятливі, ніж обмеження, пов?язані з триманням під вартою як запобіжним заходом або відбуванням покарання.

- крім того, з обставин кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 , будучи особою, яка на підставі статутів Збройних Сил України, Присяги взявши на себе зобов?язання знаходитися на території місця дислокації свого військового підрозділу або у місці, визначеному його командирами, сумлінно і чесно виконувати військовий обов?язок, накази командирів, неухильно дотримуватись Конституції і законів України, зберігати державну і військову таємницю, порушив ці зобов?язання. Вказане також має стати підставою для того аби визнати, що більш м?який запобіжний захід не може бути застосований до особи, яка своєю поведінкою вже продемонструвала зневагу до уповноважених осіб Збройних Сил України, під чиїм контролем мав знаходитися як підлеглий їм військовослужбовець.

- незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), що підтверджується тим, що обвинувачений має мотив та можливість внаслідок звання та посади в Збройних Силах України, а також наявних у нього навичок та знань, вплинути на свідків, які разом з ним проходять військову службу в одній військовій частині, що фактично створить умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків, у тому числі шляхом вмовляння, підкупу, залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій.

Також слід взяти до уваги, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.

Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п. 4 ч. 1 ст.

177 КПК України), що підтверджується тим, що обвинувачуваний розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, при цьому як військовослужбовець маючи певну підтримку серед інших військовослужбовців може вжити заходів самостійно або через інших осіб до знищення документів, що мають значення для кримінального провадження.

- вчиняти інші кримінальні правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК

України) підтверджується тим, що обвинувачуваний вчиняючи злочини, в умовах воєнного стану, фактично відмовився виконувати завдання, що потягне за собою перекладення його обов?язків на інших військовослужбовців, збільшення навантаження на них та посилення загрози їхньому життю. З огляду на це, а також те, що обвинувачуваному загрожує покарання до 9 років позбавлення волі, з метою ухилення від покарання у разі визнання його винним або від кримінального переслідування існує реальна можливість вчинення останнім злочину, передбаченого ст. 408 КК України («Дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби, а також нез?явлення з тією самою метою на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу»).

У клопотанні прокурор також зазначає, що обвинувачений не має захворювань, що включені до додатку №13 «Перелік хвороб, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання», затвердженого наказом

Міністерства охорони здоров?я № 1348/5/572 від 15.08.2014 «Про затвердження

Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі», тобто він є особою, яка не має протипоказань до утримання під вартою.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 обізнаний у способах незаконного перетину державного кордону України і має зв?язки з особами, які за грошову винагороду сприяють зацікавленим особам у незаконному перетині державного кордону, що свідчить про реальну можливість у підозрюваного покинути територію України і переховуватися від правоохоронних органів та суду на території іноземних держав.

Отже, ризики викладенні у клопотанні про продовження строку тримання під вартою під час досудового розслідування не зменшились.

Крім того, згідно листа ТУ ДБР м. Мелітополь ОСОБА_5 самовільно залишив розташування військової частини.

Зважаючи на викладене, залишивши ОСОБА_5 на волі, або обравши щодо нього запобіжний захід, не пов?язаний із позбавленням волі, матимуть місце ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у даному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання про продовження строку дії тримання під вартою підтримав. Вказав при цьому, що у зв`язку з тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченому, та враховуючи той факт, що інкриміновані йому кримінальні правопорушення він вчинив під час іспитового строку, вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшились, обвинувачений може переховуватись від суду, незаконного впливати на свідків, інший більш м`який запобіжний захід не забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Захисник ОСОБА_4 вважав клопотання необґрунтованим. Вважав, що для додержання процесуальних обов`язків до обвинуваченого слід застосувати цілодобовий домашній арешт з використанням електронних засобів контролю.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника.

Заслухавши думку сторін та перевіривши матеріали клопотання, вважаю, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Метою і підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При розгляді клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п. 3,4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Зокрема при розгляді клопотання суд оцінює підстави для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з урахуванням конкретних обставин справи.

Крім цього, враховуючи практику Європейського суду та положення ч. 1 ст. 178 КПК України, при розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою, суд бере до уваги характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. Як зазначено в п. 111-112 Рішення ЄСПЛ «Белеветський проти росії» - обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п. 4 ст. 5 Конвенції.

Як зазначено в Рішенні ЄСПЛ "Александер Макаров проти Росії" національні органи влади зобов`язані проаналізувати особисті обставини особи докладніше та навести на користь тримання її під вартою конкретні підстави, підкріплені встановленими в судовому засіданні доказами.

Суд, в свою чергу повинен ретельно дослідити наявні докази вказаних ризиків, проаналізувати, дати належну оцінку в кожній конкретній справі. Це узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі «Кобець проти України» зазначив, що «Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (також рішення у справі «Авшар проти Туреччини». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

В той же час згідно із практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Так, з обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 332 КК України, а саме у сприянні незаконному переправленню осіб через державний кордон України порадами, вказівками, наданням засобів, вчинене щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, що відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів та передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю строком до трьох років з конфіскацією майна.

Отже, з метою уникнення такої відповідальності обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також суд бере до уваги те, що обвинувачуваному, який є військовослужбовцем, загрожує покарання до 9 років позбавлення волі, з метою ухилення від покарання у разі визнання його винним або від кримінального переслідування існує реальна можливість вчинення останнім злочину, передбаченого ст. 408 КК України («Дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби, а також нез?явлення з тією самою метою на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу»).

Таким чином, ризики викладені у клопотанні про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшились.

Ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду стосовно ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 05 квітня 2025 року включно із визначенням застави у розмірі 1 574 560 грн., а в подальшому продовжено до 04.05.2025 року включно.

Суд, з огляду на вказане, вважає необхідним констатувати також особисті обставини життя обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_5 , згідно військового квитка, є військовослужбовцем, раніше не судимий, є учасником бойових дій.

У зв`язку з наведеним, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із строком на 60 днів є обґрунтованим.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

У зв`язку з наведеним, суд дійшов до висновку, що клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 строком на 60 днів є обґрунтованим.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.

Судом встановлено, що обвинувачений під час служби у Збройних силах України наказом Всеукраїнського об`єднання «Країна» від 05.07.2023 року № 7КБ нагороджений медаллю «За оборону рідної держави», Указом Президента України від 31.05.2022 року №370 за виявлені мужність і відвагу при захисті Вітчизни нагороджений медаллю "Захиснику Вітчизни". У 2023 році за мужність і героїзм, вірність військовій присязі, українському народові та з нагоди Дня ракетних військ і артилерії нагороджений грамотою Виноградівської міської ради.

Згідно витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи має матір, яка являється інвалідом 3 групи.

Згідно медичної характеристики у 2022 році два рази знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні в Військово-медичному клінічному центрі СР військова частина НОМЕР_3 , АДРЕСА_5 з діагнозом вогнепальне осколкове сліпе поранення.

Відповідно до характеристики з місця служби (вч НОМЕР_1 ), обвинувачений характеризується позитивно.

Отже, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 183 КПК України, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується та з урахуванням майнового та сімейного стану обвинуваченого, який неодружений, є військовослужбовцем, нагороджений медалями за проявлену мужність та відвагу при захисті Вітчизни, суд вважає за необхідне при продовженні строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень, у передбаченому п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, у меншому розмірі, ніж пропонується прокурором

При цьому, суд вважає, що в разі внесення обвинуваченим застави, на нього слід покласти обов`язки, передбачені п. п. 1-3 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: 1) прибувати за першим викликом до суду; 2) не відлучатись за межі Берегівського району без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Керуючись ст. ст. 132, 176-178, 183, 194, 196-197, 199 КПК України, суд

ухвалив:

Клопотання прокурора Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000015 від 08 січня 2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 задовольнити .

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_1 , громадянину України, строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 29 червня 2025 року.

Строк дії ухвали закінчується 29 червня 2025 року о 17:20 год.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_5 розмір застави, достатньої для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у визначеному розмірі. У разі внесення застави у визначеному розмірі ОСОБА_5 повинен бути звільнений з-під варти. З моменту звільнення ОСОБА_5 з-під варти внаслідок внесення застави, він та заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

У разі звільнення ОСОБА_5 з-під варти внаслідок внесення застави покласти на нього наступні обов`язки: 1) прибувати за першим викликом до суду; 2) не відлучатись за межі Берегівського району без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Ухвала суду про продовження строку дії запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_12