Справа №295/6916/25
У Х В А Л А

24.05.2025 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду міста Житомира ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Житомирського РУП № 1 ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Коростишів Житомирської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , непрацюючого, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, в кримінальному провадженні № 0000789 від 22.05.2025, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до суду з указаним клопотанням, посилаючись на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 у достовірно невстановлений час, перебуваючи на території СТО «Авто скло», що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Малинська, 10, маючи доступ до автомобіля ОСОБА_7 , а саме автомобіля марки «Kia Sportage», 2012 року випуску, в кузові сірого кольору з реєстраційним номером « НОМЕР_1 », який належить останньому, та який попередньо він залишив на ремонт в вказаному СТО, і в цей же день час та місці у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом, вартість якого становить понад двісті п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_5 , в період часу з 16.05.2025 по 20.05.2025, пересвідчившись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає і вони залишаються непоміченими, маючи ключі від вказаного автомобіля, сівши за кермо поїхав з території СТО до с. Березівка Житомирського району, а саме до місця свого проживання, де залишив автомобіль в гаражі, а в подальшому його розібрав на запчастини та частину з них продав іншій особі, спричинивши потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду у сумі 574000 грн. Таким чином, ОСОБА_5 незаконно заволодів автомобілем марки «Kia Sportage», 2012 року випуску, в кузові сірого кольору з реєстраційним номером « НОМЕР_1 », вартістю 574000 грн, що перевищує двісті п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, який належить ОСОБА_7 .

Клопотання обґрунтоване також наявністю ризиків передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризиків переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, експерта у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

У судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали клопотання з наведених у ньому підстав.

Підозрюваний та захисник заперечували проти застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказавши на необґрунтованість підозри та вказаних у клопотанні ризиків. При цьому захисник звернув увагу на незаконність затримання підозрюваного.

Заслухавши слідчого, прокурора, підозрюваного та захисника, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що в задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно відмовити та слід застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

За положеннями п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Також згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав, а відтак слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

22.05.2025 о 18-22 год. фактично органом досудового розслідування ОСОБА_5 було затримано та 23.05.2025 йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

У ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, зокрема: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_7 , протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 22.05.2025, протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 22.05.2025, протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 22.05.2025, протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 22.05.2025.

Згідно приписів ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , слідчий суддя враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При обранні запобіжного заходу слідчий суддя зважає на те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років, має міцні соціальні зв`язки, оскільки проживає за адресою: АДРЕСА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_10 , разом із малолітніми дітьми: сином ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочкою ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір`ю та бабусею згідно довідки-характеристики Виконавчого комітету Березівської сільської ради від 10.03.2025, є раніше не судимим, притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 289 КК України та наразі вирок Богунського районного суду міста Житомира від 22.05.2025 не набрав законної сили.

Варто зауважити, що існують усталені правові позиції ЄСПЛ, згідно з якими сама лише тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа, не може виправдовувати застосування найбільш суворого запобіжного заходу.

Водночас слідчим і прокурором не доведено, що застосування жодного із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти встановленим слідчим суддею ризикам, таким як переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків та потерпілого з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Тому слідчий суддя дійшов до висновку про необхідність застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання для забезпечення його належної процесуальної поведінки, що є достатнім для запобігання зазначеним ризикам.

Згідно ст. 181 КПК України домашній арешт полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосований до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

Підставою для затримання ОСОБА_5 згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, від 22.05.2025 зазначено передбачені п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України підстави, а саме якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин.

Відповідно до ч. 4 ст. 208, п. 6 ч. 3 ст. 42 КПК України підозрюваний має право вимагати перевірки обґрунтованості його затримання.

Стаття 29 Конституції України гарантує право кожної людини на свободу та особисту недоторканність і зазначає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 207 КПК України ніхто не може бути затриманий без ухвали слідчого судді, суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 176 КПК України затримання є тимчасовим запобіжним заходом, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом.

Як зазначено в ст. 208 КПК України, уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, у тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин; якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України.

Згідно зі ст. 209 КПК України особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

Відсутність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для затримання особи є однією з ознак вчинення незаконного затримання.

Поняття «безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення» як підстава для затримання хоча законодавчо не врегульоване, проте об`єктивно передбачає невеликий проміжок часу, який минув після скоєного злочину. Така норма в КПК України не має на меті встановлення будь-яких обмежень у часі уповноваженій на затримання особі, скільки кожна подія злочину та кожний випадок є різними та унікальними за обставинами. Однак у будь-якому випадку мова йде лише про кілька годин після вчинення кримінального правопорушення, а не про дні, місяці та роки. Водночас застосування поняття «щойно вчинила злочин» має місце тоді, коли часова й просторова ознаки перебування особи щодо події та місця вчинення кримінального правопорушення дають підстави запідозрити її в цьому, а тим більше якщо затримання проводиться потерпілим чи очевидцем події.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, затримання ОСОБА_5 було здійснено органом досудового розслідування 22.05.2025 о 18-22 год. фактично в порядку п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України без ухвали слідчого судді за обґрунтованою підозрою у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, в якому йому 23.05.2025 повідомлено про підозру. Втім, за змістом повідомлення про підозру, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення в період часу з 16.05.2025 по 20.05.2025, тоді як його затримання відбулося 22.05.2025, тобто як мінімум через два дні після події кримінального правопорушення, що не дає можливості стверджувати, що затримання підозрюваного мало місце безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення та не підтверджує наявності законних підстав для його затримання в контексті п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України.

Керуючись ст. ст. 42, 176-178, 181, 184, 193, 194, 196, 205, 27, 208, 395 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Житомирського РУП № 1 ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заборонити ОСОБА_5 залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 цілодобово до 20 липня 2025 року включно.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 такі обов`язки:

1) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

2) не відлучатися за межі населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання;

4) утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками в даному кримінальному провадженні.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі ухилення або невиконання покладених на нього даною ухвалою обов`язків, до нього буде застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту направити для виконання до Житомирського РУП № 1 ГУНП в Житомирській області та для контролю до Житомирської окружної прокуратури.

Строк дії ухвали - до 20 липня 2025 року включно.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оголошення повного тексту ухвали о 16-30 год. 27.05.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1