печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Печерського районного суду м. Києва клопотання старшого слідчого в ОВС Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0003003 від 22.05.2025,

УСТАНОВИВ:

У провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором - начальником першого відділу Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0003003 від 22.05.2025.

Клопотання обґрунтовує тим, що Третім слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві за процесуального керівництва Київської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0003003 від 22.05.2025 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.

Суть підозри сторона обвинувачення обґрунтовує наступним.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом начальника ГВМКЦ (ЦКГ) ДПС України (військова частина НОМЕР_1 ДПС України) від 01.07.2022 № 233-ос «Про особовий склад» підполковника медичної служби ОСОБА_7 призначено на посаду начальника клініки амбулаторно-поліклінічної допомоги та сімейної медицини - начальника поліклінічного відділення (з денним стаціонаром) - лікаря загальної практики.

Наказом начальника ГВМКЦ (ЦКГ) ДПС України (військова частина НОМЕР_1 ДПС України) від 27.12.2024 № 71-ОД «Про створення позаштатних постійно діючих комісій та призначення позаштатних спеціалістів у Головному Центрі на 2025 рік», ОСОБА_7 призначено головою позаштатної постійно діючої гарнізонної ВЛК.

Відповідно до посадової інструкції начальника клініки амбулаторно-поліклінічної допомоги та сімейної медицини - начальника поліклінічного відділення - лікаря загальної практики Головного військово-медичного клінічного центру (Центрального клінічного госпіталю) Державної прикордонної служби України, ОСОБА_7 зобов`язаний брати участь у роботі гарнізонної ВЛК та ЛЛК.

Таким чином, враховуючи п. 1 Примітки до ст. 364 КК України, п. 2 Примітки до ст. 368 КК України, ОСОБА_7 є службовою особою, яка займає відповідальне становище.

Наказом начальника Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України № 18-ОС від 12.01.2023 ОСОБА_8 призначено на посаду сестри медичної медичного пункту (на 15 ліжок).

Також, згідно з наказом Голови ДПС України від 16.11.2023 № 1658-ОС ОСОБА_4 призначено на посаду начальника Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України.

Як зазначено у клопотанні, незважаючи на обізнаність із вищевказаними вимогами законодавства, полковник ОСОБА_4 , будучи службовою особою органів Держприкордонслужби, перебуваючи на посаді начальника Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України, у порушення вимог зазначених нормативно-правових актів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з метою ухилитися від проходження військової служби в зоні ведення бойових дій, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 16.02.2025 вирішив вчинити корупційний злочин, а саме: надати голові позаштатної постійно діючої гарнізонної ВЛК Головного військово-медичного клінічного центру (Центрального клінічного госпіталю) Державної прикордонної служби України ОСОБА_7 неправомірну вигоду за видачу йому, ОСОБА_4 висновку ВЛК без фактичного її проходження, із прийняттям ВЛК рішення щодо його придатності до навчання у Національній академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького (заочна форма).

При цьому, з метою конспірації своїх злочинних дій та унеможливлення його викриття правоохоронними органами, ОСОБА_4 не пізніше 16.02.2025, перебуваючи на території Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України, за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, залучив у якості пособника до вчинюваного ним злочину сестру медичну медичного пункту (на 15 ліжок) Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України ОСОБА_8 , яка надала свою добровільну згоду. Пособницька роль ОСОБА_8 полягала в тому, що остання, за вказівкою ОСОБА_4 повинна була узгодити з ОСОБА_7 суму неправомірної вигоди, яку повинен був надати ОСОБА_4 , та можливість отримання ним висновку ВЛК без фактичного її проходження, із прийняттям ВЛК рішення щодо його, ОСОБА_4 придатності до навчання у Національній академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького (заочна форма), отримати від ОСОБА_4 неправомірну вигоду, передати її ОСОБА_7 разом із необхідними медичними документами ОСОБА_4 , отримати від ОСОБА_7 довідку ВЛК щодо придатності ОСОБА_4 для навчання у ВВНЗ ДПС України та передати її останньому.

Органом досудового розслідування встановлено, що у межах розробленого ОСОБА_4 злочинного плану, близько 08:00 18.02.2025, він, перебуваючи на території Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України, за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з метою ухилитися від проходження військової служби в зоні ведення бойових дій, передав ОСОБА_8 неправомірну вигоду в сумі 2 000 доларів США та медичні документи на своє ім`я для їх подальшої передачі в якості неправомірної вигоди ОСОБА_7 за отримання висновку ВЛК без фактичного її проходження, прийняття ВЛК рішення щодо його, ОСОБА_4 , придатності до навчання у Національній академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького (заочна форма).

У свою чергу, близько 09:00 18.02.2025, ОСОБА_8 , діючи як пособник ОСОБА_4 у межах раніше розробленого ним злочинного плану, перебуваючи у приміщенні Головного військово-медичного клінічного центру (Центрального клінічного госпіталю) Дежприкордонслужби, за адресою: м. Київ, вул. Ягідна, 58, у службовому кабінеті ОСОБА_7 , передала йому медичну документацію ОСОБА_4 та, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, надала йому, ОСОБА_7 , неправомірну вигоду у виді грошових коштів у розмірі 2000 доларів США (що згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на вказану дату становило 83110,80 грн.) за проходження діючим на той час командиром військової частини НОМЕР_2 ДПС України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військово-лікарської комісії без фактичного особистого її проходження із постановленням висновку ВЛК щодо його придатності для навчання у ВВНЗ ДПС України, яку ОСОБА_7 одержав.

У подальшому, ОСОБА_8 , діючи в межах раніше розробленого ОСОБА_4 злочинного плану, перебуваючи у приміщенні Головного військово-медичного клінічного центру (Центрального клінічного госпіталю) Дежприкордонслужби, за адресою: м. Київ, вул. Ягідна, 58, у службовому кабінеті ОСОБА_7 , 21.02.2025, близько 13 год 15 хв, отримала від ОСОБА_7 довідку ВЛК Головного військово-медичного клінічного центру (Центрального клінічного госпіталю) Дежприкордонслужби № 945 від 21.02.2025 щодо придатності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до навчання у Національній академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького (заочна форма) та його медичні документи, які в той же день передала ОСОБА_4 .

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у наданні службовій особі, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди за вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, дії з використанням наданої їй влади, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.

Обґрунтовуючи клопотання, слідчий вважає наявними підстави для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років з конфіскацією майна або без такої, а також наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

Слідчий вважає наявними ризики, передбачені статтею 177 КПК України, зокрема:

- ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, (переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду). Вказаний ризик обґрунтовується тим , що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, та знаючи про тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його судом винним, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду. При цьому необхідно врахувати те, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду у зв`язку з тим, що проходить службу у ДПС України, тобто, являться військовослужбовцем, перебуває у задовільному стані здоров`я;

- ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України (знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення). Вказаний ризик обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 , перебуваючи у змові з ОСОБА_7 , підозрюваним в одержанні неправомірної вигоди у іншому кримінальному провадженні - начальником клініки амбулаторно-поліклінічної допомоги та сімейної медицини - начальником поліклінічного відділення - лікаря загальної практики Головного військово-медичного клінічного центру (Центрального клінічного госпіталю) Державної прикордонної служби України та головою гарнізонної ВЛК може отримати доступ до документації, пов`язаною із видачею указаних вище медичних документів та може вжити заходів щодо її спотворення або знищення, що у подальшому може призвести до втрати доказів у кримінальному провадженні;

- ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні). Вказаний ризик обґрунтовується тим, що підозрюваний ОСОБА_4 та свідки у кримінальному провадженні, яких необхідно встановити та допитати є військовослужбовцями, які проходили службу в одній військовій частині, в силу виконання своїх обов`язків будуть взаємодіяти між собою, а також можуть проживати поряд та спілкуватися один з одним. Крім того, наразі ОСОБА_4 проходить військову службу у Адміністрації ДПС України - вищому органі військового управління по відношенню до військової частини НОМЕР_2 ДПС України та ГВМКЦ ДПС України, а тому може мати вплив на працівників в/ч НОМЕР_2 та ГВМКЦ ДПС України;

- ризик передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України (перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином). Вказаний ризик обґрунтовується тим, що оскільки досудове розслідування триває, на даний час не виконані всі слідчі та процесуальні дії, спрямовані на отримання та перевірку доказів, а тому ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може вчиняти ряд дій, для того щоб уникнути кримінальної відповідальності, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

- ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (вчинити інше кримінальне правопорушення). Вказаний ризик обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 є військовослужбовцем, що обумовлює ймовірність вчинення ним військового кримінального правопорушення пов`язаного з ухиленням від виконання обов`язків військової служби, у разі переховування ним від органу досудового розслідування та/або суду.

Таким чином, як указано в клопотанні, враховуючи тяжкість та специфіку кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , дані про особу підозрюваного, з метою забезпечення виконання процесуальних обов`язків та запобігання наведеним у клопотанні ризикам до нього необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання з викладених у ньому підстав, просив його задовольнити, зазначивши при цьому, що інші, більш м`які запобіжні заходи, не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Захисник заперечував щодо задоволення клопотання, з огляду на те, що ризики, зазначені у клопотанні та на які посилався прокурор в судовому засіданні, стороною обвинувачення не доведено, підозра необґрунтована. Просив урахувати, що підозрюваний має на утриманні двох неповнолітніх дітей, міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, тому просив відмовити у задоволенні клопотання.

Підозрюваний підтримав думку захисника.

Вивчивши клопотання, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов такого висновку.

02.06.2025 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Завадинці Городоцького р-ну Хмельницької обл., громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя встановив, що дані, які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, підтверджується долученими до матеріалів клопотання доказами, зібраними у ході досудового розслідування, зокрема:

- повідомленням Головного відділу забезпечення внутрішньої та власної безпеки «Центр» Державної прикордонної служби України від 17.12.2024 про виявлення ознак кримінального правопорушення;

- протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 17.03.2025 № 16.1/282т;

- протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 17.03.2025 № 16.1/283т;

- протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 17.03.2025 № 16.1/284т;

- протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 17.03.2025 № 16.1/285т;

- протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 17.03.2025 № 16.1/286т;

- показаннями ОСОБА_8 ;

- протоколом огляду мобільного телефону ОСОБА_8 від 24.05.2025;

- протоколом обшуку службового кабінету ОСОБА_7 від 16.05.2025;

- іншими матеріалами кримінального провадження, зібраними під час досудового розслідування у своїй сукупності.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Пункт перший статті 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

У даному випадку слід брати до уваги те, що відповідно до статті 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та який застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Така позиція Конституційного Суду України узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні по справі «Ігнатов проти України» від 15.12.2016 вказав, що судовий контроль на новій процесуальній стадії при продовженні дії запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, має відбуватися з обґрунтуванням підстав такого продовження (пункт 36)

Відповідно до частини шостої статті 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. У ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Частиною другою статті 29 Конституції України проголошено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Рішенням Конституційного Суду України від 23.11.2017 № 1-р/2017 встановлено, що обґрунтованість застосування запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, зокрема домашнього арешту та тримання під вартою, має піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу, періодично об`єктивним та неупередженим судом на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за яких вказані запобіжні заходи застосовуються, у тому числі при закінченні досудового розслідування, коли деякі ризики вже можуть зникнути.

Згідно з положеннями частини третьої статті 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Згідно зі статтею 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

Відповідно до частини першої статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Ураховуючи, що відповідно до частини п`ятої статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування (рішення у справі «Феррарі-Браво проти Італії»).

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які наведені у клопотанні слідчого та доданих матеріалах та з того, що слідчий суддя на даному етапі провадженні не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані, у слідчого судді є всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, інкримінованого йому стороною обвинувачення.

Аналіз представлених доказів зв`язують підозрюваного з певним злочином на даному етапі, хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

Відтак, на даний час у кримінальному провадженні існують обставини, з якими закон пов`язує можливість перебування особи під одним із запобіжних заходів, передбачених статтеею 176 КПК України.

Вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу, слідчий суддя враховує не тільки положення, які передбачені КПК України, а й вимоги пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клоот проти Бельгії» («Cloot v. Belgium», § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» (Murray v. the United Kingdom), рішення від 28.10.1994, зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.

У той же час, слідчий суддя не може у повній мірі погодитися з існуванням ризиків, про які вказує слідчий, з огляду на таке.

Як указує сторона обвинувачення, враховуючи те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років з конфіскацією майна або без такої, він може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, що повністю підтверджує ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Проте, стороною обвинувачення в обґрунтування ризику переховування підозрюваного не надано слідчому судді доказів на підтвердження наявності такого ризику.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно з частиною п`ятою статті 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» (Boicenco v. Moldova) № 41088/05, рішення від 11.07.2006 - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав, з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу» (аналогічні справи: «Беччієв проти Молдови», «Сарбан проти Молдови»).

Крім того, дане твердження кореспондується з рішенням Конституційного Суду України від 08.07.2003 № 14-рп / 2003, згідно з яким тяжкість злочину законом не визначається як обов`язкова підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту.

У рішеннях Європейського суду з прав людини «Летельє проти Франції» від 26.06.1991, «Мамедова проти росії» від 01.06.2006, а також правових позицій, викладених у пункті 80 рішення у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, та у рішенні у справі «Тодоров проти України» від 12.01.2012, визначено принцип призначення альтернативного запобіжного заходу, згідно з яким «для тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою».

Відповідно до правової позиції, викладеній у листі ВССУ від 04.04.2013 № 511-550/0/4-13, тяжкість обвинувачення не може слугувати єдиним обґрунтуванням застосування тримання під вартою, тому судам, окрім кваліфікації, слід визначати ризики (стаття 177 КПК України), інакше судові рішення щодо застосування, продовження тримання під вартою не відповідають вимогам практики ЄСПЛ і нормам КПК України.

Ризик того, що підозрюваний може знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин справи, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами (рішення Європейського суду з прав людини «Беччієв проти Молдови»).

Згідно з наданими слідчим документами, речові докази у справі перебувають на зберіганні у сторони обвинувачення та не передавались на зберігання фізичним особам. Тому зазначений вище прокурором ризик в судовому засіданні не підтверджений.

Щодо ризику незаконно впливати на свідків або інших осіб (зокрема працівників в/ч НОМЕР_2 та ГВМКЦ ДПС України а. с. 13) у цьому кримінальному провадженні, то слідчий суддя звертає увагу на те, що у прохальній частині клопотання слідчим, а у судовому засіданні прокурором не наведено конкретний перелік осіб із зазначенням їх процесуального статуту, зокрема те, що вказані особи є свідками, підозрюваними чи мають інший статус у даному кримінальному провадженні, як то передбачено КПК України. Пункт 4 частини п`ятої статті 194 КПК вимагає визначення конкретних осіб із зазначенням їхнього процесуального статусу.

Ризик перешкоджання підозрюваним кримінальному провадженню іншим чином не містить в собі ґрунтовних тверджень на можливість вчинення таких дій та приймається слідчим суддею як припущення сторони обвинувачення.

Ризик вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення, згідно з наданими сторонами судового провадження відомостями про особу підозрюваного також не підтверджується. Не підтверджено документами, довідками про те, що особа вже притягувалась до кримінальної відповідальності, була засуджена, має незняту чи непогашену судимість, схильна до протиправної поведінки, притягувалась до адміністративної відповідальності, інформацією про зловживання наркотичними засобами чи алкоголем.

Крім того, невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, не може бути тією обставиною, яка б вказувала на необхідність тримання підозрюваного під вартою. На вказані обставини також звертає увагу і Європейський суд з прав людини у справі «Клішин проти України» від 23.02.2012, зазначаючи, що підстави для тримання під вартою мають бути підтверджені фактами. Небажання особи зізнатися чи дати «потрібні показання» не можуть бути підставами для тримання під вартою (рішення у справі «Сокуренко проти рф» від 10.01.2012 §83). Відповідно до рішення у справі «Биков проти рф» від 10.03.2009, тягар доказування у цих питаннях не повинен перерозподілятися так, щоб на затриману особу покладався обов`язок доводити наявність підстав для її звільнення.

За викладених обставин убачається, що клопотання не містить переконливого обґрунтування доводів сторони обвинувачення про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, а відтак застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є непропорційними легітимній меті, яка ставиться до їх застосування.

Долучені до клопотання докази містять дані щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого діяння та частково підтверджують ризики, проте в своїй сукупності це не може переконливо свідчити про наявність підстав для застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу, а відтак слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

У пункті 10 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 № 511-550/0/4-13 суд конкретизував положення пунктів 3-8 частини першої статті 178 КПК України. Так, встановлення віку передбачає з`ясування, чи є особа неповнолітньою або похилого віку, стану здоров`я - наявності тяжких хвороб, інвалідності, нездатності самостійно пересуватися. Міцність соціальних зв`язків підозрюваного (обвинуваченого), у тому числі наявність у нього родини й утриманців потребує з`ясування сімейного стану цієї особи, стану здоров`я членів його сім`ї, кількості й віку дітей, строку фактичного проживання в цій місцевості тощо. Ураховуючи репутацію підозрюваного (обвинуваченого), слідчий суддя, суд зобов`язаний проаналізувати матеріали сторін кримінального провадження, об`єктивно оцінити надані характеристики на цю особу з місця роботи, навчання, проживання; дані, що свідчать про перебування підозрюваного (обвинуваченого) на обліку в наркологічному, психоневрологічному диспансері тощо. Встановлення майнових статків передбачає з`ясування наявності належного цій особі нерухомого майна за місцем проживання та інших місцевостях, транспортних засобів, грошових банківських вкладів, їх розміру. При з`ясуванні сімейного стану має значення наявність як батьківської, так і власної родини, оскільки у підозрюваного (обвинуваченого) можуть бути члени сім`ї, які потребують його догляду. Водночас слід встановлювати, чи підтримує ця особа із родиною позитивний емоційний зв`язок.

Вивченням особи підозрюваного ОСОБА_4 , встановлено, що він ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Завадинці Городоцького р-ну Хмельницької обл., громадянин України, РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки та позитивно характеризується.

Разом з цим, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, принципів публічності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, слідчий суддя, з метою забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, у зв`язку з тим, що в ході розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри та частково доведено актуальність ризиків на даний час, передбачених статтею 177 КПК України, дійшов висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання у межах строку досудового розслідування кримінального провадження № 0003003 від 22.05.2025, з покладенням на нього процесуальних обов`язків, визначених частиною п`ятою статті 194 КПК України, строк дії яких визначити до 14.07.2025 включно.

Питання щодо доведеності вини підозрюваного ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильності кваліфікації дій останнього, слідчим суддею під час розгляду даного клопотання не вирішувались, оскільки вказане підлягає дослідженню під час досудового розслідування або розгляду кримінального провадження по суті.

Керуючись статтями 3, 8, 21, 29, 55, 129, 129-1 Конституції України, статтями 2, 9, 22, 176-178, 183, 184, 193, 194, 196, 197, 205, 309, 532, 534 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, у межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні, а саме до 14.07.2025 включно.

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_4 виконувати процесуальні обов`язки, визначені частиною п`ятою статті 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора та/або слідчого судді, суду за першою вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора та/або слідчого суддю, суд про відлучення з Київської області;

- повідомляти слідчого, прокурора та/або слідчого суддю, суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Контроль за виконанням ухвали слідчого судді покладається на слідчого у кримінальному провадженні.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення, може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1