Справа № 442/9125/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/220/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 січня 2025 року про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорськ Донецької області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

вищенаведеним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України і призначено йому покарання: за ч.4 ст.185 КК України - у виді 5 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 263 КК України - у виді 1 року позбавлення волі; за ч. 1 ст.357 КК України - у виді 1 року обмеження волі; за ч.3 ст.357 КК України - у виді 1 року 6 місяців обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України до покарання, призначеного за вказаним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Дрогобицького міськрайонного суду від 08.10.2024 та остаточно визначено ОСОБА_7 до відбуття покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з моменту затримання, а саме: з 12.09.2024.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді триманні під вартою залишено без змін.

Згідно з вироком, 09 серпня 2024 року приблизно о 11 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні аптеки «Фармако», що знаходиться за адресою: м. Дрогобич, вул. Тараса Шевченка, 33, побачив ОСОБА_10 , в задній кишені штанів якої знаходився мобільний телефон марки «Redmi Note 12 Pro», моделі «2209116AG», 8/256 GB, ІМEI1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , чорного кольору, та вирішив умисно, повторно, таємно його викрасти.

Реалізуючи свій протиправний намір ОСОБА_7 , в той же час, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх злочинних дій та передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, діючи умисно, в умовах воєнного стану, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, з задньої кишені штанів ОСОБА_10 , яка знаходилась біля каси, в приміщенні аптеки по вул. Тараса Шевченка, 33, що у м. Дрогобич Львівської області, шляхом вільного доступу, повторно, умисно, таємно викрав вказаний мобільний телефон марки «Redmi Note 12 Pro»,«моделі «2209116AG», 8/256 GB, 1МЕІ1: НОМЕР_1 , IME12: НОМЕР_2 , чорного кольору, вартістю 8450 гривень 40 копійок.

У подальшому ОСОБА_7 , утримуючи при собі викрадений мобільний телефон покинув місце вчинення кримінального правопорушення, та переслідуючи корисливий мотив, маючи можливість розпорядитись викраденим майном, 30 серпня 2024 року, перебуваючи по вул. Тараса Шевченка у м. Дрогобич, здійснив реалізацію вказаного мобільного телефону марки «Redmi Note 12 Pro», ОСОБА_11 шляхом його продажу, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 8450 гривень 40 копійок.

Таким чином, ОСОБА_7 таємно, повторно викрав чуже майно, в умовах воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.

03 вересня 2024 року приблизно о 21 год. 20 хв., ОСОБА_7 , знаходячись на території парковки ТЦ «Парк», що за адресою: Львівська область, м. Дрогобич, вул. Володимира Великого, 1-Р, проходячи повз автомобіль марки «Volkswagen Passat В5» з реєстраційним номером НОМЕР_3 , що належить потерпілому, через незачинене заднє ліве вікно побачив, на задньому сидінні салону автомобіля чоловічий гаманець, який належить ОСОБА_12 та в цей час вирішив умисно, повторно, таємно його викрасти.

Реалізуючи свій протиправний намір ОСОБА_7 , в той же час, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх злочинних дій та передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, діючи умисно, в умовах воєнного стану, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до автомобіля марки «Volkswagen Passat В5» з реєстраційним номером НОМЕР_3 , який знаходився біля ТЦ «Парк» по вул. В. Великого, 1-Р, що у м. Дрогобич Львівської області, через незачинене заднє ліве вікно, просунув руку в салон автомобіля, проникнувши в нього, звідки умисно, повторно, таємно викрав гаманець чорного кольору, який матеріальної цінності для потерпілого не становить, у якому знаходилась банківська картка № НОМЕР_4 емітентом якої є AT «Райффайзен Банк Аваль» відкрита на ім`я ОСОБА_12 та паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_12 , серійний номер 006961570, виданий Дрогобицьким відділом ГУ ДМС у Львівській області.

У подальшому ОСОБА_7 , утримуючи при собі викрадений гаманець, заховав його під верхній одяг та маючи можливість розпорядитись викраденим майном, покинув місце вчинення кримінального правопорушення.

Продовжуючи свій злочинний умисел ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх злочинних дій та передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, маючи можливість розпоряджатись банківською карткою № НОМЕР_4 емітентом якої є AT «Райффайзен Банк Аваль», направився до банкомату, що за адресою Львівська область, м. Дрогобич, вул. Пилипа Орлика, 9, використовуючи який у період часу із 21 год. 50 хв. по 21 год. 52 хв. умисно, повторно, таємно в умовах воєнного стану, викрав грошові кошти із належної ОСОБА_12 банківської картки на загальну суму 7400 гривень, шляхом зняття готівки у банкоматі, після чого утримуючи при собі викрадені грошові кошти, розпорядився ними на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_7 таємно, повторно викрав чуже майно в умовах воєнного стану, з проникненням в сховище, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.

Крім цього, 03.09.2024 приблизно о 21 год. 20 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи неподалік території парковки ТЦ «Парк» на вул. В. Великого, 1-Р у м. Дрогобичі Львівської області, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, діючи з прямим умислом, таємно викрав з чоловічого гаманця чорного кольору з маркуванням, який належить потерпілому ОСОБА_13 , банківську карту № НОМЕР_4 , емітентом якої є AT «Райффайзен Банк Аваль», яка в силу вимог ст. 1 Закону України «Про інформацію» № 2657-ХП від 2 жовтня 1992 року, п. 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи коштів в Україні» №2346 III від 05 квітня 2001 року, ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» № 2121-Ш від 7 грудня 2000 року, «Положення про міжбанківські розрахунки», затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 08 жовтня 1998 року № 414 та примітки до ст. 358 Кримінального кодексу України, є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом.

У подальшому ОСОБА_7 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заволодіння чужим майном, використовуючи банкомат AT КБ «ПРИВАТ БАНК», що за адресою: Львівська область, місто Дрогобич, вулиця Пилипа Орлика, 9, здійснив зняття грошових коштів з рахунку ОСОБА_12 на загальну суму 7400 гривень.

Таким чином, ОСОБА_7 , здійснив викрадення банківської картки ОСОБА_12 , яка є офіційним документом, з корисливих мотивів, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України.

Крім цього, 03.09.2024 приблизно о 21 год. 20 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи неподалік території парковки ТЦ «Парк» на вул. В.Великого, 1-Р у м. Дрогобичі Львівської області, умисно, повторно, таємно в умовах воєнного стану викрав із автомобіля марки «Volkswagen Passat В5» з реєстраційним номером НОМЕР_3 чоловічий гаманець чорного кольору, в якому знаходився паспорт громадянина України № НОМЕР_5 , виданий 26.10.2021 на прізвище ОСОБА_12 Дрогобицьким відділом Головного управління ДМС у Львівській області, тим самим незаконно заволодів, шляхом викрадення, паспортом громадянина України та направився до свого місця проживання, де у подальшому розпорядилася ним на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_7 , здійснив заволодіння, шляхом викрадення паспорта громадянина України, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 357 КК України.

Крім цього, ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переслідуючи мотив, спрямований на незаконне поводження із холодною зброєю, діючи всупереч вимогам постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17 червня 1992 року №2471- XII, якою затверджено Перелік видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України (далі - Перелік), Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року №622 (зі змінами, внесеними наказами МВС України від 13 квітня 1999 року №292 та від 07 серпня 2013 року №749) (далі - Інструкція), без передбаченого законом дозволу, в невстановлений досудовим розслідуванням час, за невстановлених слідством обставин, придбав кастет, що є холодною зброєю ударно-дробильної дії, промислового виготовлення.

Продовжуючи свій єдиний злочинний умисел, спрямований на незаконне поводження із холодною зброєю, ОСОБА_7 , всупереч вимогам зазначеної вище Інструкції, умисно, без передбаченого законом дозволу носив при собі вказаний кастет до 19 години 52 хвилини 04 вересня 2024 року, а саме до проведення працівниками поліції огляду місця події неподалік будинку №199 по вулиці Війтівська Гора у міста Дрогобичі Львівської області, під час якого ОСОБА_7 добровільно видав працівникам поліції вказану холодну зброю.

Таким чином, ОСОБА_7 незаконно носив кастет без передбаченого законом дозволу, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 263 КК України.

Не погоджуючись із цим вироком, заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 січня 2025 року щодо ОСОБА_14 змінити, вважати ОСОБА_14 засудженим до покарання: за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 263 КК України у виді 1 року позбавлення волі, за ч. 1 ст. 357 КК України у виді 1 року обмеження волі, за ч. 2 ст. 357 КК України у виді 1 року 6 місяців обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі. Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08 жовтня 2024 року, яким ОСОБА_7 засуджено до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки, - виконувати самостійно. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор покликається на те, що оскаржений вирок підлягає зміні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання. Зокрема, вказує, що коли особа, до якої було застосоване звільнення від відбування від покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Як вбачається з оскарженого вироку, ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 263, ч. ч. 1, 3 ст. 357 КК України, 03 вересня 2024 року та 04 вересня 2024 року, за вчинення яких він засуджується цим вироком на підставі ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, які слід відбувати реально. Вказані кримінальні правопорушення ОСОБА_7 вчинив до постановлення попереднього вироку Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08 жовтня 2024 року, яким його засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 3 роки.

Відтак, за цих обставин, не допускається застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань та кожен вирок виконується самостійно. Тобто суд першої інстанції при ухваленні 29 січня 2025 року вироку щодо ОСОБА_7 допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме: при призначенні остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України застосував принцип часткового складання покарання, яке слід відбувати реально за оскаржуваним вироком, із покаранням, призначеним попереднім вироком, від відбуття якого обвинуваченого звільнено на підставі ст. 75 КК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_8 подану апеляційну скаргу підтримав та просив таку задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , будучи належним чином повідомленими про час та місце проведення апеляційного розгляду, у судове засідання не з`явились, про поважність причин неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не подали.

За таких обставин, з огляду на вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності учасників, що не з`явились.

Заслухавши доповідача, позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до матеріалів судового провадження, фактичні обставини кримінальних правопорушень під час судового розгляду ніким не оспорювалися і дослідження доказів щодо цих обставин судом визнано недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України. Зазначені обставини кримінальних правопорушень ніким з учасників судового розгляду не оспорюються як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції, з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України, щодо фактичних обставин кримінальних правопорушень перевірці апеляційним судом не підлягають.

За визнаних судом першої інстанції встановленими та доведеними фактичних обставин кримінального правопорушення, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України, а саме як: таємне повторне викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану; таємне повторне викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану з проникненням у сховище; викрадення банківської картки, яка є офіційним документом, з корисливих мотивів; незаконне заволодіння, шляхом викрадення паспорта громадянина України; незаконне носіння кастета без передбаченого законом дозволу.

Стосовно доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначеного покарання, то такі, на переконання колегії суддів, є слушними, а вирок суду в частині, що стосується покарання, підлягає зміні з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частинами 1, 4 ст. 70 КК України визначено, що при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

За правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком.

Водночас, відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі ч. 1 ст. 70 КК остаточного покарання, виходячи з його виду і розміру. Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 263, ч.ч. 1, 3 ст. 357 КК України, 03 вересня 2024 року та 04 вересня 2024 року, за вчинення яких він засуджується цим вироком на підставі ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, які слід відбувати реально.

Зазначені кримінальні правопорушення ОСОБА_7 вчинив до постановлення попереднього вироку Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08 жовтня 2024 року, яким його засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 3 роки.

Таким чином, за наведеного, не допускається застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань та кожен вирок виконується самостійно.

Втім, суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався, внаслідок чого допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема при призначенні ОСОБА_7 остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України застосував принцип часткового складання покарання, яке слід відбувати реально за цим вироком, із покаранням, призначеним попереднім вироком, від відбуття якого обвинуваченого звільнено на підставі ст. 75 КК України.

За цих обставин, апеляційний суд доходить висновку, що ОСОБА_7 слід вважати засудженим до покарання: за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 263 КК України у виді 1 року позбавлення волі, за ч. 1 ст. 357 КК України у виді 1 року обмеження волі, за ч. 3 ст. 357 КК України у виді 1 року 6 місяців обмеження волі, з застосуванням на підставі ч. 1 ст. 70 КК України принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначенням остаточного покарання у виді 5 років позбавлення волі; вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08 жовтня 2024 року, яким ОСОБА_7 засуджено до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки, слід виконувати самостійно.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити його.

Відповідно до ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, а також в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.

Пунктом 4 частини 1 статті 409 КПК України визначено, що підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення, вважається незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

З урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, враховуючи, що за наслідками розгляду апеляційної скарги становище обвинуваченого не погіршилось, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 січня 2025 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим до покарання: за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 263 КК України у виді 1 року позбавлення волі, за ч. 1 ст. 357 КК України у виді 1 року обмеження волі, за ч. 3 ст. 357 КК України у виді 1 року 6 місяців обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08 жовтня 2024 року, яким ОСОБА_7 засуджено до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки, - виконувати самостійно.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4