ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/2313/25 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1193/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.125 КК України
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові у режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 12 лютого 2025 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 08 січня 2025 року за ч.1 ст.309 КК України до 1 року пробаційного нагляду;

2) вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 січня 2025 року за ч.2 ст.125 КК України до1 року пробаційного нагляду,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та йому призначено покарання у вигляді штрафу у дохід держави в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не обирався.

Вироки Дзержинського районного суду м.Харкова від 08 січня 2025 року та від 17 січня 2025 року відносно ОСОБА_7 виконувати самостійно.

Як встановив суд, 10 січня 2025 року близько 14 години 00 хвилин ОСОБА_7 знаходився за адресою: м. Харків, вул. Асхарова, 13, у підвальному приміщенні, де також знаходився потерпілий ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В ході спілкування між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 виник словесний конфлікт, під час якого на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із ОСОБА_10 у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому.

ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправність своїх дій та діючи умисно, переслідуючи умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, стоячи навпроти ОСОБА_10 , наніс останньому один удар кулаком правої руки у ділянку лівого ока.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді синця у лівій навколоочній ділянці, які відповідно до висновку експерта №09-201/2025 від 04 лютого 2025 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 просить вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 12 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 КК України скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити покарання у виді 200 годин громадських робіт. На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом повного складання покарань за вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 17 січня 2025 року призначити покарання у виді 1 року 25 днів пробаційного нагляду.

На підставі ст.71 КК України, до призначеного покарання повністю приєднати невідбуте покарання призначеного вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 08 січня 2025 року та остаточно призначити покарання у виді 2 років 25 днів пробаційного нагляду.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано всі дані про особу обвинуваченого, у зв`язку з чим ОСОБА_7 безпідставно призначено мінімальне покарання, передбачене санкцією статті. Так, обвинувачений раніше неодноразово судимий, і знову вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, не відбувши покарання за попередніми вироками, що свідчить про те, що він не стає на шлях виправлення та не зробив для себе належних висновків, у зв`язку з чим призначене покарання є недостатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Звертає увагу на те, що суд, призначаючи покарання, не врахував судимості ОСОБА_7 , у зв`язку з чим не застосував положення ч.4 ст.70 та ст.71 КК України.

Заслухавши доповідь головуючого судді, вислухавши доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити, а також пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які не заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, було здійснено в порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікація дій останнього за ч.1 ст.125 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому судом апеляційної інстанції, відповідно до ч.1 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряються.

Відповідно ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням доводів поданої апеляційної скарги прокурора, конкретних обставин справи, а також фактичного змісту вироку, не в повній мірі виконав вимоги ст. 65 КК України.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, відомості про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком, а також відомості про особу обвинуваченого, який раніше судимий, не перебуває на обліку в Харківському обласному наркологічному диспансері та у Харківському ПНД, не працевлаштований, не одружений.

Відповідно до ст.66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції визнав щире каяття.

Відповідно до ст.67 КК України, обставин, що обтяжує покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в максимальному розмірі та ухвалено рішення щодо самостійного виконання вироку Дзержинського районного суду м.Харкова від 08 січня 2025 року та вироку Дзержинського районного суду м.Харкова від 17 січня 2025 року.

Разом з цим, на думку колегії суддів, при призначенні обвинуваченому покарання у виді штрафу, суд першої інстанції не в достатній мірі врахував обставини вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, а саме вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 січня 2025 року за ч.1 ст.309 КК України до 1 року пробаційного нагляду та вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 17 січня 2025 року за ч.2 ст.125 КК України до 1 року пробаційного нагляду. Разом з тим, обвинувачений на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та продовжив свою злочинну діяльність, вчинивши нове кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, як у період невідбутого покарання за попереднім вироком, так і під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Колегією суддів також враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 , офіційно не працевлаштований, стабільного джерела доходу не має, суспільно-корисною працею не займається, а такожне одружений, неповнолітніх дітей або батьків похилого віку на утриманні не має, що свідчить про можливість продовження негативної поведінки в подальшому.

Зазначені обставини свідчать про небажання обвинуваченого дотримуватись загальноприйнятих у суспільстві норм та правил поведінки, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що призначення ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 КК України покарання у виді штрафу не відповідає принципам справедливості, обґрунтованості та співмірності вчиненому, а також не сприятиме запобіганню вчиненню нових аналогічних кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, через невиправдану м`якість.

Поряд із цим, доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні обвинуваченому покарання, колегія суддів також вважає слушними.

Так, відповідно до ч.1 ст.70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

У частині 4 ст.70 КК України зазначено про те, що за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Крім того, згідно з ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Положення вказаної норми є імперативними, тобто обов`язковими для застосування.

Отже, призначаючи покарання за кількома вироками, суд повинен визначити вид і розмір основного покарання за новий вчинений злочин (злочини), а потім повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком із посиланням на ст.71 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 раніше судимий вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 08 січня 2025 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України до 1 року пробаційного нагляду, а також вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 17 січня 2025 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, до 1 року пробаційного нагляду.

Кримінальне правопорушення у цьому кримінальному провадженні, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив 10 січня 2025 року, тобто у період відбуття покарання за вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 08 січня 2025 року, так і до ухвалення вироку Дзержинським районним судом м. Харкова від 17 січня 2025 року.

Разом з цим, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу в межах санкції, яка передбачена ч.1 ст.125 КК України, та ухвалено рішення щодо самостійного виконання вироків Дзержинського районного суду м.Харкова від 08 січня 2025 року та від 17 січня 2025 року.

Натомість, відповідно до роз`яснень, що викладені в абз. 1 п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, за сукупністю вироків (ст. 71 КК України) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбуття основного покарання чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також, коли новий злочин вчинено після оголошення вироку, але до набрання ним законної сили. Крім того, коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст.70 КК України, так і ст.71 КК України.

Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

Вищевказана позиція щодо призначення покарання за сукупністю вироків висловлена також і в постановах Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25 червня 2018 року у справі №511/37/16-к та від 14 липня 2021 року у справі №443/806/19.

Колегія суддів також бере до уваги правові висновки Верховного Суду, що викладені у постанові від 01 липня 2020 року у справі №766/39/17, в якій зазначено, що при визначені того, які з правил призначення остаточного покарання підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили.

Таким чином, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції всупереч вимогам ч.4 ст.70 КК України та ч. 1 ст. 71 КК України, не визначив остаточне покарання як за сукупністю кримінальних правопорушень, так і за сукупністю вироків, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Отже, колегія суддів погоджується з обґрунтованістю доводів прокурора про те, що судом першої інстанції при ухваленні вироку щодо ОСОБА_7 неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню ч.4 ст.70 КК України та ст.71 КК України, що відповідно до п.4 ч.1 ст.409, п.1 ч.1 ст.413 КПК України, є підставою для скасування судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок в частині ОСОБА_7 покарання не може бути визнаний законним та обґрунтованим, тому, на підставі ч.2 ст.409, п.2 ч.1 ст.420 КК України, підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового вироку.

Крім того, оскільки остаточне покарання ОСОБА_7 належить призначити за правилами ч.4 ст.70 КК України та ч.1 ст.71 КК України, тому, відповідно до п.2 ч.1 ст.420 КПК України, є необхідність застосування більш суворого покарання, що є підставою для скасування апеляційним судом вироку суду першої інстанції та ухвалення свого вироку.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, є кримінальним проступком, а також особу обвинуваченого, який раніше судимий, кримінальне правопорушення у період відбуття покарання за попереднім вироком, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не одружений, на утриманні малолітніх дітей або осіб похилого віку не має, офіційно працевлаштований.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , відповідно до ст.66 КК України, колегія суддів визнає щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні.

Обставин, що обтяжують покарання, згідно ст.67 КК України, судом апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що обвинуваченому ОСОБА_7 слід призначити покарання у виді громадських робіт в максимальному розмірі, що передбачений санкцією ч.1 ст.125 КК України, яке буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що згідно листа начальника Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області від 30 липня 2025 року вбачається, що ОСОБА_7 засуджений 08 січня 2025 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік, з 04 березня 2025 року перебуває на обліку уповноваженого органу з питань пробації, станом на 30 липня 2025 року судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку. Водночас, ОСОБА_7 17.01.2025 року засуджений Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік, з 13 березня 2025 року перебуває на обліку уповноваженого органу з питань пробації, станом на 30 липня 2025 року судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку.

Таким чином, покарання ОСОБА_7 належить призначити на підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом повного складання покарань за цим вироком та вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 17 січня 2025 року, а також на підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 08 січня 2025 року, але в іншому розмірі, ніж це зазначено в апеляційній скарзі сторони обвинувачення.

При цьому, при визначенні покарання у виді пробаційного нагляду, колегія суддів керується п.п.4,5 ч.1 ст.72 КК України, згідно з якими, одному дню обмеження волі відповідає один день пробаційного нагляду або вісім годин громадських робіт, що є більш сприятливим для обвинуваченого способом співвідношення пробаційного нагляду та громадських робіт.

Саме таке покарання, на думку колегії, буде відповідати меті, визначеній у ст. 50 КК України, та принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Будь-яких законних підстав для пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, в тому числі призначення покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, колегією суддів не встановлено, оскільки матеріали цього кримінального провадження не містять пом`якшуючих покарання обставин, які, з урахуванням особи винного та інших обставин кримінального провадження, істотно знижували б ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

Цих відомостей не надано стороною захисту і під час апеляційного розгляду.

З огляду на викладене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок районного суду в частині призначення покарання скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового вироку.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного обвинувального вироку, не вбачається.

Поряд з цим належить врахувати, що, відповідно до вимог ч.15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку, суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом повного складання покарання за цим вироком у виді 200 годин громадських робіт, які необхідно перевести на підставі п.п.4,5 ч.1 ст.72 КК України, у покарання у виді пробаційного нагляду строком на 25 днів, та вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 17 січня 2025 року у виді 1 року пробаційного нагляду, призначити ОСОБА_7 покарання у виді 1 (одного) року 25 (двадцяти п`яти) днів пробаційного нагляду.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, зарахувати у строк покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, покарання відбуте частково за вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 17 січня 2025 року.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком у виді 1 року 25 днів пробаційного нагляду частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 08 січня 2025 року у виді 6 (шести) місяців пробаційного нагляду, та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців 25 (двадцяти п`яти) днів.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_7 рахувати з дня фактичного звернення вироку до виконання.

В решті вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді: