Справа № 461/1698/25
Провадження № 1-кс/461/3585/25
УХВАЛА

про арешт майна

04.06.2025 року місто Львів

Слідчий суддя Галицького районного суду міста Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника володільця адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 про арешт майна,

встановив:

слідчим управлінням ГУ НП у Львівській області проводиться досудове розслідування про кримінальне правопорушення, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000365 від 24.02.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 , за погодженням прокурора Львівської обласної прокуратури, звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, шляхом заборони його відчуження, користування та розпорядження, яке було виявлено та вилучено під час проведення обшуку 29.05.2025 за фактичним місцем проживання та реєстрації ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

-мобільний телефон iPhone 15 Pro Max у чохлі синього кольору з IMEI1: НОМЕР_1 та IMEI2: НОМЕР_2 та сім-карткою абонентського номера НОМЕР_3 ;

-договір купівлі-продажу квартири від 23.07.2023 № 923 на 2 арк;

-договір дарування квартири від 15.12.2023 № 430 на 2 арк;

-договір дарування 2/3 (двох третіх) часток нежитлового приміщення від 15.12.2023 на 2 арк;

-договір оренди від 24.02.2024 квартири за адресою: АДРЕСА_2 , на 1 арк;

-додаток №1 до договору оренди нерухомого майна від 24.02.2024 на 1 арк.;

-заява №К640710 додаток до публічного договору № 1 від 01.09.2019 на 1 арк.;

-договір оренди нерухомого майна від 15.10.2024 квартири за адресою: АДРЕСА_3 , на 3 арк.

Слідчий вказує, що вилучені під час обшуку предмети можуть бути доказом вчинення кримінального правопорушення, мають суттєве значення для встановлення важливих його обставин, при співставленні з іншими доказами у кримінальному провадженні та мають статус речового доказу.

Слідчий у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у відповідності до ч. 1 ст. 135 КПК України, а саме здійснення виклику по телефону. Водночас, звернувся до суду з клопотанням про перенесення розгляду клопотання у зв`язку з службовим відрядженням у Дніпропетровську область у період з 03.06.2025 по 05.06.2025.

Зважаючи на те, що предмети стосовно яких подано клопотання вже вилучені слідчим, підстав для застосування положень ч. 2 ст. 172 КПК України, слідчий суддя не знаходить.

Представник володільця адвокат ОСОБА_3 заперечив щодо відкладення судового засідання посилаючись на строки розгляду такого встановлені кримінальним процесуальним законодавством. У задоволенні клопотання слідчого про арешт майна просив відмовити у повному обсязі через його необґрунтованість та недоведеність органом досудового розслідування мети арешту. Представник володільці майна також зауважив, що обшук, під час якого було вилучено майно, яке є предметом клопотання, було проведено 29.05.2025, у той же час клопотання слідчого про арешт майна надійшло до суду 03.06.2025, тобто з порушенням встановленого ч. 5 ст. 171 КПК України, а відтак, майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. Окрім того, останній зауважив, що під час проведення обшуку органом досудового розслідування було вилучено майно, на вилучення якого не було надано дозвіл ухвалою слідчого судді від 15.05.2025 про надання дозволу на проведення обшуку.

Розглядаючи клопотання враховую наступне.

Клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання (ч. 1 ст. 172 КПК України).

Статтею 26 КПК України також встановлено засади диспозитивності кримінального провадження. Зокрема, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень статті 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.

Виходячи з наведеного, підстав для відкладення розгляду клопотання або обставин які зумовлюють неможливість проведення такого розгляду, внаслідок неявки слідчого, не встановлено.

Так, оцінюючи клопотання слідчого про відкладення судового розгляду, слідчий суддя відзначає, що останній посилаючись на перебування у відрядженні не надає жодного доказу про його підтвердження. Також, з матеріалів клопотання, зокрема витягу з ЄРДР, вбачається, що до складу слідчої групи у даному кримінальному проваджені входять й інші слідчі (п`ятеро осіб) крім автора клопотання, відомості щодо неможливості прибути будь-кого з них у матеріалах справи відсутні. Окрім того, відповідно до прохальної частини клопотання про арешт майна, слідчий просить здійснювати розгляд справи за його відсутності. Таким чином, беручи до уваги норму ч. 1 ст. 172 КПК України, відповідно до якої клопотання про арешт майна має бути розглянуто не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, а також необґрунтованість клопотання слідчого, слідчий суддя підстав для відкладення судового розгляду не знаходить.

Дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, заслухавши доводи представника володільця майна, приходжу до наступних висновків.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із заходів кримінального провадження є арешт майна.

Частинами 1 та 2 ст.170 КПК України встановлено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 3 наведеної статті, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК України).

Відповідно до положень ч.ч. 10, 11 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Статтями 7 та 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Слідчим суддею встановлено, що клопотання слідчого про арешт майна відповідає вимогам та критеріям встановленим ст. 171 КПК України.

Водночас, у даному випадку, враховуючи доводи представника володільця майна щодо порушення строку подання такого клопотання, слідчий суддя звертає увагу останнього на те, що органом досудового розслідування вказане клопотання було скеровано до суду шляхом поштового відправлення 30.05.2025, що підтверджується трекінгом за номером відправлення 157 та штампом на відповідному конверті. Згідно положень ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. З матеріалів клопотання вбачається, що обшук було проведено 29.05.2025. Таким чином, слідчим подано клопотання у встановлений кримінальним процесуальним законодавством строк.

Слідчим суддею також встановлено, що 29.05.2025 за фактичним місцем проживання та реєстрації ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , було проведено обшук та виявлено і вилучено:

-мобільний телефон iPhone 15 Pro Max у чохлі синього кольору з IMEI1: НОМЕР_1 та IMEI2: НОМЕР_2 та сім-карткою абонентського номера НОМЕР_3 ;

-договір купівлі-продажу квартири від 23.07.2023 № 923 на 2 арк;

-договір дарування квартири від 15.12.2023 № 430 на 2 арк;

-договір дарування 2/3 (двох третіх) часток нежитлового приміщення від 15.12.2023 на 2 арк;

-договір оренди від 24.02.2024 квартири за адресою: АДРЕСА_2 , на 1 арк;

-додаток №1 до договору оренди нерухомого майна від 24.02.2024 на 1 арк.;

-заява №К640710 додаток до публічного договору № 1 від 01.09.2019 на 1 арк.;

-договір оренди нерухомого майна від 15.10.2024 квартири за адресою: АДРЕСА_3 , на 3 арк.

29.05.2025 слідчим винесено постанову про визнання вище вказаних речей речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000365 від 24.02.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Наведені вище доводи та мотиви, а також обставини встановлені під час розгляду клопотання вказують на те, що майно з приводу якого подане клопотання, частково відповідає критеріям визначеним у ст.170 КПК України, в частині наявності правових підстав для застосування запропонованого заходу забезпечення кримінального провадження та досягнення мети (завдань) арешту.

Оцінюючи доводи адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , слідчий суддя відзначає таке.

Кримінальне провадження розслідується з приводу того, що посадові особи «Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій ім. С.3 Гжицького» впродовж жовтня-листопада 2024, з метою освоєння державних коштів, уклали ряд договорів на закупівлю товарно-матеріальних цінностей з окремими приватними підприємцями за значно завищеними цінами.

Отже, виходячи з характеру обставин які розслідуються цілком обґрунтованим виглядає доцільність та необхідність перевірки обставин спілкування фігурантів кримінального провадження, серед іншого, засобами мобільного зв`язку, а отже доводи слідчого про необхідність дослідження мобільного телефону iPhone 15 Pro Max у чохлі синього кольору з IMEI1: НОМЕР_1 та IMEI2: НОМЕР_2 та сім-карткою абонентського номера НОМЕР_3 , який міг бути використаний під час вчинення злочину є цілком логічними. Варто відзначити, що у разі відсутності даних щодо причетності ОСОБА_5 до вчинення злочинів у відповідних доказах, орган досудового розслідування також виконає функцію покладену на нього ч. 2 ст. 9 КПК України. Водночас, слідчий суддя відзначає, що під час розгляду клопотання не встановлено об`єктивних даних про втручання у приватне життя володільця з не передбачених законом підстав або використання отриманих даних з метою порушення прав володільця.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Втручання у право мирного володіння майном можливе за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби. У даному випадку встановлено, що виконати завдання кримінального провадження у інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо. Таке втручання у власність є вимушеним та виправданим заходом, який застосовується тимчасово для досягнення певного результату проведення об`єктивного досудового розслідування і дослідження доказів. Наведене втручання у володіння майном характеризується відповідними критеріями правомірності, зокрема, законності, суспільного інтересу та справедливого балансу між інтересами володільця та досудового розслідування.

Також, існують високі ризики приховування чи пошкодження майна, втрати та знищення його змісту, а інформацію стосовно спілкування фігурантів провадження через месенджери та електронну пошту на даному етапі розслідування неможливо скопіювати, адже даних про те, що орган досудового розслідування володіє відповідними можливостями без залучення спеціалістів в ході розгляду клопотання не здобуто. Крім того, існує висока вірогідність вважати, що наявна у вилученому під час обшуку мобільному телефоні інформація містить відомості, які мають значення для кримінального провадження, а тому такий захід забезпечення кримінального провадження є розумним та співмірним.

Отже, наведене свідчить про наявність підстав для дослідження мобільного телефону, а також доцільність накладення арешту на нього.

Водночас, що стосується накладення арешту на: договір купівлі-продажу квартири від 23.07.2023 № 923 на 2 арк; договір дарування квартири від 15.12.2023 № 430 на 2 арк; договір дарування 2/3 (двох третіх) часток нежитлового приміщення від 15.12.2023 на 2 арк; договір оренди від 24.02.2024 квартири за адресою: АДРЕСА_2 , на 1 арк; додаток №1 до договору оренди нерухомого майна від 24.02.2024 на 1 арк.; заява №К640710 додаток до публічного договору № 1 від 01.09.2019 на 1 арк.; договір оренди нерухомого майна від 15.10.2024 квартири за адресою: АДРЕСА_3 , на 3 арк., слідчий суддя приходить до переконання, що у цій частині клопотання задоволенню не підлягає.

Так, з резолютивної частини ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 14.05.2025 про надання дозволу на проведення обшуку встановлено, що дозвіл на вилучення під час проведення обшуку надавався на інші документи, аніж ті, які було вилучено органом досудового розслідування. Більше того, під час розгляду клопотання про арешт майна було встановлено, що такі не мають жодного відношення до даного кримінального провадження, а тому за відсутності належного обґрунтування їх вилучення відсутні підстави для застосування заходів забезпечення кримінального провадження. При цьому, орган досудового розслідування мав достатньо часу аби скопіювати та оглянути вилучені документи.

Таким чином, дослідження та збереження майна, з приводу якого подано клопотання, а саме мобільного телефону iPhone 15 Pro Max має важливе значення для кримінального провадження та відповідає критеріям, визначеним у ст.170 КПК України, оскільки прямо стосується предмету доказування у вказаному кримінальному провадженні. Також, слідчим у цій частині належним чином обґрунтовано, що у разі не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, існує ймовірність того, що у подальшому важливі дані необхідні для проведення об`єктивного досудового розслідування можуть бути втрачені.

Процесуальна дія про яку просить автор клопотання здійснюється згідно із законом (законність), є необхідною у демократичному суспільстві (пропорційність), тобто переслідує легітимну мету.

Відтак, наведене свідчить про наявність підстав для дослідження мобільного телефону iPhone 15 Pro Max, а також доцільність накладення арешту на нього.

Слід відзначити те, що аналіз положень КПК України дає підстави для висновку про те, що застосування до ухвал слідчого судді про накладення арешту положень, які регламентують загальні вимоги щодо судового рішення можливо лише з врахуванням особливостей стадії досудового розслідування, яка є відмінною від судового розгляду. Відтак, розглядаючи подане клопотання та наводячи мотиви ухваленого рішення, зокрема у контексті змісту відповідних доказів, враховую положення КПК України щодо дотримання меж, які не розкривають таємницю досудового розслідування, а також практику ЄСПЛ, який неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Ухвалюючи рішення за клопотанням, зокрема наводячи мотиви з яких виходить слідчий суддя та обставини встановлені в ході розгляду клопотання, враховую також і те, що орган досудового розслідування повинен дотримуватись певних меж, задля забезпечення таємниці досудового розслідування, з метою досягнення дієвості та мети кримінального провадження, а також виконання його завдань.

Беручи до уваги наведене, враховуючи доведення слідчим обставин, визначених ст.ст. 170, 171 КПК України, враховуючи правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для учасників провадження та третіх осіб, приходжу до висновку, що наявні належні правові підстави для арешту частини майна наведеного у клопотанні, оскільки це забезпечить його збереження та є необхідним для розкриття кримінального правопорушення.

З огляду на вказане, приходжу до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.131, 132, 170,172, 173, 222 КПК України,

постановив:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, з позбавленням права на відчуження, користування і розпорядження, яке було виявлено та вилучено під час проведення обшуку 29.05.2025 за фактичним місцем проживання та реєстрації ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

-мобільний телефон iPhone 15 Pro Max у чохлі синього кольору з IMEI1: НОМЕР_1 та IMEI2: НОМЕР_2 та сім-карткою абонентського номера НОМЕР_3 .

У решті вимог клопотання відмовити.

Зобов`язати слідчого невідкладно повідомити усіх заінтересованих осіб (володільця) про накладення арешту на майно після встановлення їх місця перебування.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1