ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/4709/25
Провадження № 1-кс/362/475/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2025 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,

в с т а н о в и в:

25.06.2025 р. до Васильківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна, в якому він просить скасувати часткового арешт, накладений ухвалою слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області 18.04.2025 у справі №362/2662/25, в частині заборони користування ОСОБА_5 автомобілем марки BMW G7X/21EN, 2023 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер д.р.н. НОМЕР_1 , чорного кольору; земельною ділянкою площею 0,1823га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: :01:006:5081, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; садибним будинком та господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи клопотання тим, що у провадженні СВ ВП №1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області знаходиться кримінальне провадження внесене до ЕРДР №0000208 від 24.03.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України. ОСОБА_5 залучений до провадження в якості потерпілого в порядку ст. 55 КПК України. Ухвалою слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області 18.04.2025 у справі №362/2662/25 було накладено арешт з метою збереження речових доказів із забороною відчуження та користування на таке майно: - автомобіль марки BMW G7X/21EN, 2023 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер д.р.н. НОМЕР_1 , чорного кольору, який відповідно до свідоцтва про право власності від 03.04.2025, належить 1/2 частина у праві спільної сумісної власності на мано, набуте подружжям за час шлюбу ОСОБА_5 ; - земельна ділянка площею 0,1823га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: :01:006:5081, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; - садибний будинок та господарські будівлі і споруди за адресою: АДРЕСА_1 , який не введений в експлуатацію, повідомлення про початок будівельних робіт №173654 від 20.12.2019, зареєстроване Департаментом Держаної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області.

З обставинами даного кримінального провадження встановлено, що в грудні 2023 року ОСОБА_6 і ОСОБА_7 шляхом зловживання довірою заволоділи житловим будинком, земельною ділянкою, всіма правовстановлюючими документами на спадкове майно, а саме на земельну ділянку та автомобіль і самим автомобілем, і також коштовностями. Потерпілий - ОСОБА_5 та померла ОСОБА_8 спільно проживали однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки, тобто проживали у цивільному шлюбі з жовтня 2016 року до 01.06.2020, а з 01.06.2020 по 26.11.2023 (дата смерті ОСОБА_8 ) у зареєстрованому шлюбі. Під час проживання у цивільному шлюбі та зареєстрованому шлюбі ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , за грошові кошти батька потерпілого, придбали земельну ділянку, площею 0,1823га, кадастровий номер :01:006:5081 та збудували на ній садибний будинок та господарські будівлі і споруди, за адресою: АДРЕСА_2 , який на сьогодні не введений в експлуатацію, та придбали автомобіль BMW, G7X/21EN, д.р.н. НОМЕР_1 . За їх спільною згодою зазначене майно оформили на дружину потерпілого ОСОБА_8 . Тобто, на вказані об`єкти рухомого та нерухомого майна поширюється режим спільної сумісної власності, з чого слідує, що частина цього майна належить ОСОБА_5 , як чоловіку померлої ОСОБА_8 . Після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина. З матеріалів спадкової справи № 17/2023, заведеної після смерті ОСОБА_8 вбачається, що спадкоємцями є ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Заповіт померлою ОСОБА_8 за життя не складався, тому застосовується процедура спадкування за законом. Для прийняття спадщини спадкоємцями, законодавством передбачено шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини, тобто з 26.11.2023. Разом з тим, у межах вказаного строку із заявою про прийняття спадщини звернувся лише потерпілий ОСОБА_5 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у межах вказаного строку із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не звертались. З матеріалів спадкової справи вбачається, що нотаріусом ОСОБА_6 та ОСОБА_7 свідоцтво про право на спадщину за законом не видавалось, тобто права володіння, користування і розпорядження цим майном вони не набули. В той же час, такі права, що виникли із права спільної сумісної власності та із права спадкування за законом, має потерпілий ОСОБА_5 . Після смерті ОСОБА_8 , у потерпілого відсутні оригінали документів на земельну ділянку і автомобіль, під час допиту потерпілий повідомив, що цими документами заволоділи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Про відсутність оригіналів вказаних документів у потерпілого також свідчать постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 03.04.2025, що винесені приватним нотаріусом ОСОБА_9 . У березні 2025 року ОСОБА_7 звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на транспортний засіб автомобіль BMW, G7X/21EN, д.р.н. НОМЕР_1 та надала нотаріусу для огляду правовстановлюючі документи на вказаний автомобіль, проте нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.03.2025 у зв`язку з тим, що факт прийняття спадщини ОСОБА_7 у встановлений законом строк і спосіб не підтверджено.

З метою створення штучних умов для виникнення права на спадкове майно, після смерті ОСОБА_8 , маючі на меті введення в оману нотаріуса, ОСОБА_6 подав нотаріусу заяву про те, що він постійно мешкав з померлою ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 , оскільки згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Поряд з цим, досудовим розслідуванням встановлено, що померла ОСОБА_8 на момент смерті постійно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не мешкала, а проживала однією сім`єю з потерпілим в квартирі АДРЕСА_4 та в квартирі АДРЕСА_5 , що підтверджується аналізом інформації абонентських номерів, якими користувались ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 за період з 01.01.2023 по 26.11.2023.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не є ні власниками, ні володільцями чи законними користувачами майна, а саме: земельної ділянки, площею 0,1823га, кадастровий номер :01:006:5081, садибного будинку та господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , який не введений в експлуатацію, транспортного засобу BMW, G7X/21EN, д.р.н. НОМЕР_1 , та не мають права володіння, користування та розпорядження вказаним майном.

За добровільної згоди потерпілого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заселились до садового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , і за першою його вимогою повинні були звільнити вказане майно, проте зловживаючи довірою потерпілого залишились в ньому проживати і відмовились його звільняти.

Окрім юридичних підстав, викладених вище, існує реальна практична необхідність у скасуванні арешту в частині заборони користування майном, оскільки об`єкти, на які накладено арешт, потребують постійного технічного догляду, обслуговування та контролю.

Зокрема, автомобіль марки BMW G7X/21EN, д.р.н. НОМЕР_1 , як складний технічний засіб, потребує регулярного технічного огляду, запуску двигуна, підтримання робочого стану акумуляторної системи та інших вузлів. Тривале простоювання без догляду може призвести до його технічної несправності, втрати вартості або псування окремих агрегатів.

Земельна ділянка площею 0,1823 га та розташований на ній садибний будинок із господарськими спорудами також вимагають регулярного нагляду, підтримання належного санітарного та технічного стану, а також охорони від можливих пошкоджень, самовільного проникнення або мародерства.

Окремо зазначаю, що в будинку встановлено тепловий насос та інше високовартісне енергетичне обладнання, яке потребує постійного моніторингу та правильного функціонування. В умовах масованих обстрілів енергетичної інфраструктури Київської області, постійно відбуваються відключення та скачки напруги в електромережі, особливо у трифазній системі. Це створює реальну загрозу виходу з ладу електроніки, системи опалення та іншої дорогої побутової техніки, встановленої у будинку. Без права користування вказаним майном я не маю можливості здійснювати контроль і запобігати псуванню, що фактично суперечить меті арешту як заходу для збереження речових доказів.

Заявник у судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, клопотання підтримав.

Представник ВП №1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області та прокурор Васильківського відділу Обухівської прокуратури Київської області в судове засідання не прибули, направили матеріали кримінального провадження.

Вивчивши матеріали клопотання, дослідивши кримінальне провадження за № 0000208 від 24.03.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду. Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - власника майна, разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді і представлені. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.

Судовим розглядом встановлено, що ухвалою слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області 18.04.2025 у справі №362/2662/25 було накладено арешт з метою збереження речових доказів із забороною відчуження та користування на таке майно: - автомобіль марки BMW G7X/21EN, 2023 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер д.р.н. НОМЕР_1 , чорного кольору, який відповідно до свідоцтва про право власності від 03.04.2025, належить 1/2 частина у праві спільної сумісної власності на мано, набуте подружжям за час шлюбу ОСОБА_5 ; - земельна ділянка площею 0,1823га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: :01:006:5081, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; - садибний будинок та господарські будівлі і споруди за адресою: АДРЕСА_1 , який не введений в експлуатацію, повідомлення про початок будівельних робіт №173654 від 20.12.2019, зареєстроване Департаментом Держаної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області.

Згідно до свідоцтва про право власності від 03.04.2025 ОСОБА_10 євласником частки транспортного засобу автомобіля BMW, G7X/21EN, д.р.н. НОМЕР_1 (а.с.14).

Відповідно до ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.07.2025 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , третя особа приватний нотаріус ОСОБА_9 про визнання права власності (а.с.12-13).

Згідно постанови слідчого ОСОБА_5 залучений до провадження в якості потерпілого в порядку ст. 55 КПК України.

Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

З огляду на приписи п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, згідно з якими до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слід зазначити, що подальший арешт майна за відсутністю передбачених для цього підстав може порушити право заявника на вільне використання належного йому майна, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Баландіна проти України, «Батрак проти України», «Панов проти України»).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 р., вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним («Іатрідіс проти Греції», заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994 р., Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.05.2007 р.). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 р. у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52).

Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 р. у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Крім того, відповідно до п. 1 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 р. № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 КПК України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства

та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У відповідності до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної в постанові № 4 від 07.02.2014 «Про узагальнення судової практики розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження», арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. При цьому таке майно може перебувати як у згаданих осіб, так і в інших фізичних або юридичних осіб. Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним. З огляду на наведене правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу на те, що слідчий/прокурор зобов`язані довести необхідність та наявність підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, наявність потреб досудового розслідування у такому арешті майна, актуальність цього питання.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

На підставі вищевикладеного, враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, слідчий суддя, приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на користування автомобілем, земельною ділянкою та садибним будинком та господарськими будівлями і спорудами, слідчому судді не наведено додаткових доводів в обґрунтування наявних ризиків, як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права користування даним майном, тому клопотання підлягає задоволенню.

За наведених обставин, керуючись статтями 170-175, 371-372 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18.04.2025 року у справі №362/2662/25 в частині заборони користування ОСОБА_11 :

- автомобілем марки BMW G7X/21EN, 2023 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , чорного кольору, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про право власності від 03.04.2025, належить 1/2 частина у праві спільної сумісної власності на мано, набуте подружжям за час шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- земельною ділянкою площею 0,1823 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: :01:006:5081, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебувала у власності ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- садибним будинком та господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який не введений в експлуатацію, повідомлення про початок будівельних робіт № 173654 від 20.12.2019, зареєстроване Департаментом Держаної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено 04.07.2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_13