ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/980/25 Номер провадження 11-сс/814/306/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ

Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника осіб, щодо майна яких

вирішується питання про арешт адвоката ОСОБА_7

особи, щодо майна якої вирішується

питання про арешт ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 березня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 березня 2025 року за №0000240, задоволено клопотання слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП у Полтавській області ОСОБА_10 , погоджене з прокурором Шишацького відділу Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 , і накладено арешт на автомобіль «DODGE CALIBER» синього кольору, н.з НОМЕР_1 , 2008 року випуску, з ключем до нього, із позбавленням права на відчуження цього майна, розпорядження і користування ним його власниками й користувачами.

Вирішено питання про арешт іншого майна, щодо якого судове рішення не оскаржується.

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що: вказаний вище транспортний засіб та ключ до нього мають статус речових доказів, ініційований стороною обвинувачення захід забезпечення кримінального провадження є співмірним і необхідним для всебічного, повного встановлення обставин кримінального провадження, а його незастосування може призвести до знищення, відчуження речових доказів або настання інших наслідків, що перешкоджатимуть кримінальному провадженню, оскільки щодо них є потреба у проведенні слідчих дій та експертних досліджень; у випадку повідомлення про підозру та доведення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, санкцією цієї частини статті кримінального закону передбачено покарання у вигляді конфіскації майна.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , просить скасувати ухвалу слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 березня 2025 року в частині арешту автомобіля «DODGE CALIBER» синього кольору, н.з НОМЕР_1 , 2008 року випуску, з ключем до нього та постановити нову ухвалу, якою відмовити в накладенні арешту на цей транспортний засіб із ключем, зобов`язавши слідчого повернути вказане майно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Свої вимоги мотивує тим, що слідчий суддя не мотивував постановлене рішення та не врахував: те, що зазначений вище транспортний засіб належить на праві спільної сумісної власності подружжю - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , яка не є підозрюваною в кримінальному провадженні та має статус третьої особи, через це з клопотанням про арешт цього майна мав право звернутися лише прокурор, а не слідчий, який, за таких обставин, є неуповноваженою особою на подання клопотання про арешт автомобіля; відсутність правових підстав для вилучення та арешту транспортного засобу «DODGE CALIBER», н.з НОМЕР_1 , який не відповідає критеріям, визначеним у ст.98, ч.2 ст.167 КПК України, не може бути конфіскованим і використаним із метою відшкодування шкоди, оскільки належить третій особі.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку ОСОБА_8 та його представника на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, вивчила матеріали провадження, обговорила доводи апелянта та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Ухвала слідчого судді апелянтом оскаржується лише щодо накладення арешту на автомобіль «DODGE CALIBER» синього кольору, н.з НОМЕР_1 , 2008 року випуску, з ключем до нього, а тому в іншій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні кримінальних правопорушень.

Заходами ж процесуального примусу, пов`язаними із обмеженням особистих або майнових прав особи, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, до яких, зокрема, віднесено арешт майна (абз.1 п.7 ч.2 ст.131 КПК України).

За змістом приписів ч.1 ст.170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

У ст.98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 3 ст.170 КПК України передбачено, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

На підставі ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що Миргородським РВП ГУНП у Полтавській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 березня 2025 року за №0000240, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.1 ст.263, ч.3 ст.307 КК України (а.п.4).

09 березня 2025 року в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 у нього в його присутності в гаражному приміщенні, будинку й на території домоволодіння було виявлено та вилучено, зокрема: автомат Калашникова, «АКС-74У», з глушником, 2 магазини до зброї, 355 патронів, калібру 5,45х39 мм; пакунки з речовиною зеленого кольору; предмет, схожий на шаблю типу «катана»; 20 упаковок поліетиленових пакетів (по 100 штук пакетів у кожній упаковці), всередині із зіп-пакетами; поліетиленовий пакет із двома ложками з нашаруванням речовини білого кольору; пакети з речовиною білого кольору; ізолюючу стрічку з нашаруванням білого кольору; електронні ваги у кількості 2 штук із нашарування білого кольору; автомобіль «DODGE CALIBER» синього кольору, н.з НОМЕР_1 , 2008 року випуску, з ключем до нього. При цьому, перед обшуком ОСОБА_8 повідомляв про відсутність предметів, вилучених із обігу, та вогнепальної зброї, що зафіксовано в даних протоколу обшуку від 09 березня 2025 року (а.п.5-11).

Досудовим розслідуванням установлено, зокрема, те, що в червні 2024 року ОСОБА_8 виявив вогнепальну зброю - автомат Калашникова, «АКС-74У», із серійним номером: НОМЕР_2 , калібру 5,45 мм, 1988 року випуску, з 2 магазинами до нього, а також бойові припаси - 355 патронів, калібру 5,45х39 мм, та, діючи умисно, забрав зазначені автомат і патрони, обернувши у своє володіння, тим самим незаконно (без передбаченого законом дозволу) придбав їх.

Затим ОСОБА_8 незаконно переніс указані вище вогнепальну зброю та бойові припаси до свого постійного місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , і таким чином без передбаченого законом дозволу носив, зберігав при собі та в подальшому продовжив зберігати їх за місцем проживання до моменту виявлення та вилучення цих предметів кримінального правопорушення поліцією в ході обшуку 09 березня 2025 року на території господарства, господарських приміщень та будинку за згаданою вище адресою.

10 березня 2025 року слідчий ОСОБА_11 за погодженням із прокурором ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_8 про зміну раніше повідомленої підозри, повідомивши про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України - придбання, носіння і зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Питання ж обґрунтованості зазначеної вище підозри в цьому кримінальному провадженні було предметом дослідження апеляційного суду у ході перегляду ухвали слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 березня 2025 року про застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та колегією суддів установлено, що обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, підтверджується зібраними в кримінальному провадженні вагомими доказами, зокрема, даними: протоколу обшуку від 09 березня 2025 року, в ході якого за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , у нього в його присутності було виявлено та вилучено автомат Калашникова, «АКС-74У», з глушником, 2 магазини до зброї, 355 патронів, калібру 5,45х39 мм. При цьому, перед обшуком ОСОБА_8 повідомляв про відсутність предметів, вилучених із обігу, та вогнепальної зброї; висновку судової балістичної експертизи №СЕ-19/117-25/5466-БЛ від 10 березня 2025 року, яким підтверджено те, що зазначений вище предмет, вилучений у підозрюваного, є: вогнепальною зброєю автоматом конструкції Калашникова, «АКС-74У», із серійним номером: НОМЕР_2 , калібру 5,45 мм, 1988 року випуску, виготовленим промисловим способом, є придбаним для стрільби, а також відсутністю в кримінальному провадженні жодних дозвільних документів у ОСОБА_8 на володіння вказаними вище вогнепальною зброєю і бойовими приписами, та іншими доказами по справі.

При цьому, з матеріалів провадження вбачається, що потерпілий ОСОБА_12 та свідок ОСОБА_13 у своїх показаннях від 18 березня 2025 року підтвердили те, що в ніч із 08 на 09 березня 2025 року водій автомобіля «DODGE», н.з НОМЕР_1 , дістав із цього транспортного засобу автомат конструкції Калашникова та направляв його в бік їх автомобіля ( ОСОБА_12 і ОСОБА_13 ), перебуваючи приблизно за 5 м від них, вчиняв дії щодо досилання патрона в патронник. Така демонстрація зброї викликала в них почуття страху.

26 березня 2025 року потерпілий ОСОБА_12 у ході пред`явлення для впізнання впізнав ОСОБА_8 як особу, яка 09 березня 2025 року в сел. Шишаки погрожувала йому зброєю, що підтверджується даними протоколу цієї слідчої дії.

Згідно з даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 власником автомобіля «DODGE CALIBER» синього кольору, н.з НОМЕР_1 , 2008 року випуску, є ОСОБА_8 (а.п.22).

09 березня 2025 року слідчим було визнано речовим доказом, зокрема, вказаний вище автомобіль із ключем до нього, із огляду на його відповідність критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, про що прийнято постанову (а.с.п.12-13).

Тих істотних порушень вимог КПК України, які би на цій стадії провадження підтверджували помилковість чи незаконність визнання вилученого в ході обшуку майна речовими доказами, відсутність підстав для накладення арешту на нього, перевіркою матеріалів справи не встановлено.

За змістом оскаржуваної ухвали слідчий суддя задовольнив клопотання органу досудового розслідування про арешт майна. Вивчивши клопотання слідчого та дослідивши додані до нього матеріали, слідчий суддя встановив, що воно містить відповідне обґрунтування підстав і мети накладення арешту на вилучений автомобіль «DODGE CALIBER», н.з НОМЕР_1 , з ключем, виходив із того, що застосування цього засобу забезпечення кримінального провадження необхідне з метою збереження речових доказів.

Аналізуючи наведені вище обставини, колегія суддів уважає, що слідчий суддя правильно встановив наявність достатніх підстав уважати, що, зокрема, вилучений 09 березня 2025 року в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 його автомобіль «DODGE CALIBER» синього кольору, н.з НОМЕР_1 , 2008 року випуску, з ключем до нього, відповідають критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, та обґрунтовано на цій стадії кримінального провадження визнані речовими доказами за критеріяєми збереження на собі слідів кримінального правопорушення, того, що вони містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Колегія суддів наголошує, що в ході вирішення питання про арешт майна слід ураховувати стадію кримінального провадження. На стадії досудового розслідування не всі обставини, що підлягають з`ясуванню у кримінальному провадженні, можуть бути достовірно встановлені одразу ж, оскільки розслідування - це процес пізнання обставин подій минулого, пов`язаний з пошуком, виявленням та фіксацією відповідних слідів кримінально-протиправного діяння.

Системний аналіз норм КПК України та практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що КПК України оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання): стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо. Стандарти «достатніх підстав (доказів)» використовуються в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, цілі прийняття тих чи інших рішень (вчинення дій) та їх правових наслідків. Вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчими суддями (судом) (ст.ст.157, 163, ч.5 ст.234, 260 КПК України та інші), так і слідчими, прокурорами (ст.ст.134, 271, 276 КПК України та інші).

Таким чином, арешт майна на підставі п.1 ч.2 ст.170 КПК (тобто з метою забезпечення збереження речових доказів) передбачає дотримання стандарту «достатніх підстав» вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Стандарт «достатніх підстав (доказів)» для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують певну річ з кримінальним правопорушенням (демонструють можливу приналежність до його вчинення в якості знаряддя або матеріального об`єкту, що містить певне відображення або інформацію про злочин), тобто наділяють її саму можливістю виконувати функцію доказу в кримінальному провадженні, і вони є достатніми, щоб виправдати її тимчасове обтяження у вигляді арешту для можливого використання в процесі доказування стороною обвинувачення у подальшому.

Наведеного вище стандарту стороною обвинувачення дотримано й колегія суддів погоджується з висновком органу досудового розслідування про існування на цій стадії провадження обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінально протиправної діяльності такого ступеня тяжкості, що утворює достатню підставу для застосування ініційованого заходу забезпечення кримінального провадження.

Окрім того, до завдань слідчого судді/суду на цьому етапі провадження не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного вище кримінального провадження. Його завдання полягає в тому, щоб на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані слідчому судді/суду матеріали є достатніми для застосування в рамках кримінального провадження заходів його забезпечення, та не має права вирішувати ті питання, які вирішує суд під час розгляду по суті, а саме питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

Арешт майна ж із підстави, передбаченої п.1 ч.2 ст.170 КПК України, являє собою форму забезпечення доказів, є самостійною правовою підставою для арешту поряд із забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна, й на відміну від останніх підстав не вимагає обов`язкового оголошення підозри в кримінальному провадженні, не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна, а тому посилання адвоката на те, що автомобіль належить на праві спільної сумісної власноті ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не впливає на правильність застосованого слідчим суддею заходу забезпечення кримінального провадження та не є перешодою в його застосуванні щодо автомобіля «DODGE CALIBER» синього кольору, н.з НОМЕР_1 , 2008 року випуску, з ключем до нього.

Значення має те, що речові докази є незамінними, оскільки створюються самою подією й обстановкою вчиненого кримінального правопорушення, а тому їх втрата або суттєве пошкодження призводить до неможливості відтворення речового доказу, адже неможливим є повернення в минуле, коли він формувався.

Зважаючи на викладене вище, вид речових доказів, у зв`язку із обставинами розслідуваного провадження та наявністю визначених у абз.2 ч.1 ст.170 КПК України ризиків відчуження, приховування, пошкодження і знищення названих вище матеріального об`єкта (автомобіля з ключем), які мають бути збережені без зміни попереднього стану та правового статусу, то їх зберігання на цій стадії провадження не у визначений слідчим суддею спосіб (шляхом позблавлення права на відчуження, розпорядження і використання майна) не гарантуватиме в повній мірі збереження доказових властивостей і достовірність даних, що вони містять. Ненакладення таким чином арешту на вилучене майно може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню в частині необхідності проведення з ним ряду слідчих, процесуальних дій, зокрема, подальших експертних досліджень для виконання органом досудового розслідування завдань, передбачених ст.2 КПК України, з урахуванням обставин, які підлягають доказуванню в розслідуваній справі. Тому доводи апелянта про необхідність повернення на цій стадії провадження вилученого транспортного засобу з ключем є необґрунтованими й передчасними.

Колегія суддів ураховує наслідки арешту майна для його власників, володільців і водночас те, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або повним позбавленням таких прав. Разом з тим, із огляду на те, що такий захід є тимчасовим, наведені вище обмеження є розумними і співмірними, зважаючи на завдання кримінального провадження. А, отже, в цьому конкретному кримінальному провадженні потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи осіб із метою виконання завдань кримінального провадження, а ініційований стороною обвинувачення захід забезпечення кримінального провадження є виправданим і необхідним.

Аргументи апелянта про те, що в порушення вимог КПК України з клопотанням про арешт автомобіля з ключем звернувся слідчий, а не прокурор, колегія суддів уважає безпідставними.

Так, у силу ч.1 ст.171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. Тобто зазначена вище норма містить чіткий перелік суб`єктів, які мають право подати до слідчого судді клопотання про накладення арешту на майно, та нею прямо передбачено, що слідчий, за наявності погодження прокурора, наділений таким правом і відповідно за означених умов є належною процесуальною особою для звернення із клопотанням про арешт майна.

У той же час, ст.64-2 КПК України є нормою-дефінцією, яка визначає лише права та обов`язки третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, та її завданням не є встановлення диференційованого порядку звернення з клопотанням про накладення арешту на майно в порівнянні з приписами названої вище ч.1 ст.171 КПК України.

У цьому провадженні з клопотанням про арешт майна звернувся слідчий СВ Миргородського РВП ГУНП у Полтавській області ОСОБА_10 , за погодженням із прокурором Шишацького відділу Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 , у зв`язку з чим клопотання про накладення арешту на майно подано з дотриманням вимог ч.1 ст.171 КПК України, складене й погоджене уповноваженими особами (а.с.п.1-3).

Що стосується посилань слідчого судді на те, що у випадку повідомлення про підозру та доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, санкцією цієї частини статті кримінального закону передбачено покарання у вигляді конфіскації майна, то слідчий суддя зайве послався на вказані обставини, оскільки станом на момент постановлення оскаржуваної ухвали повідомлення про підозру ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, не пред`являлось і в клопотанні слідчого порушувалось питання про накладення арешту на майно саме з метою збереження речових доказів, натомість щодо застосування названого заходу забезпечення кримінального провадження з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання стороною обвинувачення питання не ініціювалось. Однак зазначене вище порушення не є істотним і не утворює достатню підставу для скасування оскаржуваної ухвали з огляду на те, що само по собі не спростовує висновки слідчого судді щодо необхідності накладення арешту, зокрема, на автомобіль «DODGE CALIBER» із ключем із метою їх збереження як речових доказів.

Тому зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження.

Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Водночас слід зазначити, що судове рішення слідчого судді про арешт майна не перешкоджає його власнику, володільцю чи його представнику звернутись до слідчого судді чи суду з клопотанням за правилами ст.174 КПК України, згідно з якими арешт майна може бути скасовано повністю чи частково за клопотанням власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 березня 2025 року про арешт майна без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4