КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 15 липня 2025 року апеляційну скаргу з доповненнями представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22 квітня 2025 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_7

представника

власника майна адвоката ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії домашньому насильству Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_8 , та накладено арешт на майно, вилучене 01.04.2025 року під час проведення обшуку за місцем проживання консультанта Офісу Логістики ДП МО України "Агенція оборонних закупівель" ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони користування, розпорядження, відчуження, а саме:

-мобільний телефон «Samsung S 24tg», Імеі 1: НОМЕР_1 , Імеі 2: НОМЕР_2 , з сім-карткою мобільного зв`язку № НОМЕР_3 ;

-мобільний телефон «Samsung», SM-A127, F/DSN, Імеі: НОМЕР_4 ;

-ноутбук «ASUS UX 8406MA-PZ051W», SN:S1N0CV09551104G;

-ноутбук «LENOVO Think Pad P50»;

- флеш-носій «Datashab Pro», об`ємом 8 Gb;

- флеш-носій «Transsend» TS 500GSJ25A3К, об`ємом 500 Gb;

- флеш-носій «Pioneer», об`ємом 128 Gb, microSD;

- флеш-носій «UK socinian Armor»;

- грошові кошти у загальній сумі 27 000 Євро, купюрами номіналом по 100 Євро кожна;

- грошові кошти у загальній сумі 2 550 Євро, купюрами номіналом по 50 Євро кожна;

- грошові кошти у загальній сумі 1 600 Євро, купюрами номіналом по 200 Євро кожна;

- грошові кошти у загальній сумі 8 700 доларів США, купюрами номіналом по 100 доларів США кожна;

- грошові кошти у загальній сумі 1 000 Євро, купюрами номіналом по 100 Євро кожна;

- грошові кошти у загальній сумі 500 Євро, купюрами номіналом по 100 Євро кожна.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник власника майна ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просив скасувати хвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною, через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що в клопотанні та в оскаржуваній ухвалі відсутні будь-які аргументи та посилання на відповідні докази, які вказували б на те, що вилучене майно пов`язане із обставинами кримінального провадження або зберегли на собі сліди, відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються пі час кримінального провадження.

Обґрунтовуючи клопотання про необхідність накладення арешту на грошові кошти, прокурор послався на можливу спеціальну конфіскацію, однак санкцією ч. 4 ст. 191 КК України не передбачено покарання у вигляді конфіскації майна.

Вважає, що долучена до матеріалів клопотання постанова про визнання речовими доказами є формальною, оскільки арештоване майно не відповідає ознакам, передбачених ст. 98 КПК України.

Звертає увагу на докази, які надано під час розгляду клопотання, що підтверджують законність походження грошових коштів, у тому числі відомості щодо офіційної заробітної плати ОСОБА_5 . Зокрема, сукупна сума заробітної плати за останні п`ять років складає більше 4 750 000 гривень, що значно перевищує суму коштів, що вилучено під час обшуку.

Заслухавши доповідь судді, доводипредставника власника майна, який просив задовольнити апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження, СУ ГУ НП у м Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 03 вересня 2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001024, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

У клопотанні прокурора зазначено, що власники компанії «Alfira Sp. z.o.o.» (Республіка Польща) здійснюють свою діяльність у сфері надання послуг з організації одержання ліцензій, транзитних дозволів, прискорення погодження дозвільних документів за кордоном, а також вантажних перевезень для підприємств у державному секторі територією України та за кордоном.

З метою реалізації протиправного механізму щодо привласнення коштів даний нерезидент уклав договір на організацію перевезень вантажів з українською компанією ТОВ «Лексіон» ().

Також, досудовим розслідуванням установлено, що компанією «Alfira Sp. z.o.o.» до ТОВ «Лексіон» () надано транспортно-експедиційну заявку від 17.07.2023 №3/RZE на перевезення вантажу для одного з державних підприємств обороно-промислового комплексу, а саме: модульних зарядів ТСМ та 155мм снарядів LU 211 HB.

З акту наданих послуг від 25.07.2023 №AL2507RU/2023, за маршрутом з/с Щебрежин - Україна, +500км (сумарно орієнтовно 600км) вбачається, що перевезення вантажу здійснювали наступні транспортні засоби: НОМЕР_5 / НОМЕР_6 , НОМЕР_7 / НОМЕР_8 , НОМЕР_9 / НОМЕР_10 . Вартість послуг становила 12 000 Євро за 3 вантажівки (1 вантажівка - 4000 Євро).

Таким чином, на виконання умов укладеного договору між ДП МО України «Агенція оборонних закупівель» та компанією «Alfira Sp. z.o.o.», працівниками останньої до ДП МО України «Агенція оборонних закупівель» надано транспортно-експедиційну заявку від 20.07.2023 № 9 на перевезення вищезазначеної номенклатури товарів.

Наявні дані свідчать про те, що після укладення ДП МО України «Агенція оборонних закупівель» договору на перевезення з польською компанією «Alfira Sp. z.o.o.», остання, фактично не здійснюючи перевезень, укладає аналогічний договір з українською компанією ТОВ «Лексіон» () та як наслідок, різниця коштів залишається на рахунках польської фірми та можливо привласнюється власниками вказаних компаній.

Крім того, за наявними даними в період 2022-2024 років компанією «Alfira Sp. z.o.o.» для ДП МО України «Агенція оборонних закупівель» надано послуг на загальну суму понад 2,7 млн Євро.

Органом досудового розслідування з метою повного дослідження усіх обставин вчинення кримінального правопорушення від ГУ ДВКР СБ України отримано інформацію щодо можливої причетності до вчинення вказаного злочину причетний консультанта офісу Логістики ДП МО України «Агенція оборонних закупівель», який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

01 квітня 2025 року на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 06 березня 2025 року за місцем проживання консультанта офісу Логістики ДП МО України «Агенція оборонних закупівель» за адресою: АДРЕСА_1 проведено обшук. Під час обшуку виявлено та вилучено речі та грошові кошти.

01 квітня 2025 року постановою старшого слідчого в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 вилучене під час обшуку майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0001024.

02 квітня 2025 року прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії домашньому насильству Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_8 , звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва із клопотанням про накладення арешту на майно, яке вилучено під час проведення обшуку за місцем проживання консультанта офісу Логістики ДП МО України «Агенція оборонних закупівель» за адресою: АДРЕСА_1 , з метою збереження речових доказів.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22 квітня 2025 року клопотання прокурора задоволено.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою, зокрема, забезпечення збереження речових доказів.

З огляду на положення п. 1 ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Приймаючи рішення, слідчим суддею зазначених вимог закону дотримано.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0001024 про накладення арешту на речі та грошові кошти, слідчий суддя дослідив матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що з метою збереження вказаного майна, яке відповідає ознакам речових доказів згідно ст. 98 КПК України, наявні достатні підстави для часткового арешту вказаного в клопотанні прокурора майна.

Крім того, вказане майно у даному кримінальному провадженні постановою старшого слідчого в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 від 01 квітня 2025 року визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співрозмірність втручання у права власника майна з потребами кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про необхідність накладення арешту на вказані грошові кошти, з метою збереження речових доказів, оскільки прокурором доведено обставини, які підтверджують, що незастосування такого обмеження може призвести до наслідків, які можуть перешкодити досудовому розслідуванню.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Зважаючи на зазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене у клопотанні прокурора, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, застосував захід забезпечення кримінального провадження на засадах розумності та співмірності.

Твердження апелянта про те, що грошові кошти набуто законним шляхом, підлягають перевірці органом досудового розслідування під час проведення досудового розслідування, з урахуванням обставин кримінального провадження.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_5 не має статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, не вказує на незаконність оскаржуваної ухвали слідчого судді.

Арешт майна з підстав передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Інші доводи на які посилається апелянт також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки були відомі слідчому судді та враховані ним при прийнятті рішення.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга з доповненнями представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , з урахуванням викладених в ній доводами, задоволенню не підлягає.

При цьому арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22 квітня 2025 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу з доповненнями представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12

Єдиний унікальний № 752/7094/25 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_13

Справа № 11сс/82/3712/2025 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК