Справа № 190/851/25
Провадження №1-в/190/126/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року м.П`ятихатки

П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

за участю:

секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. П`ятихатки справу за клопотанням засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час відбуває покарання в Державній установі «П`ятихатська виправна колонія №122»,

про приведення вироку у відповідність до нового закону,-

В С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить звільнити його від покарання та відбування покарання, яке призначене йому вироком Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 12.06.2024 року у справі №213/352/24.

Представник Державної установи «П`ятихатська виправна колонія (№122)» та засуджений в судове засідання, проведення якого було призначене в режимі відеоконференції з Державною установою «П`ятихатська виправна колонія № 122», не з`явились, про місце та час слухання справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи без їхньої участі.

Прокурор в судовому засіданні просив привести вирок у відповідність до чинного законодавства та задовольнити клопотання засудженого частково.

Вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали особової справи засудженого, судом встановлено наступне.

Згідно із ч. 1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Пунктом 2 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

З матеріалів особової справи ОСОБА_4 вбачається, що він відбуває покарання за вироком суду в ДУ «П`ятихатська виправна колонія (№122)», що надає П`ятихатському районному суду право розглянути подане ним клопотання.

Судом встановлено, що вироком Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 12.06.2024 року ОСОБА_4 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України за ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану, - до 6 років позбавлення волі. Своїми діями ОСОБА_4 заподіяв потерпілій ОСОБА_5 матеріальної шкоди на суму: 2566,67 грн. за епізодом від 02.12.2023 року та 416,67 грн. за епідодом від 05.12.2023 року. Остаточне покарання ОСОБА_4 призначено на підставі ч.1 ст.71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 червня 2023 року, до відбуття призначено 7 років позбавлення волі. Строк відбуття покарання обчилювати з моменту затримання 16 січня 2024 року.

Згідно вироку Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 червня 2023 року, ОСОБА_4 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік.

Вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 04.02.2025 року ОСОБА_4 засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.1 ст.122 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 12.06.2024 року, остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді 7 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Згідно протоколу затримання від 16.01.2024 року, - ОСОБА_4 затриманий на підставі ухвали Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Верховна Рада України 18 липня 2024 року прийняла Закон № 3886-ІХ, який набув чинності 09 серпня 2024 року.

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна відповідальність за відповідною частиною ст. 185 КК України настає під час вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка) у тому разі, якщо крадіжка майна не є дрібною.

Отже, діяння, вчинені як таємне викрадення чужого майна, якщо вартість цього майна не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент їх вчинення, є дрібною крадіжкою і не є кримінально караними, що виключає кримінальну відповідальність, передбачену ст. 185 КК України.

Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

За частиною 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

На переконання суду, унесення згаданих вище змін до законодавства України про адміністративну відповідальність безпосередньо впливає на закон України про кримінальну відповідальність, адже ці зміни визначають розмежування між діями які необхідно кваліфікувати як дрібну крадіжку, наслідком чого є притягнення особи до адміністративної відповідальності, і таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за що передбачена кримінальна відповідальність.

Беручи до уваги викладене, фактична декриміналізація викрадення майна, вартість якого не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, має зворотну дію в часі, оскільки поліпшує становище особи.

Неоподатковуваний мінімум в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового Кодексу, для відповідного року.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 передбачено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом на 1 січня звітного податкового року, для будь-якого платника податку.

Таким чином два неоподатковуваних мінімума доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи та відповідно станом на 01.01.2023 року ця сума становила 2684 грн.

Оскільки ОСОБА_4 згідно вироку Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 12.06.2024 року завдав матеріальної шкоди потерпілій на суму, що по кожному окремому епізоду є меншою ніж два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян станом на день скоєння крадіжки, він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України за вказаним вироком. Однак, кваліфікуючою ознакою вчиненого злочину є незаконне проникнення до житла.

Згідно із абз.2 п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 6 листопада 2009 року № 10 сформульовано таке правило кваліфікації: крадіжка, грабіж або розбій, поєднані з незаконним проникненням до житла, іншого приміщення чи сховища, кваліфікуються відповідно за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК. Додатково за ст. 162 КК такі дії кваліфікувати не потрібно. Водночас, якщо незаконне проникнення до житла, іншого приміщення чи сховища поєднане зі вчиненням крадіжки, кримінальну відповідальність за яку з огляду на вартість викраденого законом не передбачено, вчинене належить кваліфікувати за ст. 162 «Порушення недоторканності житла» КК.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вирок Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.06.2024, слід привести у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-IX від 18.07.2024.

Зокрема, ОСОБА_4 слід вважати засудженим за вироком Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.06.2024 за ч.1 ст.162 КК України до 2 (двох) років обмеження волі.

За таких обставин, клопотання засудженого ОСОБА_4 є таким, що підлягає задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст.ст. 369-372, 537, 539 КПК України, Законом України №3886-ІХ, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання засудженого ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Привести у відповідність чинному законодавству вирок Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.06.2024 стосовно ОСОБА_4 , звільнивши його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.185 КК України та вважати ОСОБА_4 засудженим по даному вироку за ч.1 ст.162 КК України із призначенням покарання 2 (два) роки обмеження волі. Остаточне покарання ОСОБА_4 призначити на підставі ч.1 ст.71 КК України шляхом часткового приєднання до призначеного покарання, невідбутої частини покарання за вироком Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 червня 2023 року, за правилами передбаченими ст.72 КК України, та визначити ОСОБА_4 до відбуття 2 (два) роки позбавлення волі.

Остаточне покарання ОСОБА_4 за вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 04.02.2025 року призначити на підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.06.2024, більш суворим за даним вироком, до відбуття призначити 5 (п`ять) років позбавленя волі без конфіскації майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з дня його затримання, тобто з 16 січня 2024 року.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення, а засудженим у той же термін після отримання її копії.

Суддя ОСОБА_1