ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 602/1220/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/221/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строків тримання під вартою
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника- ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №11-кп/817/221/25 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Лановецького районного суду Тернопільської області від 20 травня 2025 року про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 лютого 2025 року задоволено клопотання прокурора, продовжено щодо обвинуваченого ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 25 квітня 2025 року.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою обрати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю за місцем проживання: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування доводів посилається на те, що суд першої інстанції не навів достатніх підстав, чому цілодобовий домашній арешт не може забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 , незважаючи на те, що за практикою ЄСПЛ (справи «Guzzardi v. Italy», «Buzadji v. Moldova») він прирівнюється до тримання під вартою за ступенем обмеження свободи.

Звертає увагу, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, є студентом аграрного коледжу, проживає з рідними, не має судимостей та позитивно характеризується, що свідчить про низький ризик ухилення від суду або впливу на свідків (ст. 178 КПК України).

Вказує, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не були належним чином доведені у матеріалах справи відсутні конкретні факти, які б підтверджували наміри ОСОБА_7 переховуватися чи впливати на учасників провадження. Обвинувачений не вчиняв спроб до втечі, не має зв`язків за кордоном, а відомості про ймовірний вплив на свідків є абстрактними.

Зазначає, що тяжкість обвинувачення не може бути єдиною підставою для тримання під вартою згідно з позицією ЄСПЛ у справі «Ідалов проти Росії», необхідні додаткові підстави, яких суд не навів.

Звертає увагу, що судом не враховано, що обвинувачення за ч. 3 ст. 286-1 та ч. 1 ст. 135 КК України стосується злочинів, які можуть бути вчинені з необережності, а не умисно, що знижує ступінь суспільної небезпеки.

Вважає, що застосування цілодобового домашнього арешту з електронним браслетом дозволить ефективно контролювати поведінку обвинуваченого, забезпечити його явку до суду та запобігти ризикам, при цьому не буде надмірним втручанням у його права і свободи.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу з мотивів у ній викладених, прокурора, який щодо задоволення апеляційної скарги заперечив, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних міркувань.

На розгляді у місцевому суді перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000482 від 06 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого, та у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через безпорадний стан, коли той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Продовжуючи щодо обвинуваченого строк тримання під вартою суд виходив з того, що ризики переховування від суду та незаконного впливу на потерпілу та свідків, які були встановлені при вирішенні питання про застосування щодо нього вказаного запобіжного заходу не зменшились і продовжують існувати й на даний час та вони виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого з огляду на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, яке з урахуванням вимог ст.12 КК України є тяжким злочином та у випадку визнання винним йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років; обвинувачений, будучи причетним до ДТП з тяжкими наслідками, не вжив заходів до надання першої медичної допомоги потерпілій, не викликав швидкої медичної допомоги, не вжив заходів для збереження слідів пригоди, не повідомив про подію уповноважений орган поліції, а натомість покинув місце пригоди і вживав заходи для приховування слідів його причетності до ДТП (сховав автомобіль та замінив у ньому пошкоджене вітрове скло, сховав велосипед потерпілої) з огляду на що прийшов до переконання, що ОСОБА_7 може навмисно переховуватись від суду; ризик того, що ОСОБА_7 може незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні. обґрунтовується тим, що обвинуваченому відомі місце фактичного проживання потерпілих та усіх свідків у цьому кримінальному провадженні та номери їх мобільних телефонів, з більшістю свідків обвинувачений добре знайомий, деякі зі свідків є неповнолітніми і можуть легше піддатися незаконному впливу зі сторони обвинуваченого. У зв`язку з чим ОСОБА_7 може чинити на них відповідний тиск шляхом погроз, залякувань чи умовлянь схиляючи останніх до надання неправдивих показань на свою користь чи відмови від участі у кримінальному провадженні, хоч потерпіла та свідки уже допитані в суді у цьому кримінальному провадженні, що певною мірою знижує ймовірність зазначеного ризику, разом з тим з`ясування обставин та перевірка їх доказами судом першої інстанції ще не закінчені, тому може виникнути потреба у їх повторному допиті. Окрім того, ухвалою суду від 20.05.2025 до участі у кримінальному провадженні залучено як потерпілого ОСОБА_9 неповнолітнього сина загиблої ОСОБА_10 , який ще не допитаний судом.

Також суд врахував у сукупності всі обставини, передбачені ст. 178 КПК України, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується (зокрема за ч. 3 ст. 286-1 КК України); молодий вік обвинуваченого, для якого, в силу відсутності значного життєвого досвіду, характерними є низький рівень критичного ставлення особи до своєї поведінки та підвищена ймовірність прийняття нею незважених, нерозсудливих рішень; відсутність даних про наявність будь-яких тяжких хронічних захворювань, які б унеможливлювали його перебування в умовах несвободи, з однієї сторони, та які б перешкоджали йому вдатися до активних дій, спрямованих на переховування від суду, з іншої сторони; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, які на думку суду не є настільки стійкими, щоб надійно забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 , зокрема на його утриманні відсутні неповнолітні діти чи інші непрацездатні особи, відсутність у обвинуваченого законного стабільного джерела доходу. Також врахував ті обставини, котрі передували смертельній ДТП, а саме: безпосередньо перед скоєнням дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, не маючи посвідчення водія відповідної категорії та порушуючи режим комендантської години, тому прийшов до висновку щодо неможливості застосування стосовно останнього більш м`якого запобіжного заходу. З наведеним погоджується і колегія суддів.

Перевіряючи твердження апелянта про міцні соціальні зв`язки ОСОБА_7 та його позитивну характеристику , колегія суддів вважає що ці факти вже були оцінені судом першої інстанції при продовженні запобіжного заходу та вони не є достатніми для запобігання існуючих ризиків, відсутність на утриманні неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб, нестабільність джерела доходу, молодий вік і відсутність належної критичності до своєї поведінки свідчать про недостатню надійність соціальних зв`язків, які могли б гарантувати дотримання обвинуваченим умов запобіжного заходу.

Твердження апелянта про відсутність ризиків впливу на потерпілих та свідків спростовуються встановленими тим, що ОСОБА_7 відомі місця проживання свідків і потерпілих, їхні контактні дані, а деякі зі свідків є неповнолітніми, що збільшує ймовірність здійснення тиску. Крім того, у справі ще не допитаний неповнолітній потерпілий син загиблої, що зумовлює потребу у збереженні дистанції між обвинуваченим та учасниками провадження.

Доводи захисника щодо неухилення ОСОБА_7 від органів правопорядку суперечать обставинам справи, оскільки обвинувачений залишив місце ДТП, не викликав швидку допомогу, не вживав активних заходів для приховування слідів злочину сховав транспортний засіб, замінив скло, приховав велосипед потерпілої, що свідчить про реальну схильність до уникнення відповідальності, а не про належну процесуальну поведінку.

Також посилання сторони захисту на тяжкість обвинувачення як недостатню підставу для тримання під вартою є необґрунтованим, оскільки в даному випадку йдеться про обвинувачення за ч. 3 ст. 286-1 КК України тяжкий злочин, що передбачає покарання у вигляді позбавлення волі від 5 до 10 років. При цьому сукупність обставин, зокрема вчинення ДТП у стані алкогольного сп`яніння, без посвідчення водія, порушення комендантської години та залишення потерпілої в небезпеці, обґрунтовано підвищує ризики ухилення.

Як вказано у справі «Buzadji v. Moldova», суди мають оцінювати конкретний ризик, зокрема, ймовірність впливу, повторного правопорушення та ухилення, а не лише формальну відповідність менш обтяжливого заходу. У цій справі ризики визнані реальними, підтверджені поведінкою обвинуваченого та обставинами провадження.

Отже, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, та відповідно скасування оскаржуваної ухвали суду про продовження щодо ОСОБА_7 строку тримання під вартою колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Лановецького районного суду Тернопільської області від 20 травня 2025 року про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді