Дата документу 29.08.2025Справа № 554/928/23
Провадження № 1-кп/554/509/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«29» серпня 2025 року Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 185 КК України, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Шевченківського районного суду міста Полтави перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 185 КК України, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, з визначенням застави у розмірі 130 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 393 640 грн. Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_3 створив організовану групу для вчинення тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень корисливого спрямування на території м. Полтави та Полтавської області, наразі обвинувачується у вчиненні умисних корисливих особливо тяжких кримінальних правопорушень, які вчинив у складі організованої групи, з метою заволодіння чужим майном у великих та особливо великих розмірах, з проникненням у житло, інші приміщення чи сховища. Під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження ОСОБА_3 переховувався від органу досудового розслідування. Ухвалою слідчого судді надавався дозвіл на затримання ОСОБА_3 з метою його приводу для розгляду клопотання про застосування до нього запобіжного заходу у виді триманні під вартою. Обвинувачений офіційно не працевлаштований, а отже не має постійного джерела доходів та засобів існування, в нього відсутні міцні соціальні зв?язки, а тому є достатні підстави вважати, що ОСОБА_3 може вчинити інше кримінальне правопорушення та, з метою ухилення від кримінального покарання, може без перешкод залишити місце свого проживання та переховуватися від суду. Також обвинувачений може незаконно впливати на потерпілих та свідків по кримінальному провадженню, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставини кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Таким чином, прокурор вважає, що існують ризики, передбачені п.п.1-5 ч.1 ст. 177 КПК України. Також, на думку прокурора, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам, а тому просить продовжити ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб з визначенням застави у розмірі 130 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 393 640 грн.

Також у судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку дії обов`язків, покладених судом при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою з одночасним визначенням застави обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 строком на 2 місяці, а саме: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатись з Полтавської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або роботи; утримуватись від спілкування з потерпілими та свідками по кримінальному провадженню. Клопотання обґрунтовано тим, що на теперішній час строк дії обов`язків, визначених ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 02.09.2022 року при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням застави ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спливає, розглянути кримінальне провадження до спливу строку дії обов`язків, покладених судом, не можливо, підстав для обрання більш м?якого запобіжного заходу, не пов?язаного із заставою, немає, ризики, передбачені п.п.1,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України не зменшились та не змінились, тому по вказаному кримінальному провадженню виникла необхідність у продовженні обов`язків в рамках запобіжного заходу у вигляді застави.

Обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та їх захисник адвокат ОСОБА_7 не заперечували проти продовження обов?язків, покладених судом при застосуванні запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора, просив змінити запобіжний захід на більш м`який або зменшити розмір застави до мінімального розміру.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_8 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, підтримала позицію свого підзахисного, просила змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 на більш м`який або зменшити розмір застави до мінімального. Зазначила, що всі ризики, вказані прокурором в клопотанні, вже не актуальні, вони були наявні на час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. ОСОБА_3 перебуває під вартою вже більше трьох років. Він має міцні соціальні зв?язки, дружину, дитину, має постійне місце проживання. Те, що він був в розшуку враховувалось слідчим суддею під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Крім того, в розшук він був оголошений незаконно.

Також від представника застоводавця ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 надійшло клопотання про повернення застави в сумі 399 000 грн. Клопотання обґрунтовано тим, що ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду міста Полтави від 02.09.2022 підозрюваному ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням застави у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить на день постановлення ухвали 496 200,00 грн. Вказаною ухвалою також покладено обов?язки, відповідно до ч.5 ст. 194 КПК України. 05.09.2022 року ОСОБА_9 внесла заставу в сумі 399 000 грн. і підозрюваний був звільнений з-під варти, у зв?язку із сплатою застави. Строк дії ухвали слідчого судді до 01 год. 28 хв. 30.10.2022 року. З урахуванням вимог ст. 203 КПК України, строк дії запобіжного заходу закінчився 30.10.2022 і даний запобіжний захід припинив свою дію. З клопотанням про продовження дії застави ніхто не звертався, запобіжний захід продовжено не було. Питання про звернення застави в дохід держави не вирішувалось, таких клопотань від прокурора не надходило, за ініціативою суду таке питання також не розглядалось. Також на сьогоднішній день значно погіршився стан здоров?я матері ОСОБА_9 ОСОБА_10 , вона потребує проведення медичного обстеження з подальшим лікуванням, а також є потреба в утриманні родини. Тому просить повернути заставу в розмірі 399 000 грн.

В судовому засіданні представник застоводавця ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 підтримав заявлено клопотання.

Інші учасники кримінального провадження підтримали клопотання про повернення застави.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання про повернення застави, зазначивши, що відсутні законні підстави для його задоволення. В даному випадку застава була визначена як альтернативний запобіжний захід, заставодавцю були роз?яснені права та обов?язки, які він несе, ризики, які на нього покладаються, у разі невиконання підозрюваним процесуальних обов?язків. Посилання на те, що строк дії запобіжного заходу у вигляді застави припинив свою дію не відповідає дійсності. Застава продовжує діяти, процесуальні обов?язки судом продовжуються саме за вказаним запобіжним заходом. Посилання на те, що ОСОБА_4 їх не порушує свідчить про дієвість вказаного запобіжного заходу.

Суд, вислухавши доводи клопотання прокурора, доводи клопотання представника заставодавця, думку обвинувачених та інших учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступних висновків:

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

З вимог ч. 1 ст. 131 КПК України вбачається, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч. 1 ст. 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом (ст. 177 КПК України).

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі інші обставини, визначені у вказаній статті.

Так, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті. Слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті. Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання. Якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, визначених ч.5 ст. 194 КПК України. Обов?язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються (ч. ч. 1-5, 7 ст. 194 КПК України).

Порядок продовження тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

З вимог ч.ч.4,5 ст. 199 КПК України вбачається, що слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27, ч.5 ст. 185 КК України.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_3 на досудовому розслідуванні обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який під час судового розгляду неодноразово продовжувався, останнього разу зазначений запобіжний захід було продовжено до 06.09.2025 року включно, з визначенням застави у розмірі 130 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 393 640 грн.

Вирішуючи питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, суд враховує, що обґрунтованість застосування запобіжного заходу може піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за наявності яких, такий запобіжний захід було застосовано, та внаслідок виникнення інших обставин, які можуть бути підставами зміни запобіжного заходу в сторону його пом`якшення, зміни чи скасування, оскільки тривала дія запобіжного заходу без врахування конкретних обставин справи може призвести до порушення прав, свобод чи інтересів учасників кримінального провадження.

Зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший - більш або менш суворий.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Так, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні умисних, особливо тяжких кримінальних правопорушеннях, які вчинювались організованою групою, в умовах воєнного стану, були поєднані з проникненням у житло, інші приміщення чи сховища, у великих та особливо великих розмірах, що завдало значної шкоди потерпілим. За вчинення інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Судом також встановлено, що під час досудового розслідування ОСОБА_3 ухилявся від явок до слідчого для допиту в якості підозрюваного, у зв?язку із чим ухвалою слідчого судді Октябського районного суду м. Полтави надавався дозвіл на затримання ОСОБА_3 , з метою приводу до суду для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на підставі якої ОСОБА_3 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Таким чином, ОСОБА_3 переховувався від органів досудового розслідування.

Тому, суд, вважає, що прокурором доведено, що обвинувачений, з метою уникнення можливого покарання за вчинені злочини, може ухилятися і від суду, що унеможливлює своєчасне виконання процесуальних рішень та призначення йому кримінального покарання за скоєні злочини.

Таким чином, у суду є достатні підстави вважати, що ОСОБА_3 , з метою ухилення від кримінальної відповідальності, може без перешкод залишити місце свого проживання та переховуватися від суду.

Також наявні ризики того, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків, анкетні дані яких йому відомі, що унеможливить об?єктивний судовий розгляд провадження. Так, судовий розгляд кримінального провадження, за клопотанням обвинувачених, розпочався спочатку, свідки ще судом не були допитувались, а отже останній, з метою зміни показів свідками, може вдатися до відповідних дій.

Щодо ризики впливу на потерпілих, то суд зазначає, що двоє потерпілих вже допитані судом, а потерпілий ОСОБА_11 на сьогодні перебуває за кордоном, має намір взяти участь в судовому засіданні за допомогою відеоконференцзв?язку, про що повідомив його представник, а тому вплив на нього з боку обвинуваченого є малоймовірним.

Ризик можливого вчинення іншого кримінального правопорушення, суд вважає таким, що також може справдитись, адже, обвинувачений офіційно не працевлаштований, а отже в нього відсутні постійні джерела доходу та законні засоби до існування. Крім того, відносно обвинуваченого ОСОБА_3 наявне ще одне кримінальне провадження за ч.3 ст. 187, ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України, проте, вказане не завадило останньому вчинити особливо тяжкі кримінальні правопорушення проти власності, у яких він наразі обвинувачується.

Таким чином, існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні і суд погоджується з доводами прокурора щодо їх наявності, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Щодо наявності ризиків, передбачених п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, то прокурор не обґрунтував, яким саме чином ОСОБА_3 може знищити, сховати або створити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також перешкоджати встановленню істини по кримінальному провадження, адже досудове розслідування завершено, всі докази по кримінальному провадження стороною обвинувачення зібрані, а тому вважає посилання на такі ризики припущеннями.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений, з метою уникнення покарання, передбаченого за інкриміновані кримінальні правопорушення, може вдатися до відповідних дій.

Враховуючи фактичні обставини кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_3 , а саме умисні, особливо тяжкі кримінальні правопорушення, вчинені повторно, організованою групою, в умовах воєнного стану, поєднані з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, у великих та особливо великих розмірах, свідчать про їх небезпечність для суспільства, а отже і про наявний у цьому кримінальному провадженні суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що зважаючи на введення воєнного стану в Україні, зайнятість правоохоронних органів у діяльності з відсічі збройної агресії рф, фактор настання існуючих ризиків в даних умовах, як то ухилення від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень, значно збільшується, а застосування більш м?якого запобіжного заходу, на переконання суду, не зможе перешкодити обвинуваченому вчинити спроби ухилення від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень.

З урахуванням вимог ст. 331 КПК України, виходячи з положень ст.ст. 177, 178, 183, 194, 199 КПК України, суд вважає необхідним клопотання прокурора про продовження ОСОБА_3 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити, оскільки вважає, що саме такий запобіжний захід є обґрунтованим, відповідає тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_3 , обставинам вчинення ним вказаних злочинів, вагомості наявних доказів по кримінальному провадженню, тяжкості покарання, що загрожує, у разі визнання його винуватими у кримінальних правопорушеннях, особі обвинуваченого, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема, ухиленню обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків, вчиненню інших кримінальних правопорушень, ризики чого є реальними та дійсними, з часом не зменшились та не змінились. Обрання більш м?якого запобіжного заходу, не пов?язаного із триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого в процесі розгляду кримінального провадження в суді. До того ж обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому запобіжному заході у виді тримання під вартою відпала, судом не встановлено.

Отже, для досягнення мети застосування запобіжного заходу, яка вказана у ст. 177 КПК України, тобто забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання ризикам, визначених у ч.1 вказаної статті, відносно обвинуваченого ОСОБА_3 слід продовжити обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Крім того, ч.3 ст. 184 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Частиною 4 ст. 183 КПК України визначено у яких кримінальних провадженнях слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави.

Вказане кримінальне провадження у такому переліку відсутнє, а тому суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Приписи ч. 4 ст. 182 КПК України визначають, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов?язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Положеннями ч. 5 ст. 182 КК України передбачено, що розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Суд звертає увагу, що положення КПК та практика ЄСПЛ орієнтують на такі критерії, які слід врахувати при визначені розміру застави: (1) обставини кримінального правопорушення; (2) особливий характер справи; (3) майновий стан підозрюваного; (4) його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; (5) масштаб його фінансових операцій; (6) даних про особу підозрюваного; (7) встановлені ризики, передбачених статтею 177 КПК; (8) «професійне середовище» підозрюваного; (9) помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин (10) шкода, завдана кримінальним правопорушенням тощо.

Також, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні. Розмір застави повинен визначатися виходячи з особи обвинуваченого, його майнового стану і його відносин з особами, які надають забезпечення та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду.

При визначенні розміру застави слід не допускати встановлення такого її розміру, що є завідомо непомірним для особи та призводить до неможливості виконання застави. З одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, тобто був достатнім стримуючим фактором для обвинуваченого, щоб не здійснити втечу, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув?язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Сума шкоди у кримінальному провадженні може бути одним із факторів, що виправдовує вищу суму застави, але лише у поєднанні з іншими критеріями, як то серйозність вчиненого злочину, ризик втечі тощо.

З урахуванням обставин кримінальних правопорушень, в тому числі і розміру завданої майнової шкоди, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу, ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також тієї обставини, що відносно ОСОБА_3 є в наявності інше кримінальне провадження №0001091 від 01.11.2017 за ч. 3 ст.187, ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України, за яким обвинуваченим вже було сплачено заставу, проте не завадило останньому вчинити нові особливо тяжкі кримінальні правопорушення проти власності, за якими він тепер обвинувачується, відсутності даних про неспівмірність розміру застави обставинам кримінального провадження та завідому непомірність для обвинуваченого, суд приходить до висновку, що визначений судом раніше розмір застави, у даному випадку, є цілком достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов?язків по кримінальному провадженню і перспектива втрати такого грошового забезпечення у випадку порушення ним встановлених обов?язків послужить достатнім стримуючим фактором, що виключить з його сторони будь-яке бажання переховуватися від суду, впливати на свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення або вчиняти інші дії, спрямовані на перешкоджання судового розгляду кримінального провадження.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку дії обов`язків, покладених судом при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою з одночасним визначенням застави, обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , суд виходить з наступного:

Судом встановлено, що 02.09.2022 року ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду міста Полтави обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням застави у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить на день постановлення ухвали 496 200,00 грн.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду міста Полтави від 02.09.2022 обвинуваченому ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням застави у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить на день постановлення ухвали 520 000 грн.

Вказаними ухвалами, у разі сплати застави, покладено на обвинувачених обов?язки, а саме: - прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду; - не виїжджати за межі м. Полтави та Полтавської області без згоди слідчого, прокурора, суду; - не спілкуватись зі свідками та потерпілими у кримінальному провадженні; - здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В подальшому обвинувачені були звільнені з-під варти, у зв?язку із сплатою застави.

Вирішуючи питання про продовження обвинуваченим, покладених на них обов`язків, суд враховує, що покладення на обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України обов?язків є обґрунтованими, співмірними з існуючими ризиками, передбаченими п.п.1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, відповідає даним про осіб обвинувачених, тяжкості кримінальних правопорушень та їх наслідкам, застосований до них саме такий запобіжний захід може як запобігти ймовірним ризикам, так і забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов?язків. До того жодних обставин, які б свідчили про те, що необхідність у продовженні раніше покладених на обвинувачених обов?язків відпала, судом не встановлено, що свідчить про дієвість їх застосування.

Обвинувачені згодні з продовженням строку дії обов`язків, покладених на них судом, при застосуванні запобіжного заходу.

На підставі вищевикладеного, з метою забезпечення дієвості кримінального провадження, суд приходить до висновку про доцільність продовження строку дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, покладених судом на обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , строком на два місяці.

З приводу заявленого представником заставодавця ОСОБА_9 - адвокатом ОСОБА_7 клопотання про повернення застави, суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

При застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави підозрюваному, обвинуваченому роз`яснюються його обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю - у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється чи обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків (ч.3 ст. 182 КПК України).

Відповідно до ч.6 ст. 182 КПК України, з моменту звільнення підозрюваного, обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний, обвинувачений, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Відповідно до вимог п.п. 8, 11 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Відповідно до ч.1 ст. 203 КПК України, ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження або винесення ухвали про скасування запобіжного заходу в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Порядком внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2012 року №15, передбачений порядок їх повернення, а також звернення в дохід держави.

Відповідно до п.8 вказаного Порядку, застава повертається особі або заставодавцю у безготівковій формі на зазначений ними банківський рахунок, а у разі відсутності такого рахунка готівкою через банки або підприємства поштового звязку. Для повернення коштів, внесених як застава, особа чи заставодавець подає до територіального управління ДСА або апеляційного суду, Вищого антикорупційного суду, якому відкрито депозитний рахунок, на який було внесено заставу, такі документи: заява особи чи заставодавця, в якій обов`язково зазначаються реквізити банківського рахунка, на який зараховуватимуться кошти, що підлягають поверненню, а у разі відсутності банківського рахунка - відомості про банк чи підприємство поштового зв`язку; засвідчена судом копія ухвали слідчого судді, суду, вироку суду, в якому міститься рішення про повернення застави; копія платіжного або іншого документа, що підтверджує факт внесення коштів як застави.

Відповідні положення засвідчують, що для реалізації процедури з повернення застави необхідним є прийняття судом рішення про повернення застави відповідно до правил, визначених КПК України.

Згідно ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 02.09.2022 року при застосуванні до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, слідчим суддею було одночасно визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить на день постановлення ухвали 496 200,00 грн. та покладено обов?язки, визначені ч.5 ст. 194 КПК України.

05.09.2022 року ОСОБА_9 внесла заставу в сумі 399 000 грн. і ОСОБА_4 був звільнений з-під варти, у зв?язку із сплатою застави.

Згідно п.3 ч. 4 ст. 202 КПК України, з моменту звільнення особи з-під варти, у зв?язку з внесенням застави, підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Згідно вимог ст. 182 КПК України та параграфу 1 глави 18 КПК України не передбачено строку дії застави як запобіжного заходу.

Суд наголошує, що застава є безстроковим запобіжним заходом, і КПК України не передбачено необхідності її продовження.

З аналізу вимог кримінально-процесуального законодавства вбачається, що з моменту внесення застави на підозрюваного покладаються обов?язки визначені ухвалою слідчого судді строком на два місяці та не продовження цих обов?язків не тягне за собою припинення дії запобіжного заходу у вигляді застави.

Закінчення строку дії покладених на підозрюваного слідчим суддею обов?язків не припиняє дію основного запобіжного заходу (яким в даному випадку є застава) і не являється підставою або умовою повернення визначеної в ухвалі про застосування запобіжного заходу і внесеної застави.

Судом встановлено, що ухвалами суду по вказаному кримінальному провадженню ОСОБА_4 строк дії процесуальних обов?язків, покладених при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою з одночасним визначенням застави, неодноразово продовжувався, останній раз їх продовжено строком до 27 жовтня 2025 року, про що постановлена відповідна ухвала (вступна та резолютивна частини).

Таким чином, на момент вирішення клопотання про повернення застави продовжує діяти запобіжний захід у вигляді застави та продовжують діяти процесуальні обов?язки, визначені ст. 194 КПК України.

Тому посилання адвоката ОСОБА_7 в обґрунтування необхідності повернення застави, у зв?язку із припиненням запобіжного заходу у вигляді застави, не відповідає вимогам діючого КПК України.

Суд також враховує висловлену позицію в ухвалі суду від 09.07.2025 щодо продовження строку дії процесуальних обов?язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_4 . У наведеному судовому рішенні судом констатовано, що продовження обвинуваченому покладених на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України є обґрунтованими, співмірними з існуючими ризиками, передбаченими п.п.1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризиком переховування від суду та ризику незаконного впливу на свідків, які є реальними та дійсними, з часом не зменшились та не змінились, адже дійсно ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, через усвідомлення втрати свободи на тривалий строк, може ухилятися від суду, що унеможливить своєчасне виконання процесуальних рішень та призначення йому кримінального покарання за скоєний злочин, у разі доведеності його вини, та з метою зміни показів свідків, анкетні дані яких йому відомі, на його користь, може унеможливити об?єктивний судовий розгляд провадження. Крім того, продовження обвинуваченому покладених на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, відповідає даним про особу обвинуваченого, тяжкості кримінальних правопорушень та їх наслідкам, застосований до нього саме такий запобіжний захід може як запобігти ймовірним ризикам, так і забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов?язків. До того жодних обставин, які б свідчили про те, що необхідність у продовженні раніше покладених на обвинуваченого обов?язків відпала, судом не встановлено, що свідчить про дієвість їх застосування.

Посилання адвоката в обґрунтування необхідності повернення застави на обставини бездоганної поведінки обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов?язків свідчить лише про дієвість застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави з покладенням відповідних обов?язків, визначених ч.5 ст. 194 КПК України.

Суд також наголошує, що у випадку застосування до підозрюваного/обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави, відповідно до положень ст. 182 КПК України, внесення застави заставодавцем є його правом, як у випадку застосування запобіжного заходу у вигляді застави як основного запобіжного заходу, так і у випадку, коли заставу визначено в якості альтернативного запобіжного заходу до тримання під вартою.

Таким чином, внесення заставодавцем грошових коштів в якості застави за підозрюваного/обвинуваченого є актом доброї волі такої особи. Особа не може бути визнана заставодавцем усупереч її бажанню. При цьому, відповідний статус заставодавця не вичерпується самим лише фактом внесення визначеної грошової суми, оскільки, погоджуючись внести заставу, особа автоматично погоджується мати відповідні обов`язки заставодавця протягом дії цього запобіжного заходу. Водночас така особа несе і ризик втрати внесених нею коштів у випадку невиконання підозрюваним/обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

З огляду на вищезазначене, у заставодавця відсутні підстави очікувати, що грошові кошти, внесені ним у якості застави за підозрюваного/обвинуваченого, будуть йому обов?язково повернуті у найкоротший термін за його бажанням до припинення дії цього запобіжного заходу.

Враховуючи викладене, судом при розгляді клопотання про повернення застави шляхом зменшення суми застави, не враховуються обставини, що мають місце в житті заставодавця ОСОБА_9 .

Надана копія дослідження МРТ грудного відділу хребта її матері ОСОБА_10 датована 05.01.2023 року, а консультаційний висновок лікаря ортопеда-травматолога від 27.08.2025 року містить рекомендацію лише щодо призначення МРТ грудного відділу хребта та МРТ поперекового відділу хребта.

Тому, посилання адвоката ОСОБА_7 на зміну матеріального становище застоводавця, а саме хворобу її матері, як на підставу для повернення застави в сумі 399 000 грн., не є достатніми та належним чином обґрунтованими.

Крім того, при поверненні застави в сумі 399 000 залишиться застава сумі 97 200 грн., що буде не тільки недостатнім розміром для забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов?язків по кримінальному провадженню, а також запобіганню спробам переховування від суду та незаконного впливу на свідків з метою зміни показів останніми, а й не буде відповідати вимогам п.3 ч.5 ст. 182 КПК України в частині мінімального розміру застави щодо особи обвинуваченої у вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення, відповідно до якого розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину визначається в розмірі від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на сьогодні становить 242 240 грн.

З урахуванням викладеного, з огляду на те, судовий розгляд кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 триває, дія запобіжного заходу у вигляді застави не припинилася, судом продовжується дія покладених на обвинуваченого процесуальних обов?язків, визначених ч.5 ст. 194 КПК України, клопотань про зміну запобіжного заходу у вигляді застави на інший запобіжний захід на адресу суду не надходило, доводи адвоката ОСОБА_7 в обґрунтування необхідності повернення застави в розмірі 399 000 грн. визнані судом необґрунтованими, у зв?язку із чим суд приходить до висновку про відсутність підстав для повернення застави заставодавцеві та відмову у задоволенні заявленого клопотання.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 176-178,182, 183, 184, 186, 193, 194, 196, 197, 199, 331, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання процесуального прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з визначенням застави в розмірі 120 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 363 360 грн. задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 27 жовтня 2025 року, включно, з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 120 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 363 360 грн. та визначенням обов?язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до суду за викликом;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та/або проживає без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;

- утриматися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт/паспорти для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в?їзд в Україну.

Термін дії обов?язків, покладених судом, у разі внесення застави, визначити на строк 2 /два/ місяці, тобто до 29 жовтня 2025 року.

Визначити строк дії ухвали в частині дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 27 жовтня 2025 року, включно.

Клопотання процесуального прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 строку дії обов`язків, покладених на них судом при застосуванні запобіжного заходу задовольнити.

Продовжити обвинуваченим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строк дії обов`язків, покладених на них ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 02.09.2022 року при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою з одночасним визначенням застави, строком на 2 /два/ місяці, а саме:

1) прибувати за кожним викликом до суду;

2) не відлучатись з Полтавської області без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування зі свідками по кримінальному провадженню;

Визначити строк дії ухвали в цій частині до 29 жовтня 2025 року, включно.

У задоволенні клопотання представника заставодавця ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 про повернення застави відмовити.

Копію ухвали надіслати ДУ «Полтавська установа виконання покарань №23» та Полтавському РУП ГУНП в Полтавській області, для виконання, а учасникам кримінального провадження, до відома.

На ухвалу в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

У разі, якщо особа перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Шевченківського районного

суду міста Полтави: ОСОБА_1