В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2025 року с-ще Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000020 від 22.01.2025 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Чернеччина Магдалинівського району Дніпропетровської області, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, одруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента

України « Про введення воєнного стану в Україні» з 24.02.2022 року на всій території України введено воєнний стан (строк дії воєнного стану в Україні продовжено відповідно до Указу Президента України від 28 жовтня 2024 року №740/2024).

Водночас, 21 січня 2025 року о 22 год. 00 хв. (більш точного часу досудовим розслідуванням не надалось можливим встановити) ОСОБА_4 , прийшов до дому до свого знайомого ОСОБА_5 , який проживає по АДРЕСА_1 . Перебуваючи коло домоволодіння ОСОБА_5 ОСОБА_4 побачив коло господарської будівлі, що розташована на території подвір`я водяну помпу «JET 100A» та автоматичний контролер тиску «SKD-1».

В цей час та в цьому місці у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на таємне викрадення вказаного майна для подальшої реалізації в корисливих для себе цілях.

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_4 , діючи таємно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, переконавшись, що його дії залишаються таємними для оточуючих, шляхом вільного доступу пройшов на територію подвір`я, розташованого по АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_5 , підійшов до господарської будівлі, поруч якої стояли водяна помпа «JET 100A» та автоматичний контролер тиску «SKD-1» і взявши у руки водяну помпу «JET 100A», вартістю 2440 грн. 50 коп. та автоматичний контролер тиску «SKD-1», вартістю 833 грн. 25 коп., вийшов з території двору ОСОБА_5 , тим самим місце вчинення кримінального правопорушення покинув, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд в корисливих для себе цілях.

Своїми неправомірними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальний збиток на загальну суму 3273 грн. 75 коп.

Крім того, 21 січня 2025 року о 23 год. 00 хв. (більш точного часу досудовим розслідуванням не надалось можливим встановити) ОСОБА_4 , проходив по АДРЕСА_2 . Проходячи коло домоволодіння АДРЕСА_3 яке належить ОСОБА_6 побачив коло ангара, який розташований на території подвір`я набір ключів для ремонту техніки «TOPEX».

В цей час та в цьому місці у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на таємне, повторне викрадення вказаного майна для подальшої реалізації в корисливих для себе цілях.

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_4 , діючи таємно, повторно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, переконавшись, що його дії залишаються таємними для оточуючих, шляхом вільного доступу пройшов на територію подвір`я, розташованого по АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_6 , підійшов до ангару, поруч якого лежав набір ключів для ремонту техніки «TOPEX». Взявши зазначений набір ключів у руки ОСОБА_4 вийшов з території двору ОСОБА_6 , тим самим місце вчинення кримінального правопорушення покинув, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд в корисливих для себе цілях.

Своїми неправомірними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальний збиток на суму 4204 грн. 44 коп.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину визнав в повному обсязі, підтвердив усі обставини, викладені в обвинувальному акті та суду показав, що 21.01.2025 приблизно о 22 години він пішов до свого знайомого ОСОБА_5 , щоб позичити гроші, однак останній гроші йому не позичив. Тому він викрав у ОСОБА_5 з подвір`я водяну помпу та автоматичний контолер, які потім продав. Того ж дня, 21.01.2025 року приблизно о 23 години він пішов до ОСОБА_6 , щоб позичити гроші, але останній йому відмовив, тому він викрав у нього набір ключів, які також продав. У подальшому він викрадені речі він повернув потерпілим. У скоєному розкаявся, просив його суворо не карати. Пояснив, що на даний час він працює неофіційно на сільськогосподарському підприємстві, має постійний заробіток, зобов`язується більше не вчиняти правопорушень.

Також обвинувачений підтвердив, що цілком розуміє зміст обставин інкримінованого йому кримінального правопорушення, їх не оспорює та повністю визнає свою вину, така його позиція є добровільною, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших негативних обставин.

Потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилися, кожен окремо надали заяви про розгляд кримінального провадження без їх участі, претензій до обвинуваченого не мають, цивільний позов не заявляють, просили обрати міру покарання ОСОБА_4 на розсуд суду.

Прокурор та обвинувачений не заперечували проти розгляду кримінального провадження за відсутності потерпілих. Тому суд, на підставі ст. 325 КПК України, враховуючи думку учасників судового провадження, можливість за відсутності потерпілого з`ясувати всі обставини під час судового розгляду для прийняття рішення, ухвалив про проведення судового розгляду без участі потерпілих.

Згідно до ч. 3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

У судовому засіданні суд з`ясував, що обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст обставин вчинення кримінального правопорушення, добровільно визнає себе винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, і роз`яснив, що погодившись на визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обвинувачений і прокурор будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи показання обвинуваченого ОСОБА_4 , його повне визнання своєї провини, а також те, що останній не оспорює фактичні обставини кримінального правопорушення, зазначені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, і не наполягає на дослідженні інших доказів по справі, то у відповідності до положень ч. 3 ст.349 КПК України суд визнає недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення та винуватості ОСОБА_4 у його вчинені.

Оскільки сторони кримінального провадження вважають, що фактичні обставини кримінального провадження доведені зібраними доказами, які не вимагають дослідження в ході судового розгляду, суд також визнає їх доведеними.

До таких фактичних обставин відносяться обставини щодо дати, часу, місця, способу вчинення кримінального правопорушення, форми вини, розміру заподіяної шкоди.

Досліджена у судовому засіданні правова кваліфікація кримінального правопорушення відповідає дійсним обставинам скоєного діяння.

На підставі викладеного, суд визнає доведеною винуватість ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, і кваліфікує його дії:

- за ч. 4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану (за епізодом викрадення майна у ОСОБА_5 );

- за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану (за епізодом викрадення майна у ОСОБА_6 ).

Призначаючи покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, відповідно до якої особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України кваліфікується як тяжкий злочин, не судимий, не одружений, офіційно не працевлаштований, працює неофіційно у сільськогосподарському підприємстві, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога за місцем проживання не перебуває, групи інвалідності не має, за місцем мешкання характеризується задовільно, в судовому засіданні негативно оцінив власну протиправну поведінку та готовий понести передбачене законом покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням ступені тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, враховуючи обставини, що пом`якшують покарання, суд вважає, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого і запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, встановленому санкцією ч.4 ст.185 КК України.

Разом з цим, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення та його наслідки, дані про особу обвинуваченого, а також думку прокурора в судових дебатах, який просив призначити обвинуваченому покарання з випробуванням, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, та вважає можливим на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбуття покарання з випробуванням, якщо обвинувачений протягом зазначеного судом строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України, що відповідатиме меті покарання, буде справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

В ході досудового розслідування були понесені витрати, пов`язані з залученням експерта ОСОБА_7 для проведення судової товарознавчої експертизи №230 від 23.01.2025 у розмірі 424,08 грн., що підтверджено звітом про фактичні затрати на проведення експертизи.

Відповідно до ст.118 КПК України, процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.

Відповідно до ч.1 ст.122 КПК України витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучила спеціаліста, перекладача чи експерта, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Аналізуючи вказані норми права, суд дійшов до висновку, що суд має право стягнути з обвинуваченого процесуальні витрати, в тому числі ті, що пов`язані із залученням експерта, лише у випадку ухвалення стосовно особи обвинувального вироку. При цьому слід зауважити, що такі витрати, відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, стягуються на користь держави. Перерахування таких витрат на рахунки експертів даною нормою не передбачено.

Згідно до ст.7 Закону України «Про судову експертизу», судово- експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

Статтею 9 ЗУ «Про судову експертизу» визначено, що атестовані відповідно до цього Закону судові експерти включаються до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України.

Особа або орган, які призначають або замовляють судову експертизу, можуть доручити її проведення тим судовим експертам, яких внесено до державного Реєстру атестованих судових експертів, або іншим фахівцям з відповідних галузей знань, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про судову експертизу», судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань.

До проведення судових експертиз, крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом.

До фахівця у відповідній галузі знань, який проводить судову експертизу, застосовуються положення цього Закону щодо гарантій, прав, обов`язків, відповідальності судового експерта, крім відповідальності за відмову від проведення експертизи та положень розділу III цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, експерт ОСОБА_7 який проводив вищевказану судово-товарознавчу експертизу, є атестованим судовим експертом, який включений до державного Реєстру атестованих судових експертів, але не є працівником державної спеціалізованої установи.

Враховуючи вище зазначене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення витрат на проведення судових товарознавчої експертизи у сумі 424,08 гривень на користь експерта ОСОБА_7 , а також і неможливість стягнення цих коштів на користь держави.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Запобіжний захід у кримінальному провадженні відносно обвинуваченого не обирався. Цивільний позов не заявлений.

Керуючись ст. ст. 349, 368-370, 373- 374, 392 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбуття покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки, якщо протягом зазначеного строку він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_4 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання останнього.

Речові докази:

- водяну помпу JET 100A» та автоматичний контролер тиску «SKD-1», передані на зберігання потерпілому ОСОБА_5 залишити потерпілому за належністю;

- набір ключів для ремонту техніки «ТОРЕХ», передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 залишити потерпілому за належністю.

- ДВД-диск з відеофайлами слідчого експерименту за участю ОСОБА_4 залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області на протязі 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1