Справа №463/3700/24
Провадження №1-в/463/115/25
УХВАЛА

про відмову у задоволенні клопотання

про звільнення засудженого від покарання

10 червня 2025 року Личаківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в режимі відеоконференції клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 про звільнення від призначеного судом покарання у виді громадських робіт, -

встановив:

адвокат ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про звільнення ОСОБА_5 від призначеного вироком Личаківського районного суду м. Львова від 29 квітня 2024 року покарання у виді 100 годин громадських робіт.

Подане клопотання мотивує тим, що вироком Личаківського районного суду від 29 квітня 2024 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді 100 (ста) годин громадських робіт. Вирок набрав законної сили, але орган пробацїї тривалий час не має можливості виконати цей вирок, оскільки 23 травня 2024 року згідно з наказом №151 ОСОБА_5 був мобілізований до ЗСУ. Вказує, що КВК України не передбачає можливість під час виконання вироку заміни громадських робіт на інший від покарання. Засуджений ОСОБА_5 жодним чином не ухиляється від виконання робіт, тому орган з питань пробації не має правових підстав для вжиття передбачених ст. 40 КВК України дій. Вказує, що вирок не може бути виконаний органом пробації через те, що засуджений ОСОБА_5 , який на момент ухвалення вироку не був військовослужбовцем, на момент виконання вироку є військовослужбовцем ЗСУ. Вказує, що відповідно до ч. 3 ст. 56 КК України громадські роботи не призначаються військовослужбовцям строкової служби. Засуджений ОСОБА_5 на цей час перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації, на особливий період, остання редакція ст. 56 КК України відбулась Законом № 2581-VIII від 2 жовтня 2018 року, який набрав чинності 4 листопада 2018 року, коли в Україні не було воєнного стану і тому законодавець не передбачив заборону призначення громадських робіт військовослужбовцю за призовом під час мобілізації, на особливий період. Водночас вважає очевидним та безспірним неможливість виконати покарання у виді громадських робіт військовослужбовцю, який на цей час захищає Україну від збройної агресії. Законодавець передбачив, що коли після ухвалення судового рішення засуджена особа підпадає під категорію перелічених в ч. 3 ст. 56 КК України осіб шляхом направлення органом з питань пробації до суду подання про звільнення її від подальшого відбування покарання, та в цій частині вимоги ч. 3 ст. 37 КВК України та ч. 3 ст. 56 КК України є взаємопов`язаними, логічним та послідовними, однак законодавець допустив прогалину в законодавстві відносно військовослужбовців, заборонивши призначати покарання у виді громадських робіт військовослужбовцю не зазначив про можливість звільнення військовослужбовців від покарання у виді громадських робіт. При цьому зазначає, що чинне законодавство України не передбачає жодної можливості виконати органом пробації вирок відносно засудженого ОСОБА_5 . Відтак посилається на положення ч. 6 ст. 9 КПК України та вважає, що з врахуванням визначених ст. 7 КПК України принципів верховенства права та законності існують правові підстави для звільнення засудженого ОСОБА_5 від призначеного покарання у виді громадських робіт.

В судовому засіданні 10 червня 2025 року захисник ОСОБА_4 подане клопотання підтримав з мотивів, викладених у ньому, просив задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 , яка брала участь у розгляді справи в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів, щодо клопотання заперечила та просила в задоволенні такого відмовити. Звернула увагу на те, що на даний час щодо ОСОБА_5 розглядається ще одне кримінальне провадження, в якому до нього було застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Заслухавши думку учасників судового засідання, оглянувши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Вироком Личаківського районного суду м. Львова від 29 квітня 2024 року у справі №463/3700/24, провадження №1-кп/463/380/24, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді 100 (ста) годин громадських робіт.

Даний вирок набрав законної сили 5 липня 2024 року та 13 серпня 2025 року судом було скеровано розпорядження про його виконання Сихівському районному відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 КК України громадські роботи не призначаються особам, визнаним особами з інвалідністю першої або другої групи, вагітним жінкам, особам, які досягли пенсійного віку, а також військовослужбовцям строкової служби.

З матеріалів справи вбачається, що станом на час ухвалення судом вироку щодо ОСОБА_5 29 квітня 2024 року останній не був військовослужбовцем строкової служби.

Як вбачається з долученої до клопотання копії витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання (по стройовій частині) №151 від 23 травня 2025 року, таким зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення солдата запасу ОСОБА_5 , який прибув для проходження військової служби за призовом під мас мобілізації з ІНФОРМАЦІЯ_1 , 23 травня 2024 року та призначено його на посаду стрільця 2-го відділення 2-го патрульного взводу 3-ї патрульної роти 1-го патрульного батальйону.

Згідно з копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання (по стройовій частині) №319 від 30 жовтня 2025 року, солдат ОСОБА_5 , призваний на час мобілізації на особливий період, з 30 жовтня 2024 року приступив до виконання обов`язків за посадою водія відділення матеріально-технічного забезпечення комендантського взводу (для забезпечення 3ТУ).

При цьому з копії витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання (по стройовій частині) №67 від 6 березня 2025 року вбачається, що таким звільнено з посади водія відділення матеріально-технічного забезпечення комендантського взводу (для забезпечення ЗТУ) солдата ОСОБА_5 , призваного під час мобілізації на особливий період, який відповідно до пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та наказу командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 від 6 березня 2025 року №17 по особовому складу вибув у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку із застосуванням до нього запобіжного заходу в кримінальному провадженні у вигляді домашнього арешту (у нічний час з 23:00 по 06:00) на підставі справи №463/1982/25 Личаківського районного суду м. Львова, з 3 березня 2025 року.

Відтак з наведеного вбачається, що на даний час ОСОБА_5 є військовослужбовцем під час мобілізації на особливий період.

Частиною 1 ст. 74 КК України визначено, що звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.

Так щодо умов відбування покарання у виді громадських робіт частиною 3 ст. 37 КВК України визначено, що стосовно особи, яка після ухвалення судового рішення визнана особою з інвалідністю першої або другої групи або досягла пенсійного віку, а також жінки, яка стала вагітною, уповноважений орган з питань пробації направляє до суду подання про звільнення її від подальшого відбування покарання.

Відтак положеннями КВК України не передбачено можливості звільнення від подальшого відбування покарання у вигляді громадських робіт військовослужбовців, як строкової служби, так і призваних під час мобілізації на особливий період.

Дійсно частиною 6 ст. 9 КПК України визначено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Водночас, положення КПК України не регулюють порядку відбування засудженими покарання та звільнення від відбування такого, згідно з ч. 1 ст. 1 КВК України саме Кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань.

При цьому, як вже зазначалось вище, згідно з ч. 1 ст. 74 КК України звільнення засудженого від покарання може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 5 КВК України кримінально-виконавче законодавство, виконання і відбування покарань ґрунтуються на принципах невідворотності виконання і відбування покарань, законності, справедливості, гуманізму, демократизму, рівності засуджених перед законом, поваги до прав і свобод людини, взаємної відповідальності держави і засудженого, диференціації та індивідуалізації виконання покарань, раціонального застосування примусових заходів і стимулювання правослухняної поведінки, поєднання покарання з виправним впливом, участі громадськості в передбачених законом випадках у діяльності органів і установ виконання покарань.

Статтею 4 КВК України визначено, що підставою виконання і відбування покарання є вирок суду, який набрав законної сили, інші рішення суду, а також закон України про амністію та акт помилування.

КВК України не містить посилань на те, що його положення можуть бути застосовані за аналогією, а ч. 4 ст. 3 КК України передбачено пряму заборону застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією.

Відтак, оскільки вирок суду набрав законної сили, станом на день ухвалення такого засуджений не був військовослужбовцем, а положеннями КВК України не передбачено можливості звільнення військовослужбовця від подальшого відбування покарання у вигляді громадських робіт, подане клопотання не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 56, 74 КК України, ст.ст. 1, 4, 5, 37 КВК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд -

постановив:

в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 про звільнення від призначеного судом покарання у виді громадських робіт відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція до Львівського апеляційного суду протягом семи діб з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1