печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у залі суду судове провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30.11.2022 року у справі №757/34479/22-к,-

ВСТАНОВИВ:

29.05.2025 до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30.11.2022 року у справі №757/34479/22-к.

В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що 30 листопада 2022 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва було накладено арешт на об`єкти нерухомого майна, які на праві власності належать ОСОБА_4 , а саме на:

- квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта: 00;

- квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта: 00;

- квартиру АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта: 00.

Разом з цим, заявник вказує, що арешт є необгрунтованиий та підлягає скасуванню, оскільки вказані вище квартири були набуті ОСОБА_4 у приватну власність ще 05 січня 1999 року, на підставі договорів купівлі- продажу, посвідчених державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 .

При цьому, право приватної власності на нерухоме майно, на яке накладено арешт ухвалою від 30.11.2022 і яке набуто у приватну власність ОСОБА_4 ще 05.01.1999, на підставі договорів купівлі-продажу квартир, було зареєстровано за ним ще у січні 1999 року, державна реєстрація прав проводилась реєстраторами бюро технічної інвентаризації.

Також у березні 2016 року право власності ОСОБА_4 на вказане майно було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Адвокат вказує, що досудове розслідуванням ініційоване з метою встановлення можливих фактів розтрати майна АТ «КБ «Земельний капітал» шляхом видачі завідомо безповоротних кредитів, у період з січня 2018 року по серпень 2021 року. Разом з цим, зазначено, що АТ «КБ «Земельний капітал», був заснований та зареєстрований 04 листопада 2009 року та наразі перебуває в стані припинення.

Відтак, майно було набуте ОСОБА_4 у приватну власність за 10 десять років до створення Банку та щонайменше за 19 років до виникнення обставин, які встановлюються органами досудового розслідування.

Окрім цього, зазначено, що майно перебуває під арештом вже понад два з половиною роки, тобто дане порушення носить триваючий характер, оскільки з листопада 2022 року власник майна не має можливості повноцінно розпоряджатись своїм нерухомим майном, набутим у власність в 1999 році.

Незважаючи на те, що досудове розслідування здійснюється протягом тривалого проміжку часу, стороною обвинувачення не надано доказів, які б свідчили про будь-які логічні та об`єктивні підстави для накладення арешту на вказане майно, яке перебуває у власності заявника. Підозра ОСОБА_4 не пред`явлена, цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. Останній взагалі не є учасником даного кримінального провадження, ніколи не мав ніякого відношення до АТ «КБ «Земельний капітал», не був його службовою особою, тошо.

З врахуванням зазначеного, адвокат просить суд скасувати. накладене ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від у справі №757/34479/22-к (провадження №1-кс-31014/22) обтяження у вигляді арешту нерухомого майна щодо:

- квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта: 00;

- квартири АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта: 00;

- квартири АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта: 00), які належать на правівласності ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Адвокат в судове засідання подала заяву про розгляд клопотання без фіксування технічними засобами, вимоги підтримала.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином.

Разом з цим, прокурором було подано заперечення на скаргу. в яких остання просила відмовити в задоволенні клопотання. Окрім цього, зазначила, що станом на день розгляду досудове розслідування завершено та виконуються вимог 290 КПК України.

Просила здійснювати розгляд клопотання у відсутність сторони обвинувачення.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, приходить до наступного.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001143 від 14.09.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

30.11.2022 ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі №757/34479/22-к було накладено арешт на об`єкти нерухомого майна, які на праві власності належать сину ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , зокрема: реєстраційний номер 00, за адресою: АДРЕСА_6;-реєстраційний номер 00, за адресою: АДРЕСА_5 .

Так, з даної ухвали вбчається, що досудовим розслідуванням встановлено, що посадові особи АТ «КБ «Земельний капітал», зловживаючи своїм службовим становищем, за попередньою змовою із невстановленими досудовим розслідуванням особами, шляхом внесення до фінансової звітності недостовірної інформації, створили умови для отримання неправомірної вигоди іншими юридичними та фізичними особами, що спричинило тяжкі наслідки.

Так, рішенням Правління НБУ № 400-рш/БТ від 11.08.2021 через численні скарги вкладників банку про неможливість отримання власних коштів у банку, АТ «КБ «Земельний капітал» віднесено до категорії неплатоспроможних із введенням тимчасової адміністрації Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Надалі, на підставі рішення Правління Національного банку України від 09.09.2021 № 469-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «КБ «Земельний капітал» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.09.2021 №907 «Про початок процедури ліквідації АТ «КБ «Земельний капітал» та делегування повноважень ліквідатора банку» розпочато процедуру ліквідації банківської установи.

В той же час, в ході проведення досудового розслідування встановлено, що станом на січень 2021 року посадовими особами АТ «КБ «Земельний капітал» не були вжиті заходи для погашення заборгованості за кредитними договорами на загальну суму близько 170 млн. грн., наданим пов`язаним із власником банку особам та під особисті зобов`язання власника банку, та які було визнано проблемними.

Відтак, слідчий суддя прийшов до висновку про накладення арешту на нерухоме майно, оскільки воно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та метою такого арешту є забезпечення збереження речових доказів.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною ч. 10 ст. 170 КПК України визначено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно.

Також, правові підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів визначені частиною третьою ст. 170 КПК України, згідно з якою арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом, або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відтак, з врахуванням зазначеного, слідчий суддя при накладенні арешту має переконатися, а сторона обвинувачення має довести, що майно. арешт на яке накладається, є предметом вчинення кримінального правопорушення, набуте під час його вчинення має відношення до нього.

Разом з цим, до суду звернувся представник власника майна, який вказує, що даний арешт порушує права заявника.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у заявника права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Таким чином право власності є абсолютним. За своєю правовою природою воно потребує регулювання з боку держави, може бути обмежено, а держава вправі вживати певних заходів втручання в право власності з дотриманням вимог, встановлених ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, в якій напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном, принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Європейський суд констатує порушення державою cm. 1, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Отже, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження як упродовж досудового розслідування, так і судового розгляду ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обгрунтування наявних ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяжень, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального провадження.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України передбачено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, недоторканість права власності.

Окрім того, Європейський суд прав людини своїми рішеннями неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі "Патрідіс проти Греції" (ВП), заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції" від 22 вересня1994 року, Series A N 296- А, П. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, п. п. 4962, від 10 травня2007 року). Будь-яке втручання державного органу управо на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", п. п. 69 і 73, Series A N 52). Таким чином, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого1986 року у справі "ОСОБА_1 та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series A N 98).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007у справі "Смирнов проти України" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

У рішеннях по справах "Фокм, Кемпбел і Гарлі проти Сполученого Королівства", "Нечипорук і Йонкало проти України" судом вказано на те, що доцільність та вмотивованість застосування заходів забезпечення кримінального провадження передбачає існування фактів або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин; такі факти не можуть спиратися на голе припущення і повинні бути чимось більшим, ніж нечітка здогадка або непідтверджена підозра,

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних сводоб гарантує кожній фізичній або юридичній особі право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), право власності є непорушним. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном.

Таким чином, дослідивши матеріали клопотання та ухвалу суду якою було накладено арешт, слідчий суддя прийшов до висновку, що станом на день розгляду клопотання наявні підстави для скасування арешту, оскільки докази та аргументи зазначені в клопотанні є обґрунтованими.

Так, стороною обвинувачення не надано доказів того, що майно, на яке накладено арешт, має значення для кримінального провадження, є заходом забезпечення кримінального провадження, є предметом, засобом або набуте внаслідок вчинення кримінального правопорушення, з урахування того, що майно належить третій особі, якій не пред`явлено підозру у кримінальному провадженні.

Також, суд вважає, що доводи адвоката є обґрунтованими стосовно того, що квартири були набуті ОСОБА_4 у приватну власність ще 05 січня 1999 року, на підставі договорів купівлі- продажу, посвідчених державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 .

При цьому, право приватної власності на нерухоме майно, на яке накладено арешт ухвалою від 30.11.2022 і яке набуто у приватну власність ОСОБА_4 ще 05.01.1999, на підставі договорів купівлі-продажу квартир, було зареєстровано за ним ще у січні 1999 року, державна реєстрація прав проводилась реєстраторами бюро технічної інвентаризації. Також у березні 2016 року право власності ОСОБА_4 на вказане майно було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Разом з цим, вбачається, що обставини провадження здійснюється за період з 2018 по 2021 рік, однак слідчому судді не надано доказів, що майно, на скасуванні якого наполягає адвокат, відноситься до кримінального провадження, є предметом кримінального правопорушення або є набутим під час вчинення кримінального правопорушення.

Також вбачається, що ОСОБА_4 немає процесуального статусу у кримінальному провадженні, а тому арешт його майна з 2022 року вказує на те, що даний захід порушує права власника, оскільки у органу досудового розслідування було достатньо часу для аналізу арештованого майна та з`ясування обставин його віднесення до речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно з практикою ЄСПЛ, який, проаналізувавши питання пропорційності втручання в право на мирне володіння майном, дійшов висновку, що ст.1 Протоколу №1 до Конвенції передбачає втручання в право мирного володіння майном за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби (п.203 рішення ЄСПЛ від 05.03.2019 у справі "Узан та інші проти Туреччини"/Uzan and others v. Turkey, заяви №19620/05, 41487/05, 17613/08, 19316/08). Тобто, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли існує необхідність здійснення такого втручання в її право з метою виконання завдань кримінального провадження, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо.

З врахуванням зазначеного, слідчий суддя прийшов до висновку про задоволення клопотання, у зв`язку з його обґрунтованістю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 379, 392, 532 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 30.11.2022 у справі №757/34479/22-к в частині нерухомого майна, яке належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , а саме:

- квартира АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта: 00;

- квартира АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта: 00;

- квартири АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта: 00).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_7