Справа № 184/1355/22
Провадження № 1-кп/0182/406/2025
У Х В А Л А

Іменем України

25.03.2025 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні на стадії судового розгляду в залі суду в місті Нікополь Дніпропетровської області в режимі відеоконференції клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу та зміну запобіжного заходу в кримінальному провадженні №0000199 від 01.07.2022 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Макартетино Новопсковського району Луганської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.4 ст.186 Кримінального кодексу України (далі КК України),

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 (доставленого під вартою),

захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції)

в с т а н о в и в:

1.У провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває вказане кримінальне провадження

2.Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 строком на 60 днів. В обґрунтування заявленого клопотання прокурор посилається на те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.1 ст.121, ч.4 ст.186 КК України, які відносяться до тяжких злочинів. Прокурор посилається на те, що наразі продовжують існувати встановлені ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме: ризик того, що ОСОБА_3 , перебуваючи на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватись від суду з огляду на те, що інкриміновані йому кримінальні правопорушення є тяжкими злочинами, максимальне покарання за які передбачено у виді позбавлення волі на строк до 10 років, а отже, будучи обізнаним про тяжкість покарання, ОСОБА_3 може вчинити спробу переховування, а також може незаконно впливати на потерпілого та свідків, які ще не допитані в судовому засідання. Тому вважає більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити повою мірою виконання ним обов`язків передбачених законодавством.

3.Обвинувачений ОСОБА_3 заперечив щодо клопотання прокурора та просив змінити йому запобіжний захід тримання під вартою на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_2 . Це адреса проживання його друга та батьків друга. Зауважив що вже тривалий час тримається під вартою.

4.Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 підтримав клопотання свого підзахисного. Просив змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 , так як останній вже майже 3 роки утримується під вартою, а прокурор не вживає заходів для забезпечення потерпілого у судові засідання. Крім того, свідки вже допитані та впливати на них обвинувачений не буде. Просив відмовити в клопотанні прокурора та задовольнити клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу.

5.Прокурор підтримав своє раніше заявлене клопотання.

6.Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, приходить до таких висновків.

7.Рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою (продовження строку) дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, що узгоджується з вимогами ч.5 ст.9 КПК України.

8.При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення/зменшення ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

9.Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

10.Суд, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

11.Щодо обвинуваченого ОСОБА_3 ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області 02.07.2022 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався. Строк дії запобіжного заходу спливає 29 березня 2025 року включно, однак завершити судовий розгляд по суті не є можливим, зокрема через неявку потерпілого допит якого визнано необхідним.

12.Суд звертає увагу на те, що наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, існування ризиків негативної поведінки особи чітко наведені та проаналізовано питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу.

13.При цьому, слід зауважити на позиції Європейського Суду з прав людини, яка, згідно ч.2 ст.8, ч.5 ст.9 КПК України, є частиною національного законодавства, щодо підходу до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою як протягом досудового слідства, так і судового розгляду, яке ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, наступне рішення про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання в право особи на свободу (справа «Руденко проти України»).

14.У контексті п.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у п.60 рішення у справі «Єлоєв проти України»), після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду), навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого, а тому суду, в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

15.Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинне носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

16.Національне законодавство у вигляді змісту положень ч.3 ст.199 КПК України і, зокрема, ст.331 КПК України, накладають на суд обов`язок перевірити усі складові, з якими закон пов`язує вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

17.Так, в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, зазначено, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Сама по собі тяжкість кримінальних правопорушень не може бути підставою для тримання особи під вартою, що слідує з усталеної практики Європейського суду з прав людини (справа «Тодоров проти України»).

18.Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (справа «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (справа «Бакчиєв проти Молдови»).

19.Ризики переховування обвинуваченого ОСОБА_3 від суду та впливу на свідків і потерпілого (місце перебування якого тривалий час не встановлено), поряд із наявністю соціальних зв`язків та поведінкою обвинуваченого під час судового розгляду, хоча й існує, однак, зі спливом часу є малоймовірним.

20.Крім того, враховуючи наведені вище положення, наявність цих ризиків хоч і існує, однак за відсутності доказів та зі спливом часу в даному випадку не можуть бути підставою для подальшого тримання обвинуваченого під вартою.

21.Таким чином, керуючись принципом верховенства права та враховуючи недоведеність прокурором продовження існування ризиків, які були враховані при обранні та продовженні запобіжного заходу, суд вважає, що продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою в даному кримінальному проваджені щодо обвинуваченого є неспівмірним меті заходу.

22.У даному кримінальному провадженні, зваживши всі обставини у їх сукупності, в тому числі, і відомості щодо особистості обвинуваченого ОСОБА_3 , суд вважає, що запобігти вказаним ризикам можливо шляхом застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу.

23.При цьому, покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, в умовах здійснення нагляду з боку працівників поліції надасть додаткових гарантій дотримання обвинуваченим належної процесуальної поведінки та покладеного обов`язку явки до суду.

24.Отже, клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою слід відмовити за відсутності достатніх підстав. Тому відносно обвинуваченого слід змінити запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання із покладенням певних обов`язків.

Керуючись статтями 177, 183, 331, 371, 372 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

1.У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.

2.Клопотання захисту про зміну запобіжного заходу задовольнити частково.

3.Змінити відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою на особисте зобов`язання із покладенням обов`язків строком не більш ніж 60 днів до 22 травня 2025 року включно.

Покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- утриматися від спілкування зі свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні.

4.В іншій частині клопотання сторони захисту - відмовити.

5.У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 КПК України. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на обвинуваченого ОСОБА_3 були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

6.Обвинуваченому ОСОБА_3 письмово під розпис повідомити про покладені на нього обов`язки та роз`яснити, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

7.Контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_3 за виконанням особистого зобов`язання покласти на процесуального керівника у даному кримінальному провадженні.

8.Звільнити ОСОБА_3 з-під варти негайно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та оголошено 28.03.2025.

Суддя: ОСОБА_1