УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року

м. Київ

Справа № 646/218/23

Провадження № 51-1547 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 02 квітня 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження,

встановив:

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2025 року відмовлено у задоволені заяви ОСОБА_4 від 14.02.2025 про відвід слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова ОСОБА_5 від розгляду скарги ОСОБА_4 від 06.02.2025 на бездіяльність дізнавача СД ВП № 1 ХРУП № 1 ГУНР в Харківській області ОСОБА_6 .

На вказану ухвалу ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, за результатом розгляду якої Харківський апеляційний суд ухвалою від 02 квітня 2025 року відмовив у відкритті апеляційного провадження на підставі положень ч. 4 ст. 399 КПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Харківського апеляційного суду від 02 квітня 2025 року і направити справу для продовження розгляду у суді апеляційної інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Зі змісту ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2025 року вбачається, що заявлений відвід слідчому судді ОСОБА_5 розглядав інший суддя цього суду ОСОБА_7 .

Порядок вирішення питання про відвід визначається статтею ст. 81 КПК України.

Відповідно до частини 1 цієї статті, у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку ч. 3 ст. 35 КПК України.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя - це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Таким чином, чинний КПК України не передбачає обмежень щодо розгляду заявленого слідчому судді відводу іншим суддею цього ж суду, визначеному у порядку ч. 3 ст. 35 КПК України, який також наділений повноваженнями слідчого судді у відповідному суді.

Проте, не можуть вважатися належними посилання в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали Харківського апеляційного суду від 02 квітня 2025 року на положення ст. 309 КПК України як на підставу того, що зазначена вище ухвала місцевого суду не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, оскільки положення ст. 309 КПК України регулюють аспекти щодо можливості оскарження в апеляційному порядку рішень саме слідчого судді як судді з окремими повноваженнями, визначеними КПК України.

Чинний КПК України не містить норм, які безпосередньо регулюють аспекти апеляційного оскарження рішення судді місцевого суду, ухваленого за наслідками розгляду заявленого відводу слідчому судді цього суду

На думку колегії суддів Верховного Суду, у вирішенні питання, чи підлягає апеляційному оскарженню вищезазначене рішення судді місцевого суду, потрібно виходити з такого.

Положення п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначають одну з основних засад судочинства - забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Крім цього, статтею 392 КПК України визначено судові рішення, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 цієї статті також передбачено можливість оскарження ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, безвідносно викладених в оскаржуваному рішенні апеляційного суду мотивів його ухвалення, враховуючи, що положення КПК України не передбачають можливості оскарження в апеляційному порядку ухвали судді місцевого суду за наслідками розгляду заявленого відводу слідчому судді місцевого суду, колегія суддів касаційного суду вважає в цілому правильним висновок апеляційного суду в ухвалі від 02 квітня 2025 року щодо відмови у відкритті апеляційного провадження на підставі ч. 4 ст. 399 КПК України.

Крім цього, твердження в оскаржуваній ухвалі апеляційного суду про те, що вона не підлягає оскарженню в касаційному порядку, є помилковим, оскільки ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження можуть бути предметом касаційного перегляду відповідно до положень ч. 6 ст. 399 КПК України.

Тому, оскільки з касаційної скарги та копії судового рішення вбачається, що підстав для її задоволення немає, колегія суддів на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України вбачає необхідним відмовити у відкритті касаційного провадження.

Тому, керуючись положеннями п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 02 квітня 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3