ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/23156/18

Провадження № 11-кп/820/311/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 листопада 2015 року за № 0006623, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 січня 2025 року, -

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шрубків Летичівського району Хмельницької області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, розлученого, офіційно непрацюючого, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Зараховано ОСОБА_6 в строк відбуття покарання строки його попереднього ув`язнення з 12.11.2015 по 13.11.2015 включно, з 23.11.2015 по 29.01.2017 включно та з 04.12.2017 по 03.01.2018 включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили обрано ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Питання стосовно речових доказів вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

За вироком суду, ОСОБА_6 на ґрунті особистих неприязних відносин умисно заподіяв ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження за наступних обставин.

Так, ОСОБА_6 з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на умисне заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, взявши із собою невстановлений досудовим розслідуванням предмет, схожий на металевий ключ для ремонту автомобіля, 11 листопада 2015 року близько 13 год. 00 хв. на власному автомобілі приїхав до гаражного масиву по Гарнізонній, 4 в місті Хмельницькому, де в одному із гаражних приміщень здійснював ремонтні роботи ОСОБА_9 .

В подальшому ОСОБА_6 того ж дня близько 13 год. 05 хв., діючи на ґрунті особистих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, в тому числі у виді заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, та свідомо припускаючи їх настання, з метою заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень зайшов до гаражного боксу № 1 та умисно наніс два удари невстановленим досудовим розслідуванням предметом, схожим на металевий ключ для ремонту автомобіля, в область потиличної частини голови ОСОБА_9 , від чого останній впав на підлогу.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 присів на потерпілого таким чином, що його праве коліно притиснуло ноги ОСОБА_9 до підлоги, позбавивши останнього можливості підвестися та чинити активний супротив, та умисно наніс ще два удари зазначеним вище предметом в область правої скроневої ділянки голови та два удари в область лівої частин грудної клітини ОСОБА_9 .

В цей момент, почувши крики ОСОБА_9 , до гаражного боксу забіг ОСОБА_10 та, помітивши в правій руці ОСОБА_6 невстановлений досудовим розслідуванням предмет, який він тримав над ОСОБА_9 , запитав останнього, що той робить, на що ОСОБА_6 залишив гаражне приміщення та зник з місця події.

В результаті вищеописаних дій ОСОБА_6 умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді:

- ран м`яких тканин лівої половини лобної ділянки голови, відкритого перелому лобної кістки склепіння черепа зліва з переходом на верхню стінку орбіт без зміщення уламків, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння (завдання), та в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю;

- крововиливів м`яких тканин обох навколо-очних ділянок обличчя, крововиливу під кон`юнктиву лівого очного яблука, закритого перелому передньої стінки лівої гайморової пазухи без зміщення уламків, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості;

- ран м`яких тканин лівої тім`яно-скроневої ділянки, лівої тім`яно-потиличної ділянки голови, лівої половини потиличної ділянки голови, крововиливів м`яких тканин лівого плеча, лівої половини грудної клітки, садна шкіри лівої половини грудної клітки, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В поданій апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність тяжкості призначеного покарання його особі, просить вирок суду змінити, пом`якшити призначене покарання та звільнити від його відбування з випробуванням. На думку сторони захисту, судом не враховано, що обвинувачений щиро розкався та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, не враховано думку потерпілого, який з обвинуваченим примирився і просив суд суворо не карати ОСОБА_6 те, що шкода завдана кримінальним правопорушенням відшкодована.

Акцентує увагу, на наявності у матеріалах кримінального провадження ряду протилежних висновків судово-психіатричних експертиз стосовно психічного стану обвинуваченого, без усунення суперечностей в яких на думку сторони захисту не можна встановити істину у провадженні.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу з посиланням на зазначені в ній доводи, прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з таких підстав.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, досудове розслідування, з`ясування обставин та перевірка їх доказами у кримінальному провадженні проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б істотними і тягли за собою безумовне скасування судового рішення, у кримінальному провадженні не допущено, а висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах відповідає матеріалам провадження, ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах, питання щодо правової кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 121 КК України в апеляційній скарзі не порушується.

Оскільки правильність кваліфікації дій за ч. 1 ст. 121 КК України, жодною стороною кримінального провадження не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що досудове розслідування, з`ясування обставин провадження та перевірка їх доказами судом проведено упереджено, без з`ясування обставин, які мають значення для встановлення істини у справі, є необґрунтованими і спростовуються зібраними у справі та дослідженими судом доказами.

Зокрема, в процесі судового та апеляційних розглядів ОСОБА_6 не заперечував та ствердив обставини нанесення тілесних ушкоджень потерпілому за допомогою стороннього предмету в денну пору 11 листопада 2015 року в одному із гаражних масивів у м. Хмельницькому, однак викладав свою версію подій.

Показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які показали, що перебували в сусідньому гаражі, почувши крик з гаражного приміщення потерпілого, зайшовши туди побачили ОСОБА_9 , який лежав на підлозі з розбитою головою в крові та над ним стояв обвинувачений ОСОБА_6 з металевим ключем. Ствердили, що інших осіб окрім обвинуваченого і потерпілого в гаражному приміщенні не було.

Крім того, факт вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення об`єктивно стверджується даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 11 листопада 2025 року, в якому ОСОБА_9 , будучи попереджений про кримінальну відповідальність, прямо вказав на ОСОБА_6 , як на особу, яка в денну пору 11 листопада 2015 року, в приміщенні гаража АДРЕСА_2 , наніс йому ряд ударів металевим предметом по голові, в результаті чого спричинив тілесні ушкодження (а.п. 90, т. 1).

З даних протоколу огляду місця події від 11 листопада 2015 року вбачається, що в приміщенні гаража по

АДРЕСА_3 виявлено пляму бурого кольору, тобто саме в тому місці, де зі слів обвинуваченого, потерпілого та свідків, ОСОБА_6 спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_9 (а.п. 93- 97, т. 1).

Даними висновку експерта № 888 від 24 грудня 2015 року стверджується, що кров вилучена в приміщенні гаража по АДРЕСА_3 , може належати потерпілому ОСОБА_9 (а.п. 102-103, т. 1).

Проаналізувавши висновки експертів в сукупності з іншими дослідженими доказами, місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку, що виявлені в приміщенні гаража сліди крові, належать саме потерпілому ОСОБА_9 , оскільки саме в цьому приміщенні обвинувачений наносив потерпілому численні тілесні ушкодження, що супроводжувалося значною крововтратою.

Із змісту висновку експерта № 1399 від 10 грудня 2015 року вбачається, що у потерпілого ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: крововиливів м`яких тканин обох навколо-очних ділянок обличчя (зліва - з переходом на виличну ділянку обличчя), заднє-внутрішньої поверхні середньої третини лівого плеча, заднє-бічної поверхні лівої половини грудної клітки, крововиливу лід кон`юнктиву лівого очного яблука, ран м`яких тканин лівої половини лобної ділянки голови, лівої тім`яно-скроневої ділянки, лівої тім`яно-потиличної ділянки голови, лівої половини потиличної ділянки голови (всього чотири рани), садна шкіри лівої половини грудної клітки, відкритого перелому лобної кістки склепіння черепа зліва з переходом на верхню стінку орбіти без зміщення уламків, закритого перелому передньої стінки лівої гайморової пазухи (лицевий череп) без зміщення уламків, забою головного мозку легкого ступеня тяжкості.

Виявлені крововиливи м`яких тканин лівого плеча, лівої половини грудної клітки, рани м`яких тканин лівої половини лобної ділянки голови, лівої тім`яно-скроневої ділянки, лівої тім`яно-потиличної ділянки голови, лівої половини потиличної ділянки голови, садно шкіри лівої половини грудної клітки, відкритий перелом лобної кістки склепіння черепа зліва з переходом на верхню стінку лівої орбіти без зміщення уламків могли утворитися від шестиразової прямої дії тупих твердих предметів чи предмету продовгуватої форми з обмеженою контактуючою поверхнею, за механізмами «удар» (крововиливи), «удар-розтягнення-розрив» (рани), «удар-тертя» (садно), «удар-деформація» (перелом), про що свідчать локалізація, характер і властивості цих ушкоджень.

Крім того, висновком експерта зафіксовано наявність крововиливу м`яких тканин обох навколо-очних ділянок обличчя, крововиливу під кон`юнктиву лівого очного яблука, закритого перелому передньої стінки лівої гайморової пазухи без зміщення уламків, які могли утворитися від не менше ніж одноразової дії тупого предмету в обличчя потерпілого за механізмами «удар» (крововиливи), «удар-деформація» (перелом), про що свідчать локалізація, характер і властивості даних ушкоджень.

Встановлено наявність забою головного мозку легкого ступеня тяжкості, який міг утворитися у потерпілого одночасно з кожним із перерахованих вище ушкоджень на його голові та обличчі внаслідок травматичних дій тупих предметів, за механізмом «удар».

До числа виявлених тілесних ушкоджень також належать: рана м`яких тканин лівої половини лобної ділянки голови, відкритий перелом лобної кістки склепіння черепа зліва з переходом на верхню стінку орбіти без зміщення уламків за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння (завдання), чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю.

Виявлені крововиливи м`яких тканин обох навколо-очних ділянок обличчя, крововилив під кон`юнктиву лівого очного яблука, закритий перелом передньої стінки лівої гайморової пазухи без зміщення уламків за своїм характером відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричиняють тривалий розлад здоров`я, а рани м`яких тканин лівої тім`яно-скроневої ділянки, лівої тім`яно-потиличної ділянки голови, лівої половини потиличної ділянки голови за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

У зв`язку з тим, що забій головного мозку, враховуючи можливість його утворення одночасно з кожним із перерахованих вище ушкоджень, може бути віднесеним до кожного з перерахованих вище ступенів тяжкості тілесних ушкоджень.

Крім того, виявлені крововиливи м`яких тканин лівого плеча, лівої половини грудної клітки, садно шкіри лівої половини грудної клітки за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Утворення тілесних ушкоджень у потерпілого внаслідок його падіння з висоти власного зросту значною мірою сумнівна (аж до виключення такої можливості).

Виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження можуть мати давність утворення в час та при обставинах на які вказує потерпілий (а.п. 107-109. т. 1).

Змістом висновку експерта № 1526 від 31.12.2015 року стверджується, що характер і локалізація виявлених тілесних ушкоджень виявлених у потерпілого не виключають можливості їх утворення в час та за обставин наведених ним в процесі слідчого експерименту, де він прямо вказав на обвинуваченого, як на особу, яка спричинила йому тілесні ушкодження, ствердивши спосіб та механізм їх спричинення (а.п. 135-137, т. 1).

Допитаний судом лікар судово-медичний експерт ОСОБА_13 показав, що потерпілому ОСОБА_9 були спричиненні численні тілесні ушкодження, ствердивши спосіб та механізм їх нанесення, які повністю узгоджуються з показаннями потерпілого та обвинуваченого в цій частині.

Проаналізувавши висновки судово-медичних експертиз, в сукупності з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що виявлені у потерпілого тілесні ушкодження спричинені внаслідок нанесення ударів обвинуваченим, оскільки це повністю узгоджується з належними, об`єктивними, вищенаведеними, дослідженими судом доказами.

Даними слідчого експерименту від 28 листопада 2015 року, за участі потерпілого ОСОБА_9 , який із застосуванням відеозйомки, що виключало вчинення на нього будь-якого тиску та примусу, прямо вказав на обвинуваченого як на особу, яка за допомогою металевого предмету спричинила йому тілесні ушкодження (а.п. 129, т. 1).

Із даних протоколів проведення слідчих експериментів від 28 листопада 2015 року вбачається, що свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , в деталях, вказали місце нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, перебування у вказаному місці обвинуваченого та фактично визнання ним вказаних обставин ( а.п. 130-133, т. 1)

Змістом висновку комісійної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 17 від 13.01.2016 року та судово-психіатричної експертизи № 60 від 04.04.2018 року, стверджується, що ОСОБА_6 під час вчинення інкримінованих йому дій міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, що підтверджує його осудність та здатність нести кримінальну відповідальність за скоєне (а.п. 144-146, 178-192, т. 1).

За наведених обставин, колегія суддів приходить до переконання, що відносно скоєного ОСОБА_6 є осудним.

Про наявність умислу в діях ОСОБА_6 саме на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень свідчить спосіб, характер та механізм їх заподіяння, їх кількість, локалізація поранень, а саме за допомогою металевого предмету у виключно життєво важливі органи, в основному в голову, ззаду.

При встановленні спрямованості умислу обвинуваченого ОСОБА_6 колегія суддів враховує дані про інтенсивність нападу, що дії обвинуваченого були спрямовані саме на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, про це свідчать дані щодо кількості, локалізації поранень, сили ударів і нанесення їх в область життєво важливих органів. Встановлені фактичні обставини провадження свідчать про те, що обвинувачений виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, спричинення ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень.

Сукупність всіх вказаних обставин вчинення правопорушення, спосіб, кількість, характер і локалізація тілесних ушкоджень, поведінка обвинуваченого і потерпілого, що передувала події, вказують про цілеспрямовані, обдумані та умисні дії обвинуваченого спрямовані на спричинення ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень.

Наведені докази повністю спростовують доводи апеляційної скарги сторони захисту про необґрунтованість порушення кримінального провадження та засудження ОСОБА_6 .

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації стороною захисту не надано.

Більше того, дані твердження сторони захисту були предметом дослідження місцевого суду та ним детально проаналізовані.

В кримінальному провадженні не встановлено жодного доказу щодо застосування відносно ОСОБА_6 та інших учасників кримінального провадження заборонених законодавством методів розслідування, фальсифікації доказів, в тому числі медичних документів, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.

Таким чином, підстав вважати, що в процесі досудового розслідування зі сторони органів досудового розслідування на обвинуваченого, потерпілого, свідків чи експертів чинився тиск, в колегії суддів немає.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що докази вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 , які покладені судом в основу обвинувального вироку, були отриманні з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства.

Посилання сторони захисту на наявність трьох судово-психіатричних експертиз із різними висновками стосовно психічного стану обвинуваченого, яким на переконання сторони захисту місцевий суд належної оцінки не дав, є необґрунтованими та підлягають відхиленню.

Відповідно до статті 94 КПК України, суд оцінює кожний доказ окремо та в сукупності з іншими доказами на основі внутрішнього переконання, у тому числі й у випадку наявності кількох суперечливих експертиз. Так, зокрема суд не зобов`язаний покладатися на всі експертні висновки, а має право оцінити кожний із них в сукупності з іншими доказами у справі, включно з показаннями свідків, характеристиками, висновками інших спеціалістів, а також логічною узгодженістю та обґрунтованістю кожної експертизи.

У разі наявності суперечливих доказів, оцінка їх допустимості, достовірності та взаємозв`язку є виключною прерогативою суду, який має право надати перевагу тим доказам, які вважає найбільш переконливими, логічно послідовними та узгодженими із іншими доказами.

Наявність трьох експертиз із відмінними висновками не є істотним порушенням закону, якщо суд надає належну оцінку кожному із них, обгрунтовує чому надає перевагу одному висновку , а інші відхиляє.

Таким чином, суд першої інстанції дослідивши всі три висновки, допитавши експертів, дав їм належну оцінку в сукупності із іншими доказами кримінального провадження з точки зору достатності та взаємозв`язку, ретельно проаналізувавши докази в їх сукупності, дав їм належну правову оцінку і вмотивовано відхилив висновок повторної комісійної комплексної судово-психіатричної експертизи № 41 від 06.04.2016 року, та поклався у вироку на висновки судово-психіатричної експертизи № 17 від 13.01.2016 та судово-психіатричної експертизи № 60 від 04.04.2018 року.

Місцевий суд належним чином у вироку мотивував і обґрунтував своє рішення, чому він прийняв один та відхилив інший висновок судово-психіатричної експертизи. Такі висновки місцевого суду стороною захисту не спростовані.

При цьому, висновок судово-психіатричної експертизи № 60 від 04.04.2018 року ґрунтується на всебічному аналізі матеріалів кримінального провадження, зокрема враховує висновки двох попередніх судово-психіатричних експертиз, інші наявні докази у провадженні, містить аналіз висновків повторної комісійної комплексної судово-психіатричної експертизи № 41 від 06.04.2016 року, спростовуючи її положення, зокрема в частині оцінки осудності обвинуваченого ОСОБА_6 на момент вчинення інкримінованого йому діяння.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації стороною захисту не надано.

Більше того, дані твердження сторони захисту були предметом дослідження місцевого суду та ним детально проаналізовані.

Враховуючи вищевикладене доводи сторони захисту про те, що розбіжності між експертизами свідчать про істотне порушення вимог КПК України, є необґрунтованими, а дії суду першої інстанції були процесуально правомірними та відповідають положенням ст.ст. 94, 242, 332 КПК України.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість та осудність обвинуваченого, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, кваліфікація дій ОСОБА_6 , визнана місцевим судом доведена, містить виклад фактичних обставин, в тому числі часу, місця, способу, мотиву та інших обставин вчинення кримінального правопорушення. Знайшли вони своє відображення і у вироку, тобто при його ухваленні суд повністю вирішив питання, зазначені в ст. 374 КПК України.

Тому твердження сторони захисту, що органами досудового розслідування та судом не виконані вимоги ст. 91 КПК України не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.

Ставлячи питання про зміну вироку суду, сторона захисту, конкретних фактів порушення прав та законних інтересів обвинуваченого органами досудового розслідування та судом не навела, а виключно обмежилися перерахунком та декларуванням норм процесуального права. Такі твердження носять абстрактний характер, а тому вони не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.

В процесі апеляційного розгляду стороною захисту було подано зауваження до журналу судового засідання суду першої інстанції, які були розглянуті місцевим судом.

Проте, після розгляду вищевказаних зауважень місцевим судом, захисник подав ще ряд зауважень до журналу судового засідання, що свідчить про зловживання процесуальними правами в цій частині.

Чинним КПК України не передбачено строків для подання зауважень на журнал судового засідання, проте, колегія суддів, вважає, що право на подання зауважень до журналу судового засідання не може бути реалізоване без відносно до часу, в якому воно виникло. Відсутність чітко визначеного строку подання зауважень у КПК України не є підставою для безстрокового користування таким правом.

Таким чином, колегія суддів вбачає у систематичному поданні захисником зауважень до журналу судового засідання з ідентичних, неістотно відмінних підстав, після розгляду судом попереднього зауваження, зі спливом розумних строків, зокрема поза строками апеляційного оскарження вироку не є реалізацією права, а є зловживанням захисником своїми процесуальними правами, яке не спрямоване на забезпечення прав підзахисного, а лише на створення перепон руху провадження та бажанням затягувати процес.

При цьому колегія суддів враховує, що в матеріалах провадження наявний технічний запис судового процесу, що дає апеляційному суду можливість встановити істину у провадженні, постановити законне і обґрунтоване рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення в частині апеляційних доводів сторони захисту, колегією суддів не встановлено.

Ретельно проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дав їм належну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги сторони захисту в частині призначеного покарання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції призначаючи покарання обвинуваченому, дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання і врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання в силу ст. ст. 66, 67 КК України.

Зокрема, судом при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання взято до уваги, що ОСОБА_6 вперше притягається до кримінальної відповідальності, офіційно не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, вчинив умисне тяжке насильницьке правопорушення, яке характеризується підвищеною суспільною небезпекою, свою вину фактично визнав частково.

Враховано характер діяння і спосіб його вчинення, суспільну небезпеку скоєного кримінального правопорушення, всі відомості про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання, тривалість часу, який минув після вчинення правопорушення та протягом якого він характеризується задовільно, нових правопорушень не вчиняв, позицію прокурора та потерпілого щодо призначення покарання.

Суд також обґрунтовано визнав пом`якшуючими покарання обставинами те, що обвинувачений ОСОБА_6 добровільно відшкодував завдану потерпілому шкоду.

З огляду на вказані обставини, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання призначене в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України ближче до мінімального розміру, відповідає вимогам ст. 65 КК України, за своїм видом та розміром є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а також справедливим щодо досягнення мети покарання виходячи з вимог ст. 50 КК України.

А тому, колегія суддів не може погодитись з твердженнями сторони захисту про призначення явно не справедливого покарання, внаслідок його суворості. При цьому, судом були враховані ті обставини, на які є посилання в апеляційній скарзі.

Ті доводи сторони захисту, що ОСОБА_6 визнав свою винну у вчиненні кримінального правопорушення, активно сприяння розкиттю кримінального правопорушення, в даному випадку, не є підставою для звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки це не спростовує встановлених судом обставин і висновків, та не дає підстав вважати, що виправлення обвинуваченої можливе без відбування покарання.

Колегія суддів зауважує, що думка потерпілого може враховуватись судом при вирішенні питання про призначення покарання або звільнення від його відбування. Водночас ця позиція не має вирішального значення.

Тому ухвалення місцевим судом рішення, яке не збігається з думкою потерпілого, з урахуванням того, що останній вибачив обвинуваченого та просив застосувати положення ст. 75 КК України, не нівелює самостійної оцінки судом усіх обставин справи та саме по собі не є підставою для скасування законного та обгрунтованого вироку.

При цьому, обставини на які є посилання в апеляційній скарзі захисника, були враховані судом, як підстава для призначення ближче до мінімального розміру строку покарання, передбаченого санкцією статті ч.1 ст. 121 КК України, проте вони не є достатніми для звільнення його від реального відбування.

Інші доводи апеляційних скарг не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.

З урахуванням наведеного, підстав для зміни чи скасування вироку у межах апеляційної скарги сторони захисту не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 січня 2025 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3