Справа № 175/6350/24
Провадження № 1-кп/175/369/24
Вирок

Іменем України

12 грудня 2024 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретареві ОСОБА_2

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 (дистанційно)

захисника ОСОБА_5 (дистанційно)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське кримінальне провадження №0001396 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився с.Комунар Новоушицького район Хмельницької області, громадянина України, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, який перебуває на посаді інспектора прикордонної служби 3 категорії - помічника гранатометника другого відділення інспекторів прикордонної служби третьої прикордонної застави першого відділу прикордонної служби (тип С) першої прикордонної комендатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_2 , у військовому званні «солдат», із середньо-спеціальною освітою, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України -

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та проходячи її на посаді інспектора прикордонної служби 3 категорії - помічника гранатометника другого відділення інспекторів прикордонної служби третьої прикордонної застави першого відділу прикордонної служби (тип С) першої прикордонної комендатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, 14.03.2024 приблизно о 08 год. 44 хв., перебуваючи у місті Краматорськ Донецької області, за місцем тимчасової дислокації управління ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримавши усний наказ свого прямого начальника заступника коменданта з МПЗ першої прикордонної комендатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_3 майора ОСОБА_6 відданого на підставі бойового розпорядження командира мб 17-ї отбр від 19.01.2024 року № 431 гриф ОКП та бойового розпорядження коменданта першої прикордонної комендатури швидкого реагування № 35 гриф. від 12:50 03.03.2024, бойового розпорядження коменданта першої прикордонної комендатури швидкого реагування № 40 гриф. від 13:30 10.03.2024, щодо вибуття солдата ОСОБА_4 зі штатним озброєнням та засобами індивідуального захисту в підпорядкування начальника 3 ВПС (тип С) для заняття оборони в складі підрозділу з метою посилення ВП «АЛЬКАТРАС» в населеному пункті Іванівське Донецької області, відкрито відмовився виконати зазначений наказ начальника, чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу, що могло призвести до прориву російсько-окупаційними військами оборони Збройних Сил України на зазначеній ділянці оборон.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , винуватим себе визнав у повному обсязі та підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті. Він дійсно будучи військовослужбовцем 14.03.2024 року приблизно о 08 год. 44 хв., перебуваючи у місті Краматорськ Донецької області, за місцем тимчасової дислокації отримав бойове розпорядження коменданта першої прикордонної комендатури швидкого реагування № 40 гриф. від 13:30 10.03.2024, щодо вибуття з метою посилення ВП «АЛЬКАТРАС» в населеному пункті Іванівське Донецької області, відкрито відмовився виконати зазначений наказ начальника. Просив суд врахувати його щире каяття і суворо не карати.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників процесу визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, дослідженням матеріалів які характеризують особу обвинуваченого.

При цьому учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції у суду немає, а також сторонам роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає, що наведеними доказами у своїй сукупності у повному обсязі доведена винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 , та його умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового розслідування, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, які виразились в відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненої в умовах воєнного стану.

Згідно з ч.1 і ч. 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У відповідності до ст.66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого щире каяття.

У відповідності до ст.67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлені.

Розглядаючи питання про міру покарання відносно ОСОБА_4 , суд також враховує ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, що він раніше не судимий, вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким, вину свою визнав повністю, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, задовільну характеристику за місцем проходження служби, а тому з метою попередження вчинення ним нових злочинів йому необхідно і доцільно призначити покарання в межах санкції інкримінованої йому статті у виді позбавлення волі за правилами ст. 69 КК України на чому в судових дебатах наполягав прокурор.

Суд вважає, що саме таке покарання буде сприяти його виправленню та попередженню скоєння нових злочинів, а також буде необхідним та достатнім.

Процесуальні витрати відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує у відповідності зі ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 364, 369, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України та призначити із застосуванням ст. 69 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один рік).

На підставі ст. 62 КК України замінити основне покарання, що призначене ОСОБА_4 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 402 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) рік на тримання у дисциплінарному батальйоні строком на 1 (один) рік.

Строк покарання рахувати з дня затримання - 26 березня 2024 року.

На підставі ст. 72 КК України у строк остаточно призначеного покарання зарахувати попереднє ув`язнення з 26 березня 2024 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили залишити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Речові докази по кримінальному провадженню №0001396, а саме: диски з відеозаписами залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1