КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 359/2248/25 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/2484/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2025 року про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні №0001911 від 26.09.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 239, ч.1 ст.197-1, ч.4 ст.190 та ч.3 ст.201-2 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2025 року задоволено клопотання слідчого СВ Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 , яке погоджене прокурором групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0001911 - прокурором Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_10 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні №0001911 від 26.09.2024 року.

Накладено арешт на вилучене в ході обшуку в квартирі ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме:

1) записник фіолетового кольору, записник чорного кольору, записник червоно-білого кольору із робочими та особистими записами, виконаними невстановленою особою, які запаковані до герметичного номерного пакету серія/номер:NPU110382;

2) мобільний телефон білого кольору марки NOKIA, укомплектованого сім-карткою мобільного оператора «Водафон», який запакований до герметичного номерного пакету серія/номер: ICR0079745;

3) флеш носій зеленого кольору DT101G2 номінальним об`ємом пам`яті 64 Gb, який запаковано до герметичного номерного пакету серія/номер: ICR0079746;

4) предмет, зовні схожий на пістолет чорного кольору з дерев`яним руків`ям світло-коричневого кольору з написом на корпусі «OLIMPIC 38 CAL 380 9mm» та предмет зовні схожий на пістолет чорного кольору з написом на корпусі «RETAY P114», укомплектований магазином, який запаковано до герметичного номерного пакету серія/номер: NPU1110383;

5) 6 предметів зовні схожих на боєприпаси несмертельної дії, які вміщено та запаковано до герметичного номерного пакету серія/номер: ICR0079747;

6) записники в кількості 20 штук із робочими та особистими записами, виконаними невстановленою особою, які запаковані до герметичного номерного пакету серія/номер: QHY0080911;

7) прозорий полімерний зіп-пакет в середині якого наявна записка із написом «ІНФОРМАЦІЯ_2.» та грошові кошти (іноземна валюта) номіналом по 100 ЄВРО в кількості 20 штук з серійними номерами: WA, WA, WA, WA, WA, WA, WA, WA, WA, RC, RC, RC, RC, RC, WA, WA, WA, RC, WA, WA, які вміщено та запаковані до герметичного номерного пакету серія/номер: CRI1193416;

8) персональний комп`ютер MacBook Pro сірого кольору із зарядним пристроєм, який вміщено та запаковано до герметичного номерного пакету серія/номер: NPU1110384;

9) 2 (два) жорстких диска виробника марки «Transcend» номінальними об`ємами памяті 320 Gb та 500 Gb, micro-CD карта із карт-рідером в прозорій упаковці, флеш носій інформації марки OLYMPYS та 2 micro-CD картки у пластиковому футлярі, флеш носій інформації чорного кольору на чорній мотузці, карт-рідер сірого кольору на якому мається напис «Текущие док» із флеш носієм інформації чорного кольору, флеш носій інформації чорно-червоного кольору «SanDisk», які вміщено та запаковано до герметичного номерного пакету серія/номер: CRI1193418;

10) паперове посвідчення волонтера на фоні червоного кольору БО «Міжнародний благодійний фонд «Мавка» на ім`я ОСОБА_6 , з прикріпленим до нього зі звороту візитної картки ОСОБА_11 із зазначенням номерів телефонів НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , які вміщено та запаковано до герметичного номерного пакету серія/номер: CRI1193417;

11) планшет сірого кольору ALLDOCUBE Freer X9 у чохлі сірого кольору, який вміщено та запаковано до герметичного номерного пакету серія/номер: NPU1110617;

12) 2 флеш носії інформації та картрідер у зіп-пакеті, які вміщено та запаковані в паперовий конверт з реквізитами НПУ.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2025 року, якою задоволено клопотання про арешт майна ОСОБА_6 , скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання.

В апеляційній скарзі представник посилається на те, що розгляд клопотання проведено за відсутності власника майна, що само по собі є порушенням порядку розгляду слідчим суддею клопотання про арешт майна, а саме ч. 1 ст.172 КПК України.

Зазначає, що оскільки під час розгляду клопотання прокурора про накладення арешту на майно не був присутній власник майна чи його представник (адвокат), слідчий суддя був позбавлений можливості отримати повну інформацію у вказаній справі, а прокурор фактично ввів суд в оману, приховавши важливі обставини.

З огляду на викладене апелянт вважає що, є підстави для скасування раніше накладеного арешту на майно.

Зазначає, що арештоване майно не містить відомостей, які можуть бути використані як доказ обставин вчиненого кримінального правопорушення, та має вагоме доказове значення, на них не збереглися сліди кримінального правопорушення, які можуть бути використані з метою подальшого експертного дослідження, а також відсутні докази можливості пошкодження, втрати та зникнення цих речових доказів.

Не дивлячись на це, прокурор звернувся із клопотанням про накладення арешту на майно та ввів в оману суд щодо підстав для накладення арешту на вказане майно.

Апелянт зазначає, що причетність майна до вчиненого кримінального правопорушення, наявність на ньому слідів кримінального правопорушення, не підтверджується об`єктивними даними, встановленими під час досудового розслідування, а тому вони не відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та, відповідно, не є речовими доказами.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_6 не має статусу підозрюваної в даному кримінальному провадженні, але стороною обвинувачення робиться безпідставний висновок про те, що начебто нею не підтверджено законності походження арештованого майна.

Адвокат посилається на те, що вказане арештоване майно не містить ознак, які б давали можливість застосування до нього спеціальної конфіскації в порядку ст. 96-2 КК України.

Скаржник зазначає, що будь-яке вилучене майно має бути якнайшвидше повернуто законному володільцю.

При цьому, відсутні жодні об`єктивні підстави для подальшого порушення права власності особи.

Зауважує про те, що ОСОБА_6 фактично позбавляється права вільно та мирно володіти своїм майном, що завдає їй збитки, оскільки вказані вище рахунки використовувались як в особистих цілях, так і для підприємницької діяльності.

В судове засідання власник майна та його представник не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання їх повідомлено у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності власника майна та його представника, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, як законну та обґрунтовану, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, слідчим відділом Бориспільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001911 від 26.09.2024, за ознаками кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 239, ч. 1 ст. 197-1, ч. 4 ст. 190 та ч. 3 ст. 201-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_11 , будучи єдиним засновником та фактично виконуючи функції Президента БО «МБФ «Мавка», з корисливих мотивів, з метою отримання систематичного прибутку від продажу товарів (предметів) гуманітарної допомоги у вигляді транспортних засобів, діючи у порушення вимог ч. 4 ст. 3 Закону України «Про гуманітарну допомогу» та ч. 1 ст. 11 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації», розробила злочинний план, згідно якого підшукані нею за кордоном автомобілі будуть завозитися на територію України, в якості гуманітарної допомоги, та у подальшому незаконно продаватися за грошові кошти.

Реалізуючи свій злочинний план, спрямований на незаконне збагачення від незаконного використання благодійної допомоги керівником БО «МБФ «Мавка» ОСОБА_11 організовано ввезення на територію України понад 680 автомобілів в якості гуманітарної допомоги за декларативним принципом, зокрема:

- 10.03.2024 автомобіль марки «Ssang Yong Actyon Sports», 2008 року виготовлення, VIN-код: НОМЕР_3 ;

- 19.05.2024 автомобіль марки «Citroen Berlingo», 2003 року виготовлення, VIN-код: НОМЕР_4 ;

- 10.07.2024 автомобіль марки «Volkswagen Transporter», 2000 року виготовлення, VIN-код: НОМЕР_5 ;

- 31.08.2024 автомобіль марки «Chrysler Grand Voyager», 2005 року виготовлення, VIN-код: НОМЕР_6 .

У подальшому, в умовах воєнного стану, у період з 10.03.2024 року по 04.02.2025 року, ОСОБА_11 , будучи службовою особою БО МБФ «Мавка», з корисливих мотивів, з метою отримання прибутку від продажу автомобілів: « Ssang Yong Actyon Sports», 2008 року виготовлення, VIN-код: НОМЕР_3 ; «Citroen Berlingo», 2003 року виготовлення, VIN-код: НОМЕР_4 ; «Volkswagen Transporter», 2000 року виготовлення, VIN-код: НОМЕР_5 ; «Chrysler Grand Voyager», 2005 року виготовлення, VIN-код: НОМЕР_6 , запропонувала їх придбати ОСОБА_12 за грошові кошти у сумі, яку буде узгоджено пізніше.

13.02.2025 року, ОСОБА_11 , перебуваючи о 15 годині на відкритій ділянці місцевості (земельній ділянці) з кадастровим номером :02:004:0083 поблизу Юркового озера за м. Бориспіль Київської області, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання їх суспільно-небезпечних наслідків, тобто діючи умисно, переслідуючи корисливі мотиви, з метою отримання прибутку за рахунок продажу вищевказаних транспортних засобів, домовилась із ОСОБА_12 про остаточну ціну продажу 4 вищевказаних автомобілів за 19 400 доларів США, (в перерахунку на гривні за курсом НБУ становить 810 778,38 гривень).

Одночасно з цим, у невстановлений точно досудовим розслідуванням час, на території Бориспільського району Київської області, ОСОБА_11 вступила у попередню злочинну змову із своїм знайомим ОСОБА_13 . Під час зустрічі ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , остання повідомила йому, що має намір отримати незаконний прибуток від продажу 4 автомобілів, ввезених на територію України, в якості гуманітарної допомоги, для чого попросила сприяння ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення у вигляді отримання грошових коштів від незаконного продажу гуманітарної допомоги. Отримавши таку пропозицію від ОСОБА_11 , ОСОБА_13 погодився як пособник сприяти ОСОБА_11 в отриманні незаконного прибутку від продажу гуманітарної допомоги.

У подальшому, 13.02.2025 року о 20 годині, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_11 , ОСОБА_13 прибув за адресою: м. Київ, пр-т Лісовий, 22, де зустрівся з ОСОБА_12 . У вказаному місці ОСОБА_12 за 4 автомобілі, ввезених на територію України, як гуманітарна допомога, передав ОСОБА_13 з метою подальшої передачі ОСОБА_11 грошові кошти у загальній сумі 19 400 доларів США, які в перерахунку за офіційним курсом НБУ становлять 810 778,38 гривень.

Таким чином, 13.02.2025 року ОСОБА_13 діючи, як пособник, за попередньою змовою з ОСОБА_11 отримав незаконний прибуток у загальній сумі 810 778,38 гривень, що відповідно до пункту 2 примітки до статті 201-2 КК у триста п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, тобто становить значний розмір.

14.02.2025 року ОСОБА_13 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 27, ч.3 ст. 201-2 КК України.

14.02.2025 року ОСОБА_11 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України;

З урахуванням здобутих у ході досудового розслідування обставин причетності ОСОБА_13 до вчинення злочинів, пов`язаних із продажем товарів (предметів) гуманітарної допомоги, виникла необхідність у проведенні обшуку приміщення квартири, де 13.02.2025 року малась відбутись зустріч з ОСОБА_12 , та на яку вказував ОСОБА_13 , а саме на квартиру АДРЕСА_2 , так як виникли підстави вважати, що у вказаній квартирі можуть зберігатись сліди вчинення злочинів, що доводяться в межах досудового розслідування, зокрема носії інформації, що відображають фінансові операції щодо купівлі-продажу гуманітарної допомоги, комп`ютерна техніка, яка використовувалась при вчиненні інкримінованого та інших злочинів та грошові кошти, отримані злочинним шляхом від реалізації гуманітарних товарів.

Так, 25.02.2025 року в період часу з 07 години 07 хвилин по 09 годину 31 хвилину за адресою АДРЕСА_1 на підставі ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області проведено обшук приміщення вказаної квартири, яке на праві власності належить ОСОБА_14 .

В ході проведення обшуку вказаної квартири, встановлено, що у вказаній квартирі тривалий час проживає ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка між іншим також являється волонтером БО МБФ «Мавка».

В ході проведення обшуку в квартирі за адресою АДРЕСА_1 виявлено та вилучено:

1) записник фіолетового кольору, записник чорного кольору, записник червоно-білого кольору із робочими та особистими записами виконаними невстановленою особою, які запаковані до герметичного номерного пакету серія/номер:NPU110382;

2) мобільний телефон білого кольору марки NOKIA укомплектованого сім-карткою мобільного оператора «Водафон», який запакований до герметичного номерного пакету серія/номер: ICR0079745;

3) флеш носій зеленого кольору DT101G2 номінальним об`ємом пам`яті 64 Gb який запаковано до герметичного номерного пакету серія/номер: ICR0079746;

4) предмет зовні схожий на пістолет чорного кольору з дерев`яним руків`ям світло-коричневого кольору з написом на корпусі «OLIMPIC 38 CAL 380 9mm» та предмет зовні схожий на пістолет чорного кольору з написом на корпусі «RETAY P114», укомплектований магазином який запаковано до герметичного номерного пакету серія/номер: NPU1110383;

5) 6 предметів зовні схожих на боєприпаси несмертельної дії, які вміщено та запаковано до герметичного номерного пакету серія/номер: ICR0079747;

6) записники в кількості 20 штук із робочими та особистими записами виконаними невстановленою особою, які запаковані до герметичного номерного пакету серія/номер: QHY0080911;

7) прозорий полімерний зіп-пакет в середині якого наявна записка із написом «ІНФОРМАЦІЯ_2.» та грошові кошти (іноземна валюта) номіналом по 100 ЄВРО в кількості 20 штук з серійними номерами: WA, WA, WA, WA, WA, WA, WA, WA, WA, RC, RC, RC, RC, RC, WA, WA, WA, RC, WA, WA, які вміщено та запаковані до герметичного номерного пакету серія/номер: CRI1193416;

8) персональний комп`ютер MacBook Pro сірого кольору із зарядним пристроєм який вміщено та запаковано до герметичного номерного пакету серія/номер: NPU1110384;

9) 2 (два) жорстких диска виробника марки «Transcend» номінальними об`ємами памяті 320 Gb та 500 Gb, micro-CD карта із карт-рідером в прозорій упаковці, флеш носій інформації марки OLYMPYS та 2 micro-CD картки у пластиковому футлярі, флеш носій інформації чорного кольору на чорній мотузці, карт-рідер сірого кольору на якому мається напис «Текущие док» із флеш носієм інформації чорного кольору, флеш носій інформації чорно-червоного кольору «SanDisk», які вміщено та запаковано до герметичного номерного пакету серія/номер: CRI1193418;

10) паперове посвідчення волонтера на фоні червоного кольору БО «Міжнародний благодійний фонд «Мавка» на ім`я ОСОБА_6 , з прикріпленим до нього зі звороту візитної картки ОСОБА_11 із зазначенням номерів телефонів НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , які вміщено та запаковано до герметичного номерного пакету серія/номер: CRI1193417;

11) планшет сірого кольору ALLDOCUBE Freer X9 у чохлі сірого кольору який вміщено та запаковано до герметичного номерного пакету серія/номер: NPU1110617;

12) 2 флеш носії інформації та картрідер у зіп-пакеті, які вміщено та запаковані в паперовий конверт з реквізитами НПУ.

25.02.2025 року вищевказані предмети, документи та грошові кошти відповідно до постанови слідчого від 25.02.2025 року визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

26.02.2025 року слідчий СВ Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області старший лейтенант поліції ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0001911 - прокурором Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_10 , звернувся до слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області з клопотанням, в якому просив накласти арешт на майно, яке вилучене в ході обшуку в квартирі ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що у сторони обвинувачення є достатні підстави вважати, що вилучені документи, записники, цифрові носії інформації, комп`ютерна техніка, грошові кошти та інші предмети мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, оскільки являються предметом вчинення кримінального правопорушення та можуть бути використані як докази фактів та обставин, які встановлюються під час кримінального провадження.

Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Завданням арешту майна є запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження речових доказів.

Метою арешту речових доказів є тимчасове позбавлення власника/користувача відповідно можливості відчужувати вилучене майно та переховати його, тому з метою збереження речового доказу та в подальшому для його використання як доказу факту та обставин, що доводяться в межах досудового розслідування, на нього необхідно накласти арешт.

Крім того, майно, на яке буде накладено арешт, має суттєве значення для встановлення важливих обставин вчинення кримінального правопорушення після проведення відповідних експертиз та може бути використане як доказ в даному кримінальному провадженні. Тому, метою накладення арешту на вказане майно є забезпечення збереження речового доказу.

З огляду на вищевикладене з метою швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального провадження, а також зважаючи на те, що вилучені під час обшуку предмети, документи та грошові кошти, мають значення речових доказів у кримінальному провадженні на них необхідно накласти арешт з метою подальшого доведення обставин вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України КК України.

Ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2025 року задоволено клопотання слідчого СВ Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 , яке погоджене прокурором групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0001911 - прокурором Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_10 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні №0001911 від 26.09.2024 року.

Накладено арешт на вилучене в ході обшуку в квартирі ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , майно, перелік якого зазначено у резолютивній частині клопотання слідчого.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання слідчого про накладення арешту на майно, вилучене в ході обшуку в квартирі ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , з тих підстав, що вказане майно у встановленому законом порядку визнане речовими доказами у межах кримінального провадження №0001911 від 26.09.2024 року та відповідає критеріям, встановленим ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вилучені речі та грошові кошти, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути приховане чи знищене.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на вилучене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Беззаперечних доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

При цьому, незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізації мету досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбачені ч. 1 ст. 170 КПК України.

Дослідивши доводи клопотання слідчого та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що встановлені у даному кримінальному провадженні фактичні обставини кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 239, ч. 1 ст. 197-1, ч. 4 ст. 190 та ч. 3 ст. 201-2 КК, за яким здійснюється досудове розслідування, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку про те, що тимчасово вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки вказане майно є матеріальними об`єктами, що містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та мають значення для кримінального провадження, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для його арешту, як речових доказів, з метою збереження.

При цьому, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження, при вирішенні питання щодо арешту майна, з підстав визначених ст. 170 КПК України, потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Доводи апелянта про те, що вилучене майно не відповідає критеріям речових доказів, є безпідставними, оскільки встановлені органом досудового розслідування фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вилучені гаджети, документи, грошові кошти та інше майно, можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідають ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для їх арешту як речового доказу з метою збереження.

Твердження апелянта про відсутність в матеріалах справи доказів причетності вилученого майна до кримінального правопорушення, колегія суддів не бере до уваги, позаяк ці доводи обґрунтованості висновків слідчого судді про задоволення клопотання слідчого про арешт майна не спростовують, оскільки з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З цих же підстав, відхиляються колегією суддів і доводи про те, що ОСОБА_6 не має статусу підозрюваної у даному кримінальному провадженні, що зумовлює відсутність підстав для накладення арешту на належне їй майно.

При цьому, прокурором при розгляді клопотання було доведено, що вилучене під час обшуку майно відповідає критеріям, встановленим ст. 98 КПК України, та є речовими доказами, оскільки це майно може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, відтак, висновок слідчого судді про накладення арешту на дане майно відповідає вимогам кримінального процесуального закону та прав ОСОБА_6 , як власника арештованого майна, не порушує.

Посилання в апеляційній скарзі на законність походження належного ОСОБА_6 майна, колегія суддів оцінює критично, оскільки дані обставини можуть бути підтверджені лише шляхом проведення перевірки під час досудового розслідування для спростування або підтвердження даних доводів. Належних та допустимих доказів, достатніх для висновку про те, що вилучені при обшуку грошові кошти та інше майно мають законне походження, колегії суддів надано не було.

Досудове розслідування на даний час ще триває і ці обставини також підлягають перевірці при його проведенні, тому в такому випадку, вбачається за можливе застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Отже, сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Колегією суддів перевірено і доводи апелянта про те, що судовий розгляд проведено без участі представника власника майна. Дана обставина знайшла своє підтвердження, однак колегія суддів цю обставину не вважає істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що потягло б за собою скасування оскаржуваної ухвали, з урахуванням строків розгляду даної категорії клопотань відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України, та з урахуванням того, що в такому випадку відповідно до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України, у власника майна виникає право звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

Крім того, слід зауважити, що процесуальні права власника майна щодо подачі пояснень та заперечень стосовно накладеного арешту відновлено під час апеляційного розгляду, де його представник не був обмеженим в своїх правах відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Не спростовують висновків слідчого судді і доводи апеляційної скарги про неспівмірність обмеження прав власника майна ОСОБА_6 завданням кримінального провадження, оскільки на переконання колегії суддів, слідчий суддя при вирішенні питання про накладення арешту на майно, дійшов обґрунтованого висновку про те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співмірним завданням кримінального провадження, з огляду на встановлені обставини даного кримінального провадження, зважаючи на те, що на час прийняття рішення вони вимагали вжиття такого методу державного регулювання, як накладення арешту на вищезазначене майно.

Доводи апеляційної скарги про те, що накладення арешту обмежує можливості ОСОБА_6 здійснювати підприємницьку діяльність, не є достатньою підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, та матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

Слід зауважити, що скаржником не надано беззаперечних доказів на підтвердження наведених обставин неможливості здійснення ОСОБА_6 підприємницької діяльності за умови накладення арешту на вищезазначене майно.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України колегією судів не встановлено. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4