Номер провадження: 11-сс/813/1502/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі захисника ОСОБА_6 , прокурора ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 08.07.2025, якою в межах к/п № 0001970 від 01.05.2025 стосовно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Соломія Гайворонського р-ну Кіровоградської обл., громадянина України, з середньою освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 04.09.2025 включно, без визначення розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого Другого СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві ОСОБА_9 та стосовно ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 04.09.2025 включно, без визначення розміру застави.

Обґрунтовуючи ухвалу, слідчий суддя виходив з наявності обґрунтованої підозри, вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину, а також ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Керуючись приписами п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя вирішив не обирати альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 не погодився із оскаржуваною ухвалою, посилаючись на її необґрунтованість, оскільки:

- слідчий суддя в порушення приписів ч. 1 ст. 196 КПК України належним чином не обґрунтував неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу;

- підозрюваний ОСОБА_8 не вчиняє жодних спроб переховуватися від органів досудового розслідування та суду, весь час після залишення військового підрозділу перебував в межах м. Одеси, де і знаходиться відповідний підрозділ;

- підозрюваний ОСОБА_8 є військовослужбовцем, а тому не має змогу виїхати за кордон, а крім того має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, одружений, в нього чисельні захворювання, серед іншого контузія, грижа, до кримінальної відповідальності раніше не притягався;

- ризик вчинити інше кримінальне правопорушення не підтверджений будь-якими доказами, а підозрюваний ОСОБА_8 готовий визнати вину та подати клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності за наявності підстав, передбачених ст. 401 КК України, та продовжити проходження військової служби.

За таких обставин захисник ОСОБА_6 просить змінити оскаржувану ухвалу та визначити підозрюваному ОСОБА_8 альтернативний запобіжний захід у виді застави.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, натомість прокурор ОСОБА_7 заперечувала щодо її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників апеляційного розгляду, перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За наслідками апеляційного провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався не в повній мірі з огляду на наступне.

За приписами ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктами 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики ЄСПЛ передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява № 42310/04, ЄСПЛ повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Оскільки в апеляційній скарзі захисник фактично не оспорює обґрунтованість підозри ОСОБА_8 за обставинами, які викладені у повідомленні про підозру, апеляційний суд констатує, що підозра ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України на даному етапі є обґрунтованою та потребує подальшого розслідування.

При цьому, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Частиною 1 ст. 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Висновки про наявність ризиків та неможливість запобігання їм шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Апеляційний суд погоджується з твердженням слідчого судді щодо наявності ризиків у вказаному кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_8 , передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Санкція ч. 5 ст. 407 КК України, яка інкримінується підозрюваному ОСОБА_8 передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, що відповідно до ст. 12 КК України класифікується як тяжкий злочини.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») №31315/96 від 25.04.2000 зазначено, що при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Апеляційний суд зауважує, що ризик переховування від органу досудового розслідування та суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений, серед іншого, можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями), зокрема і суворістю передбаченого покарання, та обставинами вчинення інкримінованого злочину.

На теперішній час досудове розслідування даного кримінального провадження триває, здійснюються відповідні слідчі (процесуальні) дії задля збирання відповідних доказів, а тому, враховуючи загрозу суворості покарання, особливість інкримінованого злочину, вчиненого в умовах воєнного стану, обставини його вчинення, існують підстави для констатації наявності ризиків: незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений п. 5ч. 1 цієї статті, тобто тримання під вартою.

Отже, законодавець імперативно встановив, що під час дії воєнного стану на території України до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою, як захід забезпечення кримінального провадження.

Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

При цьому, за ч. 4 цієї ж статті під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 КК України.

Отже, ч. 4 ст. 183 КПК України визначає дискреційні повноваження слідчого судді, суду щодо вирішенні питання визначення застави. Поняття судової дискреції у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому законом, обирати між альтернативами за своїм внутрішнім переконанням відповідно до вимог кримінального процесуального закону, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин кримінального провадження, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Так, при вирішенні питання щодо визначення розміру застави в порядку ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя повинен врахувати підстави та обставини, визначені ст.ст. 177, 178 КПК України та належно вмотивувати відповідне рішення щодо визначення/не визначення розміру застави.

Разом з тим, за обставинами даної справи, в оскаржуваній ухвалу слідчий суддя обмежився посиланням на положення ч. 4 ст. 183 КПК України та належним чином не вмотивував своє рішення не визначати підозрюваному заставу.

Апеляційний суд звертає увагу, що підозрюваний ОСОБА_8 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, відомості щодо спроб перетину підозрюваним кордону впродовж періоду часу з дня залишення військової служби (20.01.2025) та до 07.07.2025 відсутні, підозрюваний має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, одружений, має захворювання, в тому числі контузію, в судовому засіданні в суді першої інстанції пояснив, що покинув частину в зв`язку з необхідністю лікування, визнає провину та бажає продовжити проходити військову службу.

З врахуванням вище наведеного, апеляційний суд вважає можливим встановити підозрюваному ОСОБА_8 заставу як альтернативний запобіжний захід.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах, зокрема, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд зауважує на тому, що ЄСПЛ неодноразово наголошував, зокрема, у рішенні від 23.09.1982 у справі «Єпорронг та Льон рот проти Швеції», що має існувати пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують та метою, яку прагнуть досягти, бо не буде відповідного балансу, якщо на особу покладено надмірний тягар.

Відтак, запобіжний захід має бути обрано (продовжено) із врахуванням всіх обставин кримінального правопорушення, встановлених ризиків та конкретної особи, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненому.

Приписи КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

На переконання колегії суддів, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки.

Враховуючи характер та обставини інкримінованого ОСОБА_8 злочину, вчинення злочину під час дії воєнного стану в особливий період, особу підозрюваного, апеляційний суд дійшов висновку встановити заставу в межах п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України - вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене та оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника задовольнити частково, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити частково та застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб та у разі внесення застави покладанням на нього відповідних обов`язків.

Керуючись ст.ст. 24, 176, 177, 182, 183, 194, 199, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 08.07.2025, якою стосовно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого Другого СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві ОСОБА_9 про застосування стосовно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком до 04.09.2025 включно.

Визначити підозрюваному ОСОБА_8 заставу в якості альтернативного запобіжного заходу в розмірі 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум за наступними реквізитами:

Отримувач: Одеський апеляційний суд; Код отримувача за

Банк отримувача: ДКСУ, м. Київ; Код банку отримувача: 820172

Рахунок отримувача: UA1086720

Призначення платежу: згідно ухвали суду від 04.08.2025, заставна сума за ОСОБА_8 , судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

У разі внесення застави у зазначеному розмірі підозрюваного ОСОБА_8 звільнити з-під варти та, відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на нього строком до 04.09.2025 наступні обов`язки:

- прибувати за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду;

- не відлучатися з м. Одеси, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- здати, за наявності, на зберігання до ГУ ДМС в Одеській обл. свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити заставодавцю та підозрюваному ОСОБА_8 наслідки невиконання ними вимог ч.ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4