У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши апеляційну скаргу прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Корабельного районного суду міста Миколаєва від 08.04.2025 року, якою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Херсону, українця, громадянина України, з вищою освітою, не працює, неодружений, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий;

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 28, ч. 2 ст. 345 КК України,

- обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною покидати місце проживання з 20:00 години до 08:00 години наступної доби, до 07.06.2025 року.

учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_5

підозрюваний: ОСОБА_6

в с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого СВ відділення поліції № 3 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 та застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:

Відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 .

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з 20:00 години до 08:00 години наступної доби, до 07.06.2025 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, покладено на підозрюваного ОСОБА_6 додаткові обов`язки.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор вважає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та незаконною.

На думку прокурора, враховуючі наявність встановлених на досудовому слідстві ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, до підозрюваного ОСОБА_6 слід застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки будь-який інший запобіжний захід не здатний запобігти наявним ризикам.

Також прокурор зазначає, що слідчий суддя безпідставно не взяв до уваги обставини кримінального правопорушення, яке вчинене щодо працівників поліції, які виконували свої службові обов`язки, суспільну небезпечність кримінального правопорушення та наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, та прийшов до помилкового висновку, що слід відмовити у задоволені клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 .

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Під час розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 слідчим суддею встановлені наступні обставини.

У провадженні СВ відділення поліції № 3 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження № 0000251 від 05.04.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 28, ч. 2 ст. 345 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється в тому, що 05.04.2025 року приблизно о 17:15 годині, старший дільничний офіцер поліції відділення поліції №3 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області майор поліції ОСОБА_7 спільно із заступником начальника відділення поліції №3 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області з превентивної діяльності старшим лейтенантом поліції ОСОБА_8 та начальником сектору превенції відділення поліції №3 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області лейтенантом поліції ОСОБА_9 , під час виконання своїх службових обов`язків знаходились у мікрорайоні Кульбакіно Корабельного району міста Миколаєва та перебували поблизу будинку №39 по вулиці Знам`янській. Перебуваючи на вказаній вулиці ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 помітили двох невідомих раніше їм осіб в стані алкогольного сп`яніння, на що з метою перевірки документів у останніх, працівники поліції почали рух в їхній бік, проте останні помітивши співробітників поліції почали втікати від них. У зв`язку з чим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 вчинили дії, спрямовані на зупинення зазначених чоловіків. Зупинивши одного з вказаних чоловіків, якого в подальшому було встановлено як ОСОБА_6 , у якого при собі був ніж. В цей час вказані поліцейські з метою забезпечення виконання повноважень поліції, відповідно статей 2, 31 Закону України «Про Національну поліцію», намагалися затримати та припинити неправомірні дії громадянина ОСОБА_6 , який погрожував вказаним поліцейським ножом та висловлювався на їх адресу нецензурною лайкою. Однак ОСОБА_6 та особи, що в цей момент приєдналися до його неправомірних дій, а саме його батько ОСОБА_10 та рідний брат ОСОБА_11 , діючи умисно та з протиправних спонукань, з метою перешкодити затриманню ОСОБА_6 та притягнення до встановленої законом відповідальності, вирішили заподіяти вказаним поліцейським тілесні ушкодження. З цією метою ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , усвідомлюючи, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є працівниками правоохоронного органу, які виконують свої службові обов`язки, діючи без попередньої змови, але об`єднавши свої зусилля для досягнення загального злочинного результату, стали спричиняти тілесні ушкодження співробітникам поліції. А саме ОСОБА_7 було нанесено ОСОБА_11 3 удари кулаком правої руки в область лівого ока та лівої частини обличчя. В подальшому, ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 наносили хаотичні удари руками та ногами ОСОБА_7 , який лежав на землі, в область обличчя та тулуба останнього. ОСОБА_7 спричинено тілесні ушкодження у вигляді контузії очного яблука лівого ока, гематоми параорбітальної ділянки лівого ока, субконьюктивального виливу, травматичної ерозії рогівки лівого ока, струсу головного мозку, забоїв м`яких тканин обличчя. ОСОБА_8 нанесено ОСОБА_10 1 удар кулаком правої руки в область обличчя, ОСОБА_11 нанесено 3 удари правою ногою в область колінного суглобу лівої ноги та 2 удари кулаком правої руки в область обличчя останнього. В результаті вказаних протиправних дій, ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження у вигляді травматичного пошкодження зовнішньої бокової зв`язки лівого колінного суглобу, підшкірної гематоми лівої вилиці, забою правої кисті. Крім того, ОСОБА_6 за допомогою ножа, який тримав в своїй правій руці, наніс тілесні ушкодження поліцейському ОСОБА_9 у вигляді різаних ран основної фаланги 4 і 5 пальців правої кисті.

06.04.2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 28, частиною 2 статті 345 КК України.

Слідчим подано клопотання про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в якому зазначено, що останній підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1ст.177 КПК України. Прокурор в судовому засіданні зазначив, що неможливо запобігти вказаним у клопотанні ризикам шляхом застосування іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого, слідчий суддя врахував обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, вагомість наявних доказів на підтвердження обґрунтованості підозри, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, але дійшов висновку, що враховуючи недоведення прокурором того, що підозрюваний на даний час вже переховувався від слідства чи суду, або перешкоджав кримінальному провадженню, або підозрюється у вчиненні іншого кримінального правопорушення, слід застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового та кримінального провадження, розглянувши апеляційну скаргу в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для обмеження особи в пересуванні має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 181, 194 КПК України.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Положеннями п.3 ч.2 ст.183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених ст. 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Згідно до матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 28, ч. 2 ст. 345 КК України, яке відповідно до частини 4 статті 12 КК України є нетяжким та за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 (п`яти) років.

Як убачається з оскаржуваної ухвали, слідчий суддя дотримався вимог закону та зазначив, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 28, ч. 2 ст. 345 КК України, є доведеними ризик переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків, враховуючи, що ОСОБА_6 , будучи обізнаним про місце мешкання свідків, може вжити заходів до здійснення на них тиску.

При цьому, слідчий суддя, дійшов вірного висновку, що з врахуванням того, що прокурором не доведено в судовому засіданні, що підозрюваний на цей час вже переховувався від слідства чи суду, або перешкоджав кримінальному провадженню, або підозрюється у вчиненні іншого кримінального правопорушення, є неможливим застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як просить слідчий, з огляду на положення п.3 ч.2 ст.183 КПК України.

Судом оцінено репутацію підозрюваного, який раніше не судимий, характеризується посередньо, враховано фактичні обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого він підозрюється та вірно застосовано саме такий запобіжний захід, як домашній арешт. Апеляційний суд погоджується з таким рішенням суду першої інстанції, та вважає, що саме цей запобіжний захід, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги прокурора щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді є безпідставними.

Апеляційний суд вважає ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, а відтак не вбачає підстав для її скасування, у зв`язку з чим, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Корабельного районного суду міста Миколаєва від 08.04.2025 року, щодо ОСОБА_6 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: