Справа № 462/1573/22
провадження 1-кп/462/173/25
У Х В А Л А

16 травня 2025 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_5 про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000326 від 26.08.2016 року відносно ОСОБА_6 про обвинувачення у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 258-3, ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України,

встановив:

у провадженні Залізничного районного суду м. Львова перебуває виділене в окреме провадження кримінальне провадження № 0000326 від 26.08.2016 року про обвинувачення ОСОБА_6 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 258-3, ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України.

15.05.2025 року була проведена процедура отримання (екстрадиції) ОСОБА_6 з Республіки Польща в Україну.

16.05.2025 року прокурор подав клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, відносно ОСОБА_6 , покликаючись на те, що останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого та тяжкого кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, яке передбачене за вчинення інкримінованих йому злочинів, у разі доведення вини, що вже само по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого здійснити втечу, а також те, що він ухилявся від явки до суду, що стало підставою для оголошення його у міжнародний розшук, згідно інформації СБУ у Львівській області перебував за кордоном, а саме у Республіці Польща, 15.05.2025 року екстрадований до України, тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали його перебуванню під вартою, не хворіє, що свідчить про його можливість переховуватись від суду, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином шляхом затягування судового розгляду даного кримінального провадження, а саме його повного та всебічного розгляду в суді, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, покликаючись на мотиви такого, просив таке задовольнити.

Обвинувачений заперечив щодо задоволення клопотання, пояснив, що кордон перетнув на законних підстав, наміру переховуватись від суду він не мав.

Захисник обвинуваченого заперечив щодо задоволення клопотання, просив обрати більш м`який запобіжний захід, або визначити як альтернативний запобіжний захід заставу.

Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як вбачається ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що, перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Крім цього, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів враховує вимоги п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Відповідно до п. «с» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Заявлене прокурором клопотання про застосування запобіжного заходу в вигляді тримання відносно обвинуваченого ОСОБА_6 за процесуальним змістом і формою відповідає вимогам ст. 184 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності питань, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, які зазначені у ст. 178 КПК України.

Колегія суддів, при наданні оцінки наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих кримінальних правопорушень враховує положення ст. 368, 369, 371, 374 КПК України, змістом яких передбачено, що надання оцінки доказів у справі відбувається в нарадчій кімнаті на стадії ухвалення вироку. Зазначене свідчить про те, що суд на стадії проведення судового засідання не може робити висновок щодо «обґрунтованості підозри» шляхом надання оцінки всіх доказів у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення, що узгоджується з висновками Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України». На думку суду, відомості, викладені в реєстрі матеріалів досудового розслідування, а також посилання прокурора в клопотанні на матеріали можуть свідчити про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим інкримінованих кримінальних правопорушень. Вагомість таких доказів на даний час не викликає сумнівів. Таким чином, суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначає, що причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього запобіжного заходу з огляду на потреби судового провадження.

Перевіряючи доводи клопотання на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає, що докази та обставини, на які посилається прокурор, дають достатні підстави для висновку про наявність таких ризиків.

При застосуванні запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 колегія суддів враховує такі ризики.

Так, ОСОБА_6 може переховуватися від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні, зокрема, особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої. Суд бере до уваги, що ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 12.04.2022 року матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , про обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 258-3, ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України виділено в окреме провадження. Оголошено у розшук обвинуваченого ОСОБА_6 . В подальшому надано дозвіл на затримання ОСОБА_6 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. На час розшуку зупинено судове провадження щодо обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 258-3, ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України. З урахування наявної інформації про перетин ОСОБА_6 державного кордону України, за клопотанням прокурора, ухвалою Залізничного районного суду від 06.06.2024 року його оголошено в міжнародний розшук та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ризик незаконного впливу на потерпілих, свідків, інших обвинувачених, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, оскільки прізвища таких йому відомі, а також відоме їх місце проживання. Даний ризик зберігається до моменту безпосереднього сприйняття показів у судовому засіданні під час судового розгляду, оскільки ст. 23 КПК України встановлює принцип безпосередності дослідження показань, за змістом якого суд досліджує докази безпосередньо і показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Може вчиняти інші кримінальні правопорушення з огляду на конкретні обставини наведені в обвинувальному акті щодо вчинення кримінальних правопорушень, а також бере до уваги дані про особу обвинуваченого.

Таким чином, враховуючи наведене, беручи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_6 знаючи, що відносно нього судом здійснюється судове провадження у даному кримінальному провадженні, здійснив перетин державного кордону України, у зв`язку з чим перебував у міжнародному розшуку, суд вважає, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, зможе залишити місце свого проживання та ймовірніше за все і надалі буде робити спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що прокурором доведено, а обвинуваченим та стороною захисту не спростовано, що в цьому кримінальному провадженні з метою виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, є необхідним застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Жодних стримуючих факторів, таких як наявність сім`ї, роботи, які б свідчили, що обвинуваченим не будуть вживатися перешкоди у судовому провадженні в спосіб неявки в судові засідання, - судом не встановлено.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що хоча тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, проте жодний більш м`який запобіжний захід не забезпечить, з огляду на наведені обставини, належної процесуальної поведінки обвинуваченого та не буде достатнім для запобігання вказаним ризикам, наявність яких доведена в судовому засіданні прокурором.

Аналіз наведеного дає підстави суду дійти висновку, що в даному випадку суспільний інтерес в триманні обвинуваченого під вартою, не зважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом свободи особистості, тому для запобігання ризикам, які зазначені в клопотанні та доведені стороною обвинувачення в судовому засіданні, з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та процесуальної поведінки обвинуваченого, клопотання слід задовольнити та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду про обрання запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів, при цьому строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Задовольняючи клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд визначає строк дії ухвали у шістдесят днів, тобто, з врахування його затримання 15.05.2025 року.

Щодо альтернативного визначення розміру застави, суд зазначає наступне.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 258-3, ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, серед яких згідно ст.12 КК України є тяжкі та особливо тяжкі злочини.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Водночас, згідно ч. 4 ст. 183 КПК України, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається. Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Враховуючи наведене і обставини, які у своїй сукупності беруться до уваги судом при вирішенні питання про застосування обраного обвинуваченому запобіжного заходу, суд вважає за необхідне не визначати розмір застави.

Керуючись ст. 176-178, 183, 331 КПК України, суд,

постановив:

клопотання прокурора задовольнити.

Застосувати обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 13.07.2025 року включно, без визначення розміру застави.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору і направити уповноваженій службовій особі місця попереднього ув`язнення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 19.05.2025 року.

Головуючий/підпис/

Судді/підписи/

З оригіналом згідно:

Головуюча: ОСОБА_1