Справа № 285/961/21
провадження № 1-кп/0285/95/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року м. Звягель

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді……….…....................... ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання………....... ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора................................................... ОСОБА_3 ,

обвинуваченого.......................................... ОСОБА_4 ,

захисника.................................................... ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене 19.05.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000633,

по обвинуваченню: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Антрацит, Луганської області, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно обвинувального акту від 25.02.2021 ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що 18.05.2019 близько 19:30 год, перебуваючи на проїзній частині поблизу дачного будинку АДРЕСА_2 , під час конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, вирішив умисно спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_6 .

Здійснюючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень, ОСОБА_4 дістав зі свого автомобіля пневматичний пістолет системи «Флобер», витягнув з кобури та спрямував ствол зброї в ногу ОСОБА_6 , який в цей час знаходився на відстані близько 1,5 м від нього. Після чого ОСОБА_4 здійснив постріл в область лівої гомілки ОСОБА_6 , від чого він впав на землю та, відразу піднявшись з метою відібрати пістолет, почав рухатись в бік ОСОБА_4 , який здійснив ще два постріли в бік ОСОБА_6 , однак при цьому не влучив.

ОСОБА_6 з метою уникнення отриманих тілесних ушкоджень наблизився в притул до ОСОБА_4 та, застосовуючи фізичну силу, вихопив з його рук пневматичний пістолет, таким чином припинивши незаконні дії ОСОБА_4 .

Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: рани на передньо-внутрішній поверхні лівої гомілки в нижній частині, яка належить до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Дії ОСОБА_4 , які виразилися в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я ОСОБА_6 , органом досудового розслідування були кваліфіковані за ч.2 ст.125 КК України.

Перед початком розгляду справи захисник подала клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України та закриття кримінального провадження в зв`язку із закінченням строків притягнення до відповідальності. Також просила повернути обвинуваченому вилучений у нього револьвер.

Обвинувачений підтримав клопотання та просив закрити провадження, при цьому зазначив, що наслідки такого закриття з нереабілітуючих підстав йому зрозумілі і він з ними повністю погоджується.

Прокурор щодо задоволення клопотання не заперечила, долю речових доказів просила вирішити відповідно до ст.100 КПК України, процесуальні витрати у справі відсутні.

Потерпілий повторно не прибув до суду, в засіданні від 02.07.2025 /а.с.119/ заперечував щодо закриття провадження у даній справі, зазначивши, що хоче, щоб ОСОБА_4 поніс покарання за вчинений злочин, оскільки він його переслідує.

Судом було роз`яснено обвинуваченому, що на момент судового розгляду закінчилися строки давності притягнення його до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою для звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України лише у разі його згоди.

Також судом роз`яснення право обвинуваченого відмовитись від звільнення від кримінальної відповідальності, в такому випадку судовий розгляд буде проводитися в загальному порядку, і прокурор буде зобов`язаний довести винуватість поза розумним сумнівом.

Розглянувши подане клопотання, заслухавши пояснення присутніх учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, суд прийшов наступного висновку.

Кримінальне законодавство обмежує строками давності повноваження держави щодо кримінального переслідування осіб, які вчинили кримінальні правопорушення. Зокрема, у ст.49 КК України визначено матеріально-правові підстави та умови для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Строк давності - це певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених, окрім іншого, ч.1 ст.49 ККУ строків, та відсутність обставин, що порушують їх перебіг. При цьому необхідно зауважити, що застосування кримінально-правових норм здійснюється у межах кримінально-процесуальних відносин. Тобто застосування норм матеріального кримінального права можливе лише одночасно із застосуванням норм кримінального процесуального закону.

Згідно зі статтями 284-288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Наявність таких умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

В п.1 ч.2 ст.284 КПК України законодавцем встановлено імперативне правило, за яким суд приймає рішення про закриття кримінального провадження у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, процесуально-правовою підставою якого є виключно згода обвинуваченого на таке звільнення.

За ч.2 ст.12 КК України кримінальним проступком є передбачене КК діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Згідно ч.2 ст.125 КК України, яка інкримінується обвинуваченому, умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, карається штрафом від 50 до 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, або громадськими роботами на строк від 150 до 240 годин, або виправними роботами на строк до 1 року, або пробаційним наглядом на строк до 2 років, або обмеженням волі (перебуванням засудженого у виправному центрі відкритого типу, де немає повної ізоляції від суспільства, та залучення до праці) на строк до 2 років.

Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, і до дня набрання вироком законної сили минуло 3 роки (п.2 ч.1 ст.49 КК України).

З матеріалів справи вбачається, що кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , вчинене 18.05.2019, тобто з моменту його вчинення минуло понад 5 років, що є підставою для його закриття в зв`язку із закінченням строку давності, встановленого ст.49 КК України.

Перебіг строків давності притягнення до кримінальної відповідальності в межах трьохрічного строку не переривався, інших кримінальних правопорушень з дня вчинення інкримінованого обвинуваченому злочину, він не вчиняв.

Справа надійшла до Новоград-Волинського міськрайонного суду 01.03.2021.

У зв`язку з закінченням повноважень судді ОСОБА_7 , який був головуючим у даній судовій справі, протоколом автоматизованого розподілу від 01.10.2021 кримінальне провадження розподілене судді ОСОБА_1 ,

18.05.2022 ОСОБА_4 був призваний на військову службу по мобілізації, внаслідок чого провадження у справі було зупинено до його звільнення.

Призов на військову службу, сам по собі, не є підставою для переривання строків давності.

Ухвалою суду від 07.01.2025 провадження по справі відновлено через звільнення ОСОБА_4 з військової служби у запас.

Судом встановлено, що обвинувачений розуміє права, передбачені ч.3 ст.285 КПК України, підставу звільнення від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України, а також наслідки закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Суд відхиляє заперечення потерпілого щодо закриття кримінального провадження через бажання визнати обвинуваченого винним у вчиненні злочину та притягнення його до відповідальності, оскільки це не може бути перешкодою для закриття справи та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого обвинуваченим клопотання.

Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину або згодою потерпілого.

Звільнення від кримінальної відповідальності за ст.49 КК (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.

Оскільки визначені ст.49 КК України положення дотримано, їх правдивість ні в кого зі сторін провадження не викликає сумнівів, з огляду на викладене, суд приходить висновку про необхідність задоволення клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження на підставі ст.49 КК України та звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності.

Верховний Суд у постанові від 18.02.2025 у справі №712/8174/2 вказав, що положення ч.ч.1-3 ст.49 КК України не наділяють суд дискрецією, оскільки законодавець чітко визначив, що суд звільняє від кримінальної відповідальності особу в разі існування підстав для застосування положень ст.49 КК України. Ця підстава звільнення від кримінальної відповідальності є безумовною. Як зазначив Суд, у результаті закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України за ініціативою та згодою особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, суд не може і не повинен констатувати факт вчинення цією особою кримінально караного діяння. Адже кримінальний процесуальний закон зобов`язує суд розглянути клопотання сторони захисту про таке звільнення невідкладно. У разі розгляду такого клопотання без проведення повного судового розгляду суд не може констатувати винуватість або навпаки невинуватість особи у вчиненні інкримінованого діяння.

Щодо заявленого 09.02.2022 у даному кримінальному провадженні цивільного позову /а.с.37-40/ ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, на суму 4752, 97 грн, суд зазначає наступне.

За статтею ст.129 КПК України рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові №3 від 31.03.1989 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна», зокрема у п.7 зазначив, що у разі закриття кримінальної справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

Закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (п.1 ч.2 ст.284 КПК) є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. Водночас у разі постановлення ухвали про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов по суті не вирішується, а залишається без розгляду. У такому випадку позивач вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства. Наведене обґрунтовано випливає з положень ч.1 ст.129 КПК. У такому випадку суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

З огляду на вищевказане, цивільний позов у кримінальному провадженні слід залишити без розгляду та роз`яснити потерпілому його право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Питання про долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати в справі відсутні, арешт на майно не накладався.

Керуючись ст.ст.12, 44, 49 КК України, ст.ст.284-287, 369-372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання сторони захисту задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, на підставі ст.49 КК України,

та закрити кримінальне провадження №0000633 відносно нього на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення у кримінальному провадженні, залишити без розгляду та роз`яснити йому право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Після набрання ухвалою законної сили речові докази:

пневматичний револьвер системи «Флобер»; 3 патрони системи «флобер»; 4 стріляних гільзи системи «флобер»; змив з руків`я пневматичного пістолета та металева куля системи «флобер», які знаходяться в камері зберігання речових доказів Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області, - знищити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги на неї через Звягельський міськрайонний суд до Житомирського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення або, якщо її було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, - з дня отримання її копії.

Головуюча суддя ОСОБА_1