ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/610/25

23 квітня 2025 року

Костопільський районний суд Рівненської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 (дистанційно)

захисника адвоката ОСОБА_5 (дистанційно)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000909 від 28.06.2024 року за обвинувальним актом щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ласточкіне Ясинуватського району Донецької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, розлученого, непрацюючого, державних нагород та пільг не має, депутатом не являється, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», раніше судимого вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 14.09.2023 р. за ч. 4 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,

в с т а н о в и в:

15 квітня 2024 року ОСОБА_4 , будучи курсантом 3 навчального взводу 2 навчальної роти 4 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки НОМЕР_2 центру підготовки підрозділів (військова частина НОМЕР_1 ) у військовому званні солдат, під час проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період у Збройних Силах України, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, не отримавши дозволу відповідного командира (начальника), в порушення вимог ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в умовах воєнного стану, за відсутності причин поважного характеру, переслідуючи мету назавжди ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив місце постійної дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , після чого проводив службовий час на власний розсуд, не пов`язаний із проходженням військової служби, припинивши тим самим виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе визнав за фактичних обставин, зазначених в обвинувальному акті. При цьому показав, що 09.02.2024 року був призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 , в навчальному центрі. 15 квітня 2024 року він без дозволу командування залишив місце розташування військової частини і поїхав додому, оскільки не мав бажання продовжувати нести військову службу. Наміру повернутися до військової частини також не мав.

Суд, враховуючи те, що фактичні обставини справи ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння учасниками судового розгляду змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності їх позицій, роз`яснивши наслідки вчинення таких дій, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів у більшому об`ємі.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану та органом досудового розслідування кваліфіковані вірно.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, зокрема те, що відповідно до ч. 6 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 408 КК України є особливо тяжким злочином, а також особу винного, відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 за місцем несення служби характеризується негативно, на обліку лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , не встановлено.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, відсутні.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд також враховує положення ст. 50, 65 КК України, зокрема, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; особі, яка скоїла злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи викладене, тяжкість вчиненого злочину, особу винного, його негативну характеристику те, що на обліку у лікарів нарколога та психіатра він не перебуває, вчинення ОСОБА_4 нового злочину у період іспитового строку, відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обставин, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та є необхідним призначити йому покарання за вчинений ним злочин у виді позбавлення волі на строк у межах санкції ч. 4 ст. 408 КК України.

Крім того, суд також враховує те, що ОСОБА_4 , будучи засудженим 14.09.2023 року Володимир-Волинським міським судом Волинської області за ч. 4 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік, у період іспитового строку вчинив новий злочин.

Згідно до ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу (за сукупністю вироків).

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, суд до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно до ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов не пред`являвся.

Застосований до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою слід залишити без зміни до набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного та керуючись ст. 370, 373, 374, 376 КПК України,

у х в а л и в:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України та призначити йому покарання за ч. 4 ст. 408 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України остаточне покарання ОСОБА_4 визначити, приєднавши частково до покарання призначеного за новим вироком невідбуту частину покарання за вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 14 вересня 2023 року у виді шести місяців позбавлення волі та призначити до відбуття остаточне покарання - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років і 6 (шість) місяців.

Застосований до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили залишити без зміни.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня його затримання - 24 січня 2025 року 13 год. 00 хв.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку може бути отримана в суді учасниками судового провадження.

Обвинуваченому та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1