Справа № 344/9535/24
Провадження № 11-кп/4808/346/25
Категорія ч. 1 ст. 128 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000551 за апеляційними скаргами прокурора Окружної прокуратури м. Івано-Франківськ ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 травня 2025 року, згідно з яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає по АДРЕСА_1 із середньою освітою, неодружений, раніше неодноразово судимого, в останнє 24 квітня 2024 року засуджений вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296 КК України та ст. 128 КК України і призначено йому покарання:

- ч. 1 ст. 296 КК України 1 (один) рік обмеження волі.;

- за ст. 128 КК України 1 (один) рік позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначено ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, з врахуванням вироку Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 квітня 2024 року, шляхом повного складання призначених покарань, призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_8 вчинив хуліганство тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, також заподіяв необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вказані кримінальні правопорушення вчинені за наступних обставин.

Так, 28 лютого 2024 року близько 22 години 20 хвилин, ОСОБА_10 йшла повз будинок АДРЕСА_2 до місця свого проживання.

У цей час поруч із вищевказаним будинком перебував ОСОБА_8 .. Побачивши ОСОБА_11 , ОСОБА_8 направився вслід за потерпілою та з хуліганських спонукань і з метою провокації конфлікту, використавши незначний привід, почав образливо чіплятись до останньої.

У цей час ОСОБА_11 , з метою уникнення конфлікту, продовжила свій рух, не реагуючи на слова ненормативної лайки ОСОБА_8 .

Однак, ОСОБА_8 , будучи обуреним діями ОСОБА_12 , наздогнав потерпілу та діючи умисно, усвідомлюючи, що він перебуває в громадському місці, в присутності сторонніх осіб, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, маючи на меті показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, бажаючи самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, безпричинно, з особливою зухвалістю штовхнув потерпілу у спину виражаючись при цьому словами ненормативної лайки.

Надалі ОСОБА_8 , продовжуючи свої хуліганські дії, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, схопив правою рукою за верхній одяг потерпілої ОСОБА_11 , після чого відштовхнув останню в сторону, в результаті чого ОСОБА_11 втратила рівновагу та впала на землю.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 296 КК України.

Окрім того, 28 лютого 2024 року близько 22 години 20 хвилин, ОСОБА_8 , перебуваючи біля будинку № 2, який знаходиться по вулиці Молодіжна у місті Івано-Франківську, у ході вчинення хуліганських дій відносно ОСОБА_11 , діючи із необережністю у вигляді злочинної недбалості, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити, не маючи умислу на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , штовхнув останню руками в результаті чого потерпіла, втративши рівновагу, впала на землю.

У результаті недбалих дій ОСОБА_8 , потерпілій ОСОБА_11 було заподіяно тілесні ушкодження які, відносяться до середніх тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент спричинення.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 128 КК України.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та призначити покарання у виді 1 року обмеження волі, за ст. 128 КК України призначити покарання 22 роки позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити покарання 2 року позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом повного складання остаточно призначити покарання 5 років позбавлення волі.

Не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій ОСОБА_8 вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості

Зазначає, що обставини провадження, встановлені судом, вказують на те, що ОСОБА_8 вчиняючи кримінальне правопорушення, застосував до потерпілої насильство. Після вчинення злочину обвинувачений залишив місце події, медичну допомогу потерпілому не надав. Тобто такі дії не можуть свідчити про безпеку особи у суспільстві та є проявом високого рівня суспільної небезпеки.

Вважає, що суд першої інстанції, не взято до уваги тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 зазначеного Кодексу, обставини та характер вчиненого злочину, зокрема те, що для доведення протиправного умислу до кінця, тілесні ушкодження спричинені потерпілій свідчить про бажання ОСОБА_13 заподіяти реальну шкоду здоров`ю потерпілому.

Обвинувачений в апеляційній скарзі просить зменшити йому строк покарання до 6 місяців.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_13 підтримав вимоги апеляційної скарги, з мотивів, викладених у ній. Вказав, що визнав вину повністю, був в стані алкогольного сп`яніння тому не зрозумів чому так сталося;

- прокурор під час судового розгляду подав клопотання, згідно якого він відмовився від апеляційної скарги відповідно до ст. 403 КПК України, апеляційну скаргу обвинуваченого просив залишити без задоволення;

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 403 КПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду. Якщо вирок або ухвала суду першої інстанції не були оскаржені іншими особами або якщо немає заперечень інших осіб, які подали апеляційну скаргу, проти закриття провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, прокурор до закінчення апеляційного розгляду відмовився від апеляційної скарги, заперечення учасників проти закриття провадження у зв`язку з його відмовою від апеляційної скарги відсутні.

За таких обставин, апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора Окружної прокуратури м. Івано-Франківськ ОСОБА_7 підлягає закриттю.

Потерпіла ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилася, повідомлена про час та місце апеляційного розгляду, клопотання про участь в судовому засіданні апеляційного суду не заявляла.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а вирок суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За результатами апеляційного розгляду доводи сторін не знайшли свого підтвердження.

Оскільки в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_13 оспорює вирок суду в частині призначеного покарання, суд апеляційної інстанції перевіряє судове рішення в цій частині.

Так, частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

За приписами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дослідив обставини, з`ясування яких має істотне значення для цього кримінального провадження, а висновки суду першої інстанції, викладені у судовому рішенні, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

За змістом ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону, а також враховував практику Європейського суду з прав людини.

Призначаючи ОСОБА_13 покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, одне з яких відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, а друге нетяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, який є особою молодого віку; з середньою освітою; має постійне місце проживання, на обліку в лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий.

Також судом враховано те, що обставини, які відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України пом`якнуть покарання обвинуваченого відсутні.

Та те, що обставиною яка відповідно до ч. 1 ст. 67 КК України обтяжує покарання ОСОБА_8 є вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

З огляду на ці обставини, суд першої інстанції дійшов правильного переконання, що ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 296 КК України слід призначити покарання у вигляді обмеження волі в межах санкцій даної статті, а за ст. 128 КК України у виді позбавлення волі також в межах санкції даної статті.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інтонації про те, що з урахування обставини, що обтяжує покарання ОСОБА_8 , а також з урахуванням наявності в обвинуваченого невідбутого покарання у вигляді позбавлення волі, інші визначені санкціями статей більш м`які види покарань не забезпечать виконання вимог ст.ст. 50 та 65 КК України.

Також суд першої інстанції дійшов правильного переконання про необхідність призначити йому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі, при цьому, остаточне покарання ОСОБА_14 необхідно призначити за правилами ч. 1 ст. 71 КК України, оскільки таке покарання є достатнім, справедливим і необхідним для його виправлення та для запобігання вчиненню кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно врахував те, що вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 квітня 2024 року, що набрав законної сили, ОСОБА_8 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 (три) роки. Як вбачається з вказаного вироку інкриміновані ОСОБА_8 кримінальні правопорушення вчинені ним до ухвалення вироку, а отже остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_8 слід призначити на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом повного складання призначених покарань. Враховуючи поведінку обвинуваченого під час судового провадження та безпосередньо під час вчинення кримінальних правопорушень, саме такий спосіб визначення остаточного покарання та саме кінцеве покарання буде відповідати не тільки тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, буде обґрунтованим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Суд першої інстанції, з урахуванням даних щодо особи ОСОБА_8 , обставин, які обтяжують покарання, з врахуванням ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, призначив покарання в межах, встановлених у санкції ч. 1 ст. 296 та ст. 128 КК України, яке на думку суду апеляційної інстанції є таким, що відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, необхідними та достатніми для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

На думку суду апеляційної інстанції, визначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 із застосуванням ч. 1, ч. 4 ст. 70 КК України, де на підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначено ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік, та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, з врахуванням вироку Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 квітня 2024 року, шляхом повного складання призначених покарань, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки є законним та справедливим, відповідає принципам індивідуалізації покарання та гуманізму, є балансом між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Колегія суддів дійшла до висновку, що призначене ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, а тому підстави для зменшення йому строку покарання до 6 місяців відсутні.

За таких обставин, підстав для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги обвинуваченого не здобуто, а тому його необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 травня 2025 року щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 296 та ст. 128 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, засудженим з часу отримання ухвали.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5