У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28.04.2025 року, якою щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого відповідно до ст. 89 КК України

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 1, 5 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,

- обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24.06.2025 року включно.

учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_6

підозрюваний: ОСОБА_5

захисник: ОСОБА_7

в с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі підозрюваний просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. У випадку відмови у застосуванні до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, просить постановити нову ухвалу, якою визначити йому заставу.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:

Задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 .

Застосовано до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24.06.2025 року включно.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт вважає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та незаконною.

Зазначає, що не згоден з підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 1, 5 ч. 2 ст. 115 КК України, оскільки подія відбулася через його необережність, а не навмисні дії.

На думку апелянта, враховуючи, що він хоча і неофіційно, але працевлаштований, раніше не судимий відповідно до ст. 89 КК України, до нього може бути застосовано більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Під час розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , слідчим суддею встановлені наступні обставини.

СВ ВП № 2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000474 від 26.04.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 1, 5 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_5 підозрюється у тому, що він, 26.04.2025 близько 15:00 год. по АДРЕСА_2 здійснив замах на вбивство працівників ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та працівника поліції ОСОБА_11 , які перебували в автомобілі «Мерседес Бенз» р.н. НОМЕР_1 , шляхом підриву гранати, а також, що придбав та зберігав при собі до 26.04.2025 ручну гранату по провулку Фестивальному, 25, м. Миколаєва, та в домоволодінні за місцем проживання по АДРЕСА_1 до 26.04.2025 зберігав пакет з метальним зарядом без передбаченого законом дозволу.

27.04.2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 1, 5 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.

Слідчим подано клопотання про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в якому зазначено, що останній підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Прокурор в судовому засіданні зазначив, що неможливо запобігти вказаним у клопотанні ризикам шляхом застосування до підозрюваного більш м`якого виду запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя врахував обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, вагомість наявних доказів на підтвердження обґрунтованості підозри, послався на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України та дійшов висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового та кримінального проваджень, апеляційний суд дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

П. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13.11.07 р. - Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, слідчим суддею взято до уваги, що СВ ВП № 2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000474 від 26.04.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 1, 5 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.

Зауважено, що 27.04.2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 1, 5 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.

Надані суду матеріали кримінального провадження містять відомості, які свідчать на цей час про правильність висновку слідчого судді щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_5 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях. Підозра ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Також, зважаючи на сукупність отриманих в процесі розгляду клопотання відомостей та даних, що характеризують особу, колегія суддів вважає, що є правильним висновок слідчого судді про існування ризиків, передбачених п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вірно зазначив, що існує ризик того, що ОСОБА_5 розуміючи наслідки вчиненого, зважаючи на покарання, що загрожує йому у разі визнання винним у вчиненні інкримінованих злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

Окрім того, є наявним ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, з огляду на те, що підозрюваний, не має міцних соціальних зв`язків, офіційно не працює та не має стабільного джерела доходу, характеризується негативно і хоча на цей час вважається не судимим, однак той факт, що він раніше був неодноразово судимим, свідчить про його схильність до вчинення кримінальних правопорушень, зокрема тяжких злочинів.

За такого, не є слушними доводи апелянта відносно того, що стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, відомості про особу підозрюваного, а також встановлені ризики, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Тому не є слушними твердження апелянта, що зважаючи на те, що він неофіційно працевлаштований, то до нього може бути застосований інший, більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.

Щодо твердження підозрюваного, що підозра у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1, 5 ч. 2 ст. 115, КК України, є необгрунтованою, то слід зазначити наступне.

Нормами чинного КПК України не визначене поняття обґрунтованості пред`явленої підозри, в зв`язку з чим, при вирішенні такого питання слід звертатися до практики ЄСПЛ, оскільки кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 5 ст. 9 КПК України).

Так, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom, п. 175 рішення ЄСПЛ у справі Нечипорук і Йонкало проти України, п. 161 рішення ЄСПЛ у справі Selahattin Demirtaє v. Turkey, п. 88 рішення ЄСПЛ у справі Ilgar Mammadov v. Azerbaijan, п. 51 рішення ЄСПЛ у справі Erdagoz v. Turkey).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра" у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, п. 34).

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Таким чином, слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Слідчим суддею при розгляді клопотання не було допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли вплинути на правильність прийнятого ним рішення.

З огляду на наведене апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28.04.2025 року, щодо ОСОБА_5 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: