Справа №: 148/2058/25
Провадження № 1-кп/148/141/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року Тульчинський районний суд Вінницької області в складі головуючого судді ОСОБА_1

при секретареві ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина клопотання процесуального прокурора ОСОБА_3 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

В С Т А Н О В И В :

В провадження Тульчинського районного суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Обвинувальний акт внесений в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000184 від 19.06.2025 року.

В підготовчому судовому засіданні прокурор вважав за можливе призначити по кримінальному провадженню судовий розгляд, також заявив клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 на 60 днів.

Клопотання мотивує тим, що ОСОБА_4 будучи раніше неодноразово судимим в тому числі за злочини проти власності, судимість в законному порядку не знята та не погашена, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний корисливий злочин за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 , у період дії воєнного стану в Україні, запровадженого Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 (з подальшим продовженням), 19.06.2025 близько 04:00 год, маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, прийшов до домогосподарства, за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки достовірно знав, що в будинку за вищевказаною адресою одиноко проживає ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Далі, ОСОБА_4 продовжуючи свої злочинні дії, направлені на заволодіння чужим майном, шляхом віджиму віконної рами проник до будинку, що належить ОСОБА_6 , тим самим незаконно проник до житла. Перебуваючи в приміщенні будинку, ОСОБА_4 зайшов до спальної кімнати, де в той час відпочивала ОСОБА_6 та висловив останній вимогу передати грошові кошти та цінне майно.

Усвідомлюючи незаконність та протиправність своїх дій, керуючись корисливими мотивами, переслідуючи мету власного збагачення за рахунок інших осіб, реалізуючи свій протиправний умисел направлений на протиправне вилучення чужого майна та обернення його на свою користь, не бажаючи відмовлятися від них, усвідомлюючи, що дане майно належить іншій особі на праві приватної власності, діючи відкрито, ОСОБА_4 повторно взяв з рук ОСОБА_6 грошові кошти в сумі сумі 6 500 грн, мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note 5», вартістю 1600,00 грн. в силіконовому чохлі вартістю 103,80, а також сережки з медичного золота, вартістю 79,33 після чого з місця події зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд. Вказаними діями ОСОБА_4 завдав потерпілій ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 8283,13 грн..

Таким чином ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , мотивована тим, що: у обвинуваченого немає стійких соціальних зв`язків чи будь-яких інших стримуючих факторів, таких як постійне місце роботи, сім`я та усвідомлюючи те, що за інкримінований злочин йому загрожує кримінальна відповідальність, тому вказане спонукатиме його до переховування від суду та з метою ухилення від встановленої законодавством відповідальності (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України); може вчиняти нові кримінальні правопорушення, оскільки, будучи неодноразово засудженим в тому числі за злочини проти власності, (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України); обвинувачений з метою уникнення покарання може незаконно впливати на свідків (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував проти призначення справи до судового розгляду, щодо клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив не застосовувати відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки має вади зі здоров`ям та потребує лікування.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні не заперечував проти призначення справи до судового розгляду, щодо клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу заперечив, просив застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки ОСОБА_4 визнає вину у вчиненні кримінального правопорушення, потерпіла претензій до нього не має та потребує лікування.

Потерпіла ОСОБА_6 також не заперечувала, щодо призначення справи до судового розгляду, щодо клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, підтримала у повному обсязі.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження щодо можливості призначення судового розгляду, а також клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього документи відносно обвинуваченого ОСОБА_4 та клопотання прокурора, суд приходить до наступних висновків.

Угода про визнання винуватості чи про примирення до суду не надходило. Підстав для закриття кримінального провадження не вбачається. Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог ст. 291 КПК України при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону. Підстав для направлення обвинувального акту для визначення підсудності не встановлено, дане кримінальне провадження підсудне Тульчинському районному суду Вінницької області.

Таким чином, в наявності достатні підстави для призначення судового розгляду по кримінальному провадженню.

Враховуючи думку учасників судового провадження, судовий розгляд слід провести у відкритому судовому засіданні з викликом учасників провадження.

Щодо клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою на 60 днів, суд виходить зі слідуючого.

У відповідності з вимогами ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливого здійснення обвинуваченим зазначених дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Сама по собі суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. При цьому, слід відмітити, що тяжкість покарання хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Відповідно до вимог п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Так, із матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, злочин відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Суд враховує тяжкість покарання, яка йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні злочину, особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання останнього та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення. Зокрема суд враховує те, що ОСОБА_4 , офіційно не працевлаштований, маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став, продовжив вчиняти нові умисні злочини, відносно особи похилого віку, що у свою чергу свідчить про існування реальної загрози того, що ОСОБА_4 може продовжувати вчиняти нові кримінальні правопорушення, обґрунтованість наявних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, також суд враховує відсутність стійких соціальних зв`язків, та стримуючих факторів, оскільки він офіційного заробітку не має, не одружений, на утриманні неповнолітніх не має.

Разом з цим, оцінюючи вищевказані обставини, суд також зважає на практику ЄСПЛ, та те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Окрім того, суд встановив, що ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, незаконного впливу на свідків, не зменшилися і не припинили існувати.

Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, суд виходить із встановленого КПК України порядку отримання показань зазначених осіб у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті. Тим самим, не виключена ймовірність того, що обвинувачений не будучи обмежений у спілкуванні зі свідками може здійснювати на них вплив шляхом вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, враховуючи, що свідки не допитані в даному кримінальному провадження. Таким чином ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та їх дослідження.

Ризик впливу на свідків узгоджуються й з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Відтак, встановлені в провадженні обставини свідчать про те, що заявлені прокурором ризики на даний час є реальними та не зменшились.

Що стосуються заявленого клопотання захисника, щодо обрання більш м`якого запобіжного заходу, суд зауважує, що ні обвинуваченим ні його захисником не надано жодних переконливих доказів стосовно відсутності ризиків, передбачені ст. 177 КПК України та обрання більш м`якого запобіжного заходу зможе запобігти ризикам передбачені ст. 177 КПК України.

Крім цього ні обвинуваченим ні захисником не наведено доказів які б свідчили, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися під вартою, матеріали клопотання таких доказів не містять, у зв`язку з чим клопотання щодо обрання більш м`якого запобіжного заходу не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 слід продовжити з метою досягнення захисту особи та суспільства від кримінальних правопорушень, забезпечення охорони прав, свобод та законних інтересів, як певних осіб, так і суспільства в цілому.

Разом з тим, суд вважає, що при визначенні розміру застави, ураховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, специфіку інкримінованого злочину, який вчинено у період дії воєнного стану та відносно людини похилого віку, а також суму заподіяних збитків, наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, його майновий стан та сімейний стан, інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, суд вважає доцільним залишити обвинуваченому ОСОБА_4 заставу у розмірі тридцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб (в сумі 90840 грн.) грн. яка буде спів мірною з існуючими у кримінальному провадженні ризиками та у разі її внесення зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого і виконання ним обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На думку суду, саме такий розмір застави буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, та не буде непомірним для обвинуваченого, членів його сім`ї та близьких родичів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 183, 193-199, 331 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Призначити судовий розгляд по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.4 КК України у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тульчинського районного суду Вінницької області на 13.30 годину 27 серпня 2025 року.

Розгляд кримінального провадження здійснювати одноособово.

Про місце та час розгляду кримінального провадження повідомити учасників кримінального провадження.

Клопотання процесуального прокурора ОСОБА_3 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м. Тульчин Вінницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянину України, з середньою-спеціальною освітою, раніше неодноразово судимого, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.4 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів до 18 жовтня 2025, включно.

Визначити розмір застави, який здатний забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків тридцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 90840 грн (дев`яносто тисяч вісімсот сорок гривень), після внесення якої ОСОБА_4 підлягає звільненню з під варти в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 202 КПК України.

З дня внесення застави строком на два місяці покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п. 1-3, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: 1) прибувати за викликом до суду; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвалу вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору, а також направити для виконання начальнику установи виконання покарань.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1