У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000965 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 , на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 січня 2025 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Євтодія Подільського (Балтського) району Одеської області, громадянина України, не маючого освітнього рівня, не працюючого, не одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , без фактичного місця мешкання, раніше судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6

обвинувачений ОСОБА_5

захисник ОСОБА_7

(в режимі відеоконференції за допомогою сервісу EASYCON)

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання. Призначити біль м`яке покарання.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Згідно ч.1 ст. 71 КК України до призначеного покарання ОСОБА_5 частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеса від 13.05.2021 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 2 ст. 20, п. 1 ч. 1 ст. 94 КК України застосовано до ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покласти на медичну службу кримінально-виконавчої установи, в якій засуджений відбуватиме покарання.

Процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судово-товарознавчої експертизи № СЕ-19/120-24/6135-Д від 22.05.2024 в розмірі 3 183 грн. 60 к. віднесено на рахунок держави. Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений зауважує, що провину свою визнав в повному обсязі, а тому вважає призначене покарання занадто суворим.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан, який був неодноразово продовжений та діяв станом на 28.09.2024. 28.09.2024 року, близько 18.50 год. ОСОБА_5 , у власних цілях прямував по «Скверу Перемоги», що розташований в центрі м. Первомайська Миколаївської області. Прямуючи по «Скверу Перемоги» в м. Первомайську Миколаївської області ОСОБА_5 помітив на лавці мобільний телефон марки «Samsung Gelexy M21» синього кольору, серійний номер НОМЕР_1 , належний потерпілому ОСОБА_8 . В цей же час у ОСОБА_5 виник умисел на таємне заволодіння вказаним мобільним телефоном. Виконуючи задумане, в цей же час, ОСОБА_5 , впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та не може чинити перешкоди, реалізовуючи прямий умисел, корисливий мотив та мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, повторно, з метою незаконного заволодіння чужим майном та обернення його на свою користь, ОСОБА_5 підійшов до лавки та викрав бувший у використанні мобільний телефон марки «Samsung Gelexy M21» синього кольору, серійний номер НОМЕР_1 IMEIL 1) НОМЕР_2 , 2) НОМЕР_3 , належний потерпілому ОСОБА_8 . Після чого ОСОБА_5 з викраденим майном з місця події зник та яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_8 матеріальний збиток на суму 3 267, 50 грн.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч.4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, в умовах воєнного стану.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Висновок суду, щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у вчинені вказаного кримінального правопорушення.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 185 КК України є правильною і апелянтом не оспорюється. А тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України, вирок в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Що стосується доводів апеляційної скарги, щодо невідповідності призначеного покарання особі обвинуваченого внаслідок суворості, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру . Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Вказуючи в апеляційній скарзі на те, що суд призначив явно несправедливе покарання та висуваючи вимогу про зміну призначеного покарання, обвинувачений не наводить жодних мотивів про існування істотної диспропорції, неадекватності між визначеним судом розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке просить призначити.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції у відповідності до положень ст. 65, 66, 67 КК України врахував, особу обвинуваченого, який за своїм психічним станом (рівнем розумової відсталості, низьким контролем над своїми емоціями, імпульсами та поведінковими реакціями) потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем перебування, його ставлення до вчинених злочинів, який будучи умовно-дотроково звільнений за попереднім вироком знову вчинив кримінальне правопорушення, відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суспільну небезпечність даного злочину, що вчинений відносно неповнолітнього, думку прокурора, який наполягав на реальній мірі покарання, обставини за яких було вчинено злочини, думку законного представника неповнолітнього потерпілого щодо покарання, яке необхідно призначити, суд вважав доцільним призначити ОСОБА_5 покарання в межах санкції ч.4 ст. 185 КК України із застосуванням положень ч.1 ст. 71 КК України, у виді позбавлення волі, оскільки він скоїв тяжке кримінальне правопорушення, а тому суд вважав що виправлення обвинуваченого, а також запобігання нових кримінальних правопорушень можливе лише в ізоляції від суспільства.

Зазначені вище обставини свідчать про високий рівень ризику вчинення ОСОБА_5 нових кримінальних правопорушень та його стійку антисоціальну поведінку, а тому його виправлення без відбування покарання є неможливим.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд погоджується з призначеним ОСОБА_5 покаранням та вважає, що таке покарання, відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому покарання таким, що не відповідає вимогам кримінального закону, апеляційний суд не вбачає.

Судом у відповідності до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання додержано вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, за принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

У зв`язку з викладеним, апеляційний суд вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання ґрунтується на положеннях ст. ст. 50 і 65 КК України, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання і є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому вважати призначене покарання явно несправедливим через його суворість, апеляційний суд не вбачає.

З огляду на наведене та відсутністю підстав для зміни вироку, передбачених ст.409 КПК України, з наведених апелянтом мотивів, апеляційний суд не вбачає підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_5 покарання, у зв`язку з чим апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 376, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 січня 2025 року, стосовно ОСОБА_5 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення

Головуючий

Судді