УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року

м. Київ

справа № 679/1497/24

провадження № 51-1876ск25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Нетішинського міського суду Хмельницької області від 20 грудня 2024 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 20 лютого 2025 року стосовно засудженої ОСОБА_5 ,

встановив:

За вироком Нетішинського міського суду Хмельницької області від 20 грудня 2024 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, не працюючу, раніше судиму 27 серпня 2024 року Нетішинським міським судом Хмельницької області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, звільнену від його відбування на підставі ст. 75 КК з іспитовим строком 1 рік, визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК та призначено їй покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 4 місяці. На підставі ст. 71 КК, за сукупністю вироків, до призначеного покарання приєднано частково невідбуту частину покарання за вироком Нетішинського міського суду Хмельницької області від 27 серпня

2024 року та призначено остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців.

Як убачається з вироку суду, ОСОБА_5 , перебуваючи на обліку осіб, що вчинили домашнє насильство - «Кривдник» у відділі поліцейської діяльності №1 Шепетівського районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області, в порушення ст. 28 Конституції України та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», в період часу з 20 листопада 2023 року по

16 вересня 2024 року, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел на вчинення домашнього насильства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, систематично вчиняла психологічне насильство відносно своєї бабусі ОСОБА_6 , що призвело до її психологічних страждань та погіршило якість життя потерпілої.

Так, 20 листопада 2023 року, близько 07:00, ОСОБА_5 , знаходячись за вищезазначеною адресою, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчинила домашнє насильство психологічного характеру стосовно своєї бабусі

ОСОБА_6 , внаслідок чого могла бути завдана шкода її психологічному здоров`ю.

21 листопада 2023 року, близько 17:16, ОСОБА_5 , знаходячись за вищезазначеною адресою, вчинила домашнє насильство психологічного характеру стосовно своєї бабусі ОСОБА_6 , а саме умисні дії, що полягали у висловлюванні словами нецензурної лайки.

За вищевказані дії, 14 грудня 2023 року постановою Нетішинського міського суду Хмельницької області у справі № 679/1533/23, ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Крім того, 14 січня 2024 року, близько 17:00, ОСОБА_5 ,знаходячись за вищезазначеною адресою, умисно вчинила словесну сварку, під час якої висловлювалася на адресу потерпілої нецензурною лайкою, ображала, чим завдала шкоду психологічному здоров`ю потерпілої, вчинивши домашнє насильство.

За вищевказані дії, 22 березня 2024 року постановою Нетішинського міського суду Хмельницької області у справі № 679/103/24, ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Крім того, 03 липня 2024 року, близько 20:10, знаходячись за вищезазначеною адресою, ОСОБА_5 , вчинила стосовно своєї бабусі ОСОБА_6 , домашнє насильство психологічного характеру, яке виражалося у словах нецензурної лайки, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілої.

За вищевказані дії, 26 липня 2024 року постановою Нетішинського міського суду Хмельницької області у справі № 679/1158/24, ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Також 16 вересня 2024 року, близько 08:50, знаходячись за вищезазначеною адресою, ОСОБА_5 , не зупиняючись на вчиненому, продовжуючи свої систематичні неправомірні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, вчергове створила словесний конфлікт з ОСОБА_6 , який супроводжувався словесними образами, нецензурними словами, здійснюючи на останню психологічний тиск.

Внаслідок зазначених протиправних дій з боку ОСОБА_5 , потерпіла

ОСОБА_6 зазнала психологічних страждань у вигляді словесних образ, приниження, що викликало у потерпілої невпевненість, нездатність захистити себе та емоційні страждання.

Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 20 лютого 2025 року апеляційну скаргу

захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 залишив без задоволення, а вищезазначений вирок без змін.

У касаційній скарзі захисник, не оспорюючи кваліфікації дій та доведеності винуватості засудженої ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК, порушує питання про перегляд постановлених стосовно неї судових рішень у частині призначеного покарання, зокрема, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженої, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість. Обгрунтовуючи свої вимоги, захисник вказує на те, що суд, під час призначення засудженій покарання, не повною мірою зважив на її особу, яка визнала вину, щиро розкаялась та активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення. Крім того, зазначає, що за наявності двох обставин, що пом`якшують покарання, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК, ОСОБА_5 призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 4 місяці, що більше ніж дві третини максимального строку найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією цієї статті, що є порушенням вимог ст. 69-1 КК.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи та додані до неї копії оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення і правильність кваліфікації її дій у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи касаційної скарги захисника зводяться до незгоди з призначеним

ОСОБА_5 покаранням, яке він вважає невідповідним тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та її особі внаслідок суворості. Однак, така позиція сторони захисту є необґрунтованою, з огляду на таке.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Норми закону України про кримінальну відповідальність наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Зазначена функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

За змістом ст. 414 КПКневідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Як убачається з копій оскаржуваних судових рішень, вказаних вимог закону суди попередніх інстанцій дотримались.

Так, місцевий суд, під час призначення покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також дані про особу ОСОБА_5 , яка посередньо характеризується, перебуває на обліку осіб, що вчинили домашнє насильство - «Кривдник» у відділі поліцейської діяльності №1 Шепетівського районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області, раніше притягувалась до кримінальної відповідальності за умисне непроходження програми для кривдників, вчинила злочин під час іспитового строку, а також думку потерпілої, яка не наполягала на призначенні суворого покарання. При цьому місцевий суд взяв до уваги обставини, які пом`якшуть покарання - щире каяття й активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відсутність обставин, які його обтяжують.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про необхідність призначення

ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі, оскільки вважав, що за встановлених обставин цього кримінального провадження та даних про особу обвинуваченої, саме таке покарання є співмірним і адекватним характеру вчинених дій та їх небезпечності.

За наслідками апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції не установив порушень, допущених місцевим судом, під час призначення покарання, погодився з його висновками та зазначив мотиви з яких залишив без задоволення апеляційну скаргу захисника щодо суворості призначеного покарання.

Так, суд апеляційної інстанції зауважив, що враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченої, а також обставини, які пом`якшують покарання, колегія суддів не має сумнівів у тому, що визначена обвинуваченій форма та розмір відбування покарання у виді обмеження волі є співмірною протиправному діянню, а також є справедливим і виваженим заходом примусу, що забезпечить виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів Касаційного кримінального суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій і вважає, що призначаючи ОСОБА_5 покарання, суди повною мірою взяли до уваги всі обставини і належним чином мотивували свої рішення.

Також не ґрунтуються на вимогах закону і твердження захисника про безпідстане незастосування судами положень ст. 69-1 КК.

Так, згідно з положеннями ст. 69-1 КК, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Санкція ст. 126-1 КК (у редакції, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення), передбачала покарання у виді громадськихробіт або пробаційного нагляду, обмеження або позбавлення волі. Отже, найбільш суворим покаранням, передбаченим санкцією вказаної статті є позбавлення волі, а відтак, доводи захисника щодо призначення ОСОБА_5 покарання, яке за своїм розміром перевищує максимальний строк, визначений ст. 69-1 КК, є безпідставними, з огляду на те, що ОСОБА_5 призначено покарання у виді обмеження волі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання, як за своїм видом так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості та слугувати підставою для зміни або скасування судових рішень попередніх інстанцій, оскільки, з урахуванням обставин наведених у вироку, воно відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, тобто для досягнення мети покарання, відповідно до положень, які містяться в ст. 50 КК.

Вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду відповідають вимогам статей 370, 419 КПК.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому згідно з п. 2

ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Нетішинського міського суду Хмельницької області від 20 грудня 2024 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 20 лютого 2025 року стосовно засудженої ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3