ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/7422/25 Номер провадження 11-сс/814/593/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора представника потерпілої захисника підозрюваного перекладачаОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ОСОБА_9 ) ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , у інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Полтава від 15 липня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 травня 2025 року за №0000512, задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП у Полтавській області ОСОБА_11 , погоджене з прокурором Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_6 , та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 30 днів, а саме до 13 серпня 2025 року, підозрюваному

ОСОБА_9 ( ОСОБА_12 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю Фінляндської Республіки, тимчасово проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , не судимому.

Відмовлено в задоволенні клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 , про зміну запобіжного заходу.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя врахував: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, яка підтверджується вагомими доказами, ризиків, визначених у п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що підозрюваний може: переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, тяжкість інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, особу підозрюваного, неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Полтава від 15 липня 2025 року, постановити нову ухвалу, якою клопотання задовольнити частково й застосувати підзрюваному ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний період доби з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, звільнити ОСОБА_9 з-під варти. Свої вимоги мотивує тим, що: слідчий суддя не врахував те, що стороною обвинувачення не було доведено наявність заявлених ризиків і неможливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, а також не обгрунтував неможливості визначення ОСОБА_9 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави; в цьому кримінальному провадженні проведено всі слідчі дії та воно може бути спрямоване до суду для його розгляду по суті; продовження строку досудового розслідування було мотивоване необхідністю здійснення слідчих дій, які не охоплюються предметом доказування за ч.2 ст.286 КК України, що також безпідставно враховано слідчим суддею під час продовження підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; органами досудового розслідування і прокуратури, слідчими суддя здійснюється упереджене ставлення до ОСОБА_9 , під час розгляду клопотань було допущено дискримінаційний підхід щодо підозрюваного. Також апелянт на обгрунтування своєї позиції наводить судові рішення в інших судових справах про застосування особам, які притягаються до кримінальної відповідальності, запобіжних заходів.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку захисника та підозрюваного на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора й представника потерпілої проти апеляційної скарги, вивчила матеріали провадження, обговорила доводи апелянта та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

При розгляді ж клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст.199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування виняткового запобіжного заходу та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є необхідним.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що СУ ГУНП у Полтавській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 травня 2025 року за №0000512 (а.п.15).

Досудовим розслідуванням установлено, що 18 травня 2025 року приблизно о 16 годині 15 хвилин ОСОБА_9 , керуючи транспортним засобом «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», н.з. НОМЕР_1 , у межах крайньої правої смуги руху на ділянці 363 км автодороги М?03 сполученням «Київ-Харків-Довжанський» біля с. Дудникове Полтавського р-ну Полтавської обл. зі сторони м. Харків у напрямку м. Полтава в порушення вимог п.12.3 ПДР України, будучи об`єктивно спроможним завчасно виявити небезпеку для руху у вигляді автомобіля «TOYOTA HIGHLANDER», н.з. НОМЕР_2 , що перебував у нерухомому положенні в попутному напрямку, частково на правому узбіччі, з увімкненим аварійним освітленням, відреагувати на перешкоду та прийняти відповідні міри керування для зниження швидкості свого руху або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, негайно не вжив необхідних заходів, унаслідок чого вчинив зіткнення з автомобілем «TOYOTA HIGHLANDER», н.з. НОМЕР_2 , і наїзд на ОСОБА_13 , який перебував зліва біля цього транспортного засобу. У результаті ДТП ОСОБА_13 було заподіяно тілесні ушкодження, що спричинили його смерть.

19 травня 2025 року слідчим ОСОБА_11 за погодженням із прокурором ОСОБА_6 повідомлено ОСОБА_9 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (а.п.14-15).

27 червня 2025 року слідчий ОСОБА_11 за погодженням із прокурором ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_9 про зміну раніше повідомленої підозри, повідомивши йому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило смерть ОСОБА_13 (а.п.31-34).

21 травня 2025 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Полтава застосував ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів, а саме до 17 липня 2025 року (а.п.16-17).

05 червня 2025 року Полтавським апеляційним судом апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , у інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , залишено без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Полтава від 21 травня 2025 року щодо ОСОБА_9 ( ОСОБА_12 ) без зміни.

14 липня 2025 року заступником керівника Полтавської обласної прокуратури продовжено строк досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 травня 2025 року за №0000512, до 25 серпня 2025 року (а.п.67-69).

14 липня 2025 року слідчий ОСОБА_11 за погодженням із прокурором ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Полтава з клопотанням про продовження підозрюваному ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 30 днів, мотивуючи подане клопотання наявністю: обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, ризиків, визначених у п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, неможливістю інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти встановленим вище ризикам і наявністю обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (а.п.1-60).

15 липня 2025 року слідчий суддя задовольнив зазначене вище клопотання та продовжив підозрюваному раніше застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 30 днів (а.п.82-86).

Слідчий суддя вказав, що зазначені у клопотанні обставини необхідності продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою мають місце, підтверджуються достатніми на цьому етапі розслідування доказами, і у висновках, які зробив орган досудового розслідування, чогось необґрунтованого чи довільного не встановлено. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства»).

Як убачається з матеріалів провадження, необхідність застосування ОСОБА_9 запобіжного заходу в апеляційній скарзі не оспорюється.

Разом з цим, розглядаючи клопотання про продовження підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя врахував: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, яка підтверджується вагомими доказами, ризиків, визначених у п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що підозрюваний може: переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, тяжкість інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання - від 3 до 8 років позбавлення волі з можливістю застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до 3 років, особу підозрюваного, неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_9 зазначеного вище тяжкого злочину підтверджується зібраними в кримінальному провадженні вагомими доказами, зокрема: показаннями свідків ОСОБА_14 і ОСОБА_15 (водія та пасажира автомобіля, який рухався позаду транспортного засобу, під керуванням підозрюваного), які містяться в протоколах їх допитів від 19 травня 2025 року, про те, що 18 травня 2025 року приблизно о 16 годині 15 хвилин водій транспортного засобу «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_9 , рухався по автодорозі М?03 сполученням «Київ-Харків-Довжанський» у напрямку м. Полтава зі швидкістю приблизно 120 км/год та, дотримуючись дуже малого бокового інтервалу щодо автомобіля «TOYOTA HIGHLANDER», н.з. НОМЕР_2 , який знаходився з увімкненою аварійною світловою сигналізацією в нерухомому стані частково на правому узбіччі та проїзній частині (колеса з лівої сторони знаходились на проїзній частині), й, не зменшуючи швидкість, здійснив наїзд на ОСОБА_13 , який перебував біля лівого колеса автомобіля «TOYOTA HIGHLANDER», н.з. НОМЕР_2 . Попереду автомобіля «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», н.з. НОМЕР_1 , транспортні засоби не рухались та водій ніяких перешкод для руху не мав. Видимість і погодні умови були теж сприятливі для водія. У результаті ДТП було спричинено тілесні ушкодження ОСОБА_13 , якого госпіталізувала екстрена медична допомога (а.п.54-57); показаннями свідка ОСОБА_16 (пасажира автомобіля «TOYOTA HIGHLANDER», н.з. НОМЕР_2 ), зафіксованими в протоколі його допиту від 03 червня 2025 року, який підтвердив факт здійснення 18 травня 2025 року приблизно о 16 годині 15 хвилині наїзду транспортного засобу на ОСОБА_13 , який попередньо зупинив керований ним автомобіль «TOYOTA HIGHLANDER», н.з. НОМЕР_2 , на краю дороги для перевірки звуку несправності в ділянці лівого колеса (а.п.53); даними: протоколу огляду місця ДТП від 18 травня 2025 року, в якому встановлено те, що ДТП мала місце на ділянці 363 км автодороги М?03 сполученням «Київ-Харків-Довжанський», зафіксовано її обставини, зокрема, дорожню обстановку, механічні пошкодження транспортних засобів VOLKSWAGEN TRANSPORTER», н.з. НОМЕР_1 , «TOYOTA HIGHLANDER», н.з. НОМЕР_2 , спричинені внаслідок ДТП (37-41); висновку експертизи №СЕ-19/117-25/12186-ІТ від 30 травня 2025 року, яким підтверджено те, що в цій дорожній обстановці в діях водія автомобіля «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_9 , наявні порушення вимог п.12.3 ПДР України, які з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з ДТП. Підозрюваний мав технічну можливість запобігти наїзду на автомобіль «TOYOTA HIGHLANDER», н.з. НОМЕР_2 , та ОСОБА_13 , який перебував зліва біля нього, шляхом виконання вимог п.12.3 ПДР України. Водій автомобіля «TOYOTA HIGHLANDER», н.з. НОМЕР_2 - ОСОБА_13 , мав діяти згідно з вимогами п.15.1 ПДР України. У діях водія ОСОБА_13 тих невідповідностей вимогам ПДР України, які би з технічної точки зору перебували в причинному зв`язку з ДТП, не встановлено. Технічна можливість запобігти ДТП не залежала від односторонніх дій водія ОСОБА_13 , а цілком визначалась діями водія ОСОБА_9 , який рухався позаду (а.п.48); висновку експертизи №СЕ-19/117-25/12748-ІТ від 13 червня 2025 року, відповідно до якого робоча гальмівна система, ходова частина й рульове керування автомобіля «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», н.з. НОМЕР_1 , знаходилися в працездатному стані (а.п.51); лікарського свідоцтва про смерть №487 від 19 травня 2025 року, відповідно до якого цього дня ОСОБА_13 помер у стаціонарі КП «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скліфосовського ПОР» від спричинених унаслідок наїзду на нього автомобіля тілесних ушкоджень, що супроводжувались крововтратою (а.п.42); висновку експертизи №476 від 05 червня 2025 року, згідно з яким ОСОБА_13 було заподіяно тілесні ушкодження що спричинили його смерть, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в результаті закритої сполучної травми грудної клітини й черевної порожнини із забоєм легень, серця, травматичними крововиливами й розривами внутрішніх органів, виникненням кровотечі з масивною крововтратою, розвитком сполучного геморагічно-травматичного шоку (а.п.44-45), та іншими доказами в кримінальному провадженні.

Водночас колегія суддів зауважує, що на цьому етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів правильно визначив, що причетність ОСОБА_9 до вчинення злочину, підозра в якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

Ураховуючи надані стороною обвинувачення докази на підтвердження в кримінальному провадженні обґрунтованої підозри, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про її наявність. За практикою Європейського суду з прав людини, недостатньо аби правоохоронні органи «добросовісно підозрювали особу». Повинні бути надані принаймні деякі факти чи інформація на підтвердження того, що особа підозрюється у вчиненні злочину обґрунтовано (рішення «Ільгар Маммадов проти Азербайджану» і рішення «Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства»), що має місце в досліджуваній ситуації.

У свою чергу, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та даних про особу підозрюваного в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді в частині доведеності встановлених ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, які не зменшились.

Так, наявні у справі факти та обставини, на які посилається орган досудового розслідування в клопотанні та доведені прокурором у судовому засіданні, дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_9 може: переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, що, в свою чергу, дає підстави для продовження йому запобіжного заходу з метою забезпечення кримінального провадження.

Також апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, оскільки сторона обвинувачення з урахуванням предмету доказування, об`єму та складності розслідуваного кримінального провадження, довела потребу, зокрема, в: отриманні тимчасового доступу до документів, а саме інформації про мобільний зв`язок номера мобільного телефону підозрюваного: НОМЕР_3 , у період часу з 00 годин 19 квітня 2025 року до 00 годин 19 травня 2025 року; виконанні вимог ст.290 КПК України; складанні обвинувального акту й реєстру матеріалів досудового розслідування. Факт здійснення на момент апеляційного розгляду процедури виконання вимог ст.290 КПК України підтверджується і долученими в судовому засіданнні апеляційної інстанції стороною обвинувачення даними: повідомленнями слідчого про відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів і надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 25 липня 2025 року.

У світлі викладеного вище колегія суддів також наголошує, що слідчим суддею з урахуванням стадії розслідування було продовжено підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на строк 30 днів, який за своєю тривалістю не є максимальним, а в два рази менший від максимального строку продовження цього запобіжного заходу.

Установлені ж під час розгляду клопотання й апеляційної скарги обставини в їх сукупності не дають підстав стверджувати про наявність у підозрюваного таких міцних соціальних зв`язків, що могли би слугувати достатнім стримуючим фактором для забезпечення його належної процесуальної поведінки з огляду на всі обставини провадження в їх сукупності.

При цьому, зміст тверджень ОСОБА_9 не свідчить про висловлення ним справжнього жалю щодо ситуації, в результаті якої було спричинено смерть іншої людини.

Колегія суддів також ураховує те, що підозрюваний не судимий, є волонтером, позитивно характеризується, має працевлаштування у Фінляндській Республіці, однак ці дані з урахуванням викладених вище обставин у їх сукупності не спростовують висновки слідчого судді про неможливість запобігти ряду ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, у разі незастосування ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не є достатньою й мотивованою підставою для його зміни.

Відповідно до ст.178 КПК України колегія суддів, ураховуючи вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_9 інкримінованого йому злочину, хоча з необережності, але тяжкого, пов`язаного з ігноруванням ним необхідності суворо дотримуватись вимог ПДР України при керуванні джерелом підвищеної небезпеки, до того ж, на автодорозі за межами населеного пункту, де швидкість автомобілів є вищою та відповідно вищою є і ймовірність заподіяння шкоди життю та здоров`ю іншим учасників дорожнього руху у випадку порушення приписів ПДР України, що призвело до невідворотних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_13 , в якого залишилось двоє малолітніх дітей, і має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, дані про особу підозрюваного та його поведінку в їх сукупності, вважає, що лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку останнього.

З викладеного вище вбачається, що слідчий суддя, в ході прийняття рішення щодо продовження підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, перевірив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування виняткового запобіжного заходу, і зазначені обставини підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею.

На цьому етапі розслідування лише такий запобіжний захід зможе дієво запобігти ризикам, доведеним стороною обвинувачення під час розгляду клопотання, що виключає можливість обрання ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й домашнього арешту в нічний період доби, про що порушує сторона захисту.

За змістом ч.4 ст.199 КПК України слідчий суддя розглядає клопотання про продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Пунктом 2 ч.4 ст.183 КПК України передбачено, що слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що особа, яка володіє і керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та керувати ними, тим самим погодились нести певну відповідальність та мають неухильно виконувати додаткові обов`язки у правовому полі, не допускати проявів їх ігнорування, оскільки це може заподіяти шкоду здоров`ю та життю невизначеного кола осіб - учасників дорожнього руху.

Ураховуючи встановлені ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, які не зменшились, обставини інкримінованого ОСОБА_9 тяжкого злочину проти безпеки руху й життя людини, що спричинив загибель ОСОБА_13 , наведені вище підстави, передбачені ст.178 КПК України, на думку апеляційного суду, слідчий суддя, як наслідок, правильно не визначив розмір застави підозрюваному при продовженні раніше застосованого запобіжного заходу.

Твердження апелянта про допущення слідчим суддею дискримінаційного підходу щодо ОСОБА_9 не знайшли свого підтвердження та за своїми змістом і обгрунтуваннями зводяться виключно до незгоди з видом обраного підозрюваному запобіжного заходу. Також відсутні підстави вважати обгрунтованими доводи апелянта про упереджість щодо підозрюваного з боку органів досудового розслідування, прокуратури й слідчих суддів, оскільки ці доводи пов`язані саме з незгодою стороною захисту із наявністю підстав для продовження строку досудового розслідування. При цьому, у випадку наявності, на думку сторони захисту, сумнівів у неупередженості слідчого, прокурора, слідчого судді й, таким чином, існування обставин, що виключають їх участь у кримінальному провадженні, сторона захисту не позбавлена можливості заявити відвід слідчому, прокурору, слідчому судді, який підлягає вирішенню в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством (приписи ст.ст.75-77, 80-81 КПК України).

Посилання захисника на інші судові провадження щодо застосування підозрюваним запобіжних заходів не є предметом цього апеляційного провадження, в якому переглядається ухвала слідчого судді щодо ОСОБА_9 та не перевіряється правильність обрання іншим особам запобіжних заходів. Названі вище посилання не утворюють підставу для скасування оскаржуваної ухвали та застосування ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу. Також апеляційний суд зазначає, що інститут обрання/продовження запобіжного заходу є індивідуальним заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується і продовжується конкретній особі з урахуванням обставин і даних, що стосуються кожної особи персонально в конкретному кримінальному провадженні. Таким чином реалізується принцип індивідуалізації цього заходу забезпечення кримінального провадження, закріплений нормами кримінального процесуального закону.

Ураховуючи викладене вище, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , у інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Полтава від 15 липня 2025 року щодо ОСОБА_9 ( ОСОБА_12 ) без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4