Справа № 336/5273/22
Провадження № 1-кп/331/171/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«01» вересня 2025 року Олександрівський районний суд міста Запоріжжя в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участі: прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі, в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia), кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000130 від 02.07.2021 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Авдіївка Ясинуватського району Донецької області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 408 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19, ст. 68 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 5, ч. 1 ст. 72, ст. 73 Конституції України передбачено, що Україна є республікою. Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами. Питання про зміну території України вирішується виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їх повноважень, встановлених Конституцією України.

Крім того ч. 2 ст. 72 Конституції України передбачено, що всеукраїнський референдум проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Незважаючи на це, у приміщенні Верховної Ради АР Крим 06.03.2014 у порушення ч. 3 ст. 2, ст. 72, ст. 73, п. 2 ч. 1 ст. 85, ст. 132 Конституції України та п. 2 ч. 3 ст. 3, ст. ст. 18, 27 Закону України «Про всеукраїнський референдум» депутатами Верховної Ради АР Крим прийнято незаконну постанову № 1702-6/14 «О проведении общекрымского референдума», в якій визначено дату такого волевиявлення - 16.03.2014, на яке виносилося питання про входження АР Крим до складу Російської Федерації на правах суб`єкта федерації.

Відповідно до зазначеної постанови 16.03.2014 на території Автономної Республіки Крим проведено незаконний референдум, результатом якого стала тимчасова окупація території АР Крим і міста Севастополя, а також їх входження до складу Російської Федерації на правах суб`єкта федерації.

Результати «референдуму» не визнані жодною країною світу, крім Російської Федерації. Відповідно до п. 5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН 68/262 від 27.03.2014 «Територіальна цілісність України», проведений 16.03.2014 в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі референдум, не маючи законної сили, не може бути основою для будь-якої зміни статусу Автономної Республіки Крим або м. Севастополя.

Також, в пункті 1 вказаної Резолюції зазначено, що Генеральна Асамблея ООН підтверджує свою прихильність суверенітету, політичної незалежності, єдності і територіальної цілісності України в її міжнародно визнаних кордонах.

У подальшому, 17.03.2014 депутатами Верховної Ради АР Крим прийнято постанову № 1745-6/14 «О независимости Крыма», згідно з якою на підставі, так званої, «Декларації про незалежність Республіки Крим», прийнятої на позачерговому пленарному засіданні Верховної Ради АР Крим 11.03.2014 та позачерговому пленарному засіданні Севастопольської міської ради 11.03.2014, створено нелегітимне державне утворення «Республика Крым».

Крім того, Верховною Радою АР Крим ухвалено постанову № 1748-6/14 від 17.03.2014 «О правоприемстве Республики Крым», пунктом 1 якої передбачено, що «с момента провозглашения Республики Крым как независимого суверенного государства высшим органом власти Республики Крым является Государственный Совет Республики Крым - парламент Республики Крым в депутатском составе шестого созыва Верховной Рады Автономной Республики Крым на срок полномочий до сентября 2015 года».

Надалі, 18.03.2014 між Російською Федерацією та представниками нелегітимного державного утворення «Республика Крым» ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 підписано договір про входження території АР Крим та м. Севастополя до складу Російської Федерації.

Окрім того, 20.03.2014 Державною Думою Російської Федерації прийнято «Федеральний конституційний закон» від 21.03.2014 за № 6-ФКЗ «О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя».

Вищезазначене свідчить про проведення представниками Російської Федерації та її федеральних органів підривної діяльності проти України.

Створення та діяльність органів іноземної держави на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим призвели до заходів посилення тимчасової окупації невід`ємної території України.

В той же час, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014, зокрема ст. ст. 1-3 визначено, що сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя є тимчасово окупованою внаслідок збройної агресії Російської Федерації з 20 лютого 2014 року.

Генеральна Асамблея ООН своєю Резолюцією 71/205 від 19.12.2016 року «Положення в області прав людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі (Україна)» засудила тимчасову окупацію Російською Федерацією частини території України - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

В подальшому, Резолюціями 72/190 від 19.12.2017, 73/194 від 17.12.2018 та 74/168 від 18.12.2019 «Положення в області прав людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі (Україна)», Генеральна Асамблея ООН вчергове засудила нинішню тимчасову окупацію Російською Федерацією частини території України - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

Як зазначено вище, сам факт окупації засуджений як міжнародною спільнотою, так і законодавством України, та був широко висвітлений в офіційних виданнях та медійному просторі.

Відповідно до наказу Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України № 469 від 26.09.2013, підполковника ОСОБА_6 призначено на посаду заступника начальника центру з озброєння - начальника озброєння Державного науково-випробувального центру Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 ), яку останній обіймав до 20.05.2014.

Відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст. ст. 1, 3, ст. 23, ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ОСОБА_10 , будучі військовослужбовцем зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

23.03.2014 Радою національної безпеки і оборони України прийнято рішення «Про передислокацію військових частин (підрозділів) установ та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань і правоохоронних органів України з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя в інші регіони України», яке було введене в дію Указом Президента України від 24.03.2014 № 339/2014.

Спільною директивою Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних сил України від 06.05.2014 № Д-1 «Про особливості проходження військової служби військовослужбовцями Збройних Сил України, пов`язані з окупацією території України», строк прибуття військовослужбовців Збройних Сил України з тимчасово окупованої території України - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя визначено до 12.05.2014.

У березні 2014 року під час загального шикування особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), на якому був присутній ОСОБА_6 , було доведено наказ начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України та військової частини НОМЕР_1 «Про організацію діяльності військової частини НОМЕР_1 в умовах особливого періоду у місцях тимчасової дислокації». Відповідно до цього наказу необхідно було здійснити перебазування ІНФОРМАЦІЯ_2 з території Автономної Республіки Крим до місця тимчасового базування - м. Запоріжжя.

Разом з тим, достовірно знаючи про тимчасову окупацію Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем, а саме заступником начальника центру з озброєння - начальником озброєння Державного науково-випробувального центру Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 ), в порушення вимог Конституції, ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, ст. 23, ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», достовірно знаючи, розуміючи та усвідомлюючи незаконність дій Верховної Ради АР Крим та Російської Федерації щодо приєднання території АР Крим та м. Севастополя до складу Російської Федерації, діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, бажаючи допомогти іноземній державі та її представникам у проведенні підривної діяльності проти України, з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території АР Крим, діючи в інтересах Російської Федерації, упродовж квітня - травня 2014 року не виконав наказ начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України та військової частини НОМЕР_1 «Про організацію діяльності військової частини НОМЕР_1 в умовах особливого періоду у місцях тимчасової дислокації», відповідно до якого необхідно було здійснити перебазування Державного науково-випробувального центру Збройних Сил України з території Автономної Республіки Крим до місця тимчасового базування - м. Запоріжжя та залишився на території тимчасово окупованої Російською Федерацією Автономної Республіки Крим, де подав письмовий рапорт на ім`я окупаційного командування Збройних Сил Російської Федерації, щодо виявленого ним бажання проходити службу в лавах Збройних Сил Російської Федерації.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, направлену на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України, ОСОБА_6 , приблизно у грудні 2014 року, більш точного часу встановити не надалось за можливе, прийняв військову присягу на вірність Російській Федерації, почав проходити військову службу в підрозділі Збройних Сил Російської Федерації - « ІНФОРМАЦІЯ_3 », де і проходить службу по теперішній час, чим надав допомогу представникам іноземної держави в утворенні в складі Російської Федерації нових суб`єктів Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя та допоміг іноземній державі та її представникам у проведенні підривної діяльності проти України, з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території АР Крим, що призвело до забезпечення належного функціонування незаконно створених військових формувань та посилення заходів тимчасової окупації півострова.

Крім того, достовірно знаючи про тимчасову окупацію Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем, а саме заступником начальника центру озброєння - начальником озброєння Державного науково-випробувального центру Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 ), в порушення вимог Конституції, ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст. ст. 1, 3, ст. 23, ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», достовірно знаючи, розуміючи та усвідомлюючи незаконність дій Верховної Ради АР Крим та Російської Федерації щодо приєднання території АР Крим та м. Севастополя до складу Російської Федерації, діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, бажаючи допомогти іноземній державі та її представникам у проведенні підривної діяльності проти України, з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території АР Крим, діючи в інтересах Російської Федерації, упродовж квітня - травня 2014 року не виконав наказ начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України та військової частини НОМЕР_1 «Про організацію діяльності військової частини НОМЕР_1 в умовах особливого періоду у місцях тимчасової дислокації», відповідно до якого необхідно було здійснити перебазування Державного науково-випробувального центру Збройних Сил України з території Автономної Республіки Крим до місця тимчасового базування - м. Запоріжжя та залишився на території тимчасово окупованої Російською Федерацією Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, де подав письмовий рапорт, на ім`я окупаційного командування Збройних Сил Російської Федерації, щодо виявленого ним бажання проходити службу в лавах Збройних Сил Російської Федерації. Тим самим ОСОБА_6 вчинив умисні дії, направленні на ухилення від проходження військової служби у лавах Збройних Сил України.

Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений ухилення від проходження військової служби у лавах Збройних Сил України, ОСОБА_6 , приблизно у грудні 2014 року, більш точного часу встановити не надалось за можливе, прийняв військову присягу на вірність Російській Федерації та почав проходити військову службу в підрозділі Збройних Сил Російської Федерації - « ІНФОРМАЦІЯ_3 », та на теперішній час на материкову частину України не повернувся.

Судовий розгляд вказаного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого ОСОБА_6 у спеціальному судовому провадженні на підставі ухвали суду від 31.10.2023 року, прийнятої з урахуванням тих обставин, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 111, 408 КК України, обізнаний про розпочате щодо нього кримінальне провадження та переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України в Автономній Республіці Крим з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Разом з тим, судом при проведенні спеціального судового провадження були виконані вимоги, передбачені ст. 297-5, 323 КПК України. Так, обвинувачений ОСОБА_6 неодноразово викликався до суду шляхом надсилання повісток за останнім відомим місцем його проживання, яке розташоване на тимчасово окупованій території України, шляхом публікації судових повісток про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газетах «Урядовий кур`єр» та «Голос України», також повідомлення про дату, час та місце розгляду провадження розміщувались на сайті Офісу Генерального прокурора України, на офіційному веб-сайті Олександрівського (Жовтневого) районного суду міста Запоріжжя та вручались особисто його захиснику - адвокату ОСОБА_5 .

В призначені судові засідання обвинувачений ОСОБА_6 не з`явився, не повідомив суд про поважність причин свого неприбуття, і від нього не надійшло заяв або клопотань про неможливість прийняття участі в судовому засіданні або відкладення судового розгляду.

У зв`язку з цим обвинувачений ОСОБА_6 не був допитаний судом в якості обвинуваченого по суті висунутого йому обвинувачення.

Разом з тим, захист обвинуваченого за призначенням здійснював фахівець в галузі права - адвокат ОСОБА_5 .

В судових дебатах захисник - адвокат ОСОБА_5 зазначив, що доказів, наданих стороною обвинувачення у своїй сукупності, недостатньо для доведення вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, оскільки не всі допитані в судовому засіданні свідки, змогли з впевненістю вказати на те, що ОСОБА_6 був присутній на загальному шикуванні особового складу військової частини НОМЕР_1 під час доведення наказу про дислокацію. Разом з тим, зауважив, що стороною обвинувачення не доведений факт добровільності вчинення ОСОБА_6 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, оскільки відсутні беззаперечні докази того, що останній діяв за власним бажанням, а не під примусом окупаційної влади, тому просив суд виправдати його у зв`язку з відсутністю в його діяннях складу інкримінованих кримінальних правопорушень.

Не зважаючи на позицію захисника щодо недостатності доказів для доведення вини обвинуваченого ОСОБА_6 , його доводи повністю спростовуються наступними доказами, наданими стороною обвинувачення та дослідженими безпосередньо в судовому засіданні.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , який на даний час є діючим військовослужбовцем, пояснив суду, що з обвинуваченим ОСОБА_6 він знайомий особисто, оскільки разом з ним до 2014 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка дислокувалась в АДРЕСА_2 , де він обіймав посаду начальника відділу випробувань парашутної техніки, а ОСОБА_6 спочатку обіймав посаду заступника начальника тилу, а потім був призначений начальником відділу озброєння. У зв`язку із окупацією збройними силами Російської Федерації території АР Крим у 2014 році, на загальних зборах особового складу, де був присутній весь склад військової частини НОМЕР_1 , був доведений наказ Головнокомандувача ЗСУ та наказ начальника військової частини про необхідність передислокації особового складу військової частини НОМЕР_1 до АДРЕСА_3 . Евакуація до тимчасового пункту дислокації відбувалась централізовано на службових автобусах. Проте ОСОБА_6 вказаний наказ не виконав, до м. Запоріжжя для подальшого несення служби не прибув, залишився на тимчасово окупованій території України в АР Крим. Також йому відомо про те, що окупаційне командування Збройних Сил Російської Федерації призначило ОСОБА_6 на ту посаду, яку обіймав він до окупації АР Крим.

Разом з тим зазначив, що в ході досудового розслідування за його участю був оглянутий відеоролик, розміщений у мережі Інтернет, на якому він впізнав обвинуваченого ОСОБА_6 , який прийняв військову присягу на вірність Російській Федерації.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив суду, що на даний час він проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . У 2014 році він обіймав посаду начальника відділу військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась в АДРЕСА_2 . Обвинувачений ОСОБА_6 також проходив військову службу у вказаній військовій частині у званні «підполковника» на посаді заступника начальника тилу. Після фактичної окупації території АР Крим в 2014 році представниками збройних сил Російської Федерації, до відома особового складу військової частини був доведений наказ Головнокомандувача ЗСУ про передислокацію особового складу на підконтрольну українській владі територію. Тимчасовим пунктом дислокації військової частини було визначено АДРЕСА_3 , а згодом постійним місцем дислокації було визначено м. Чернігів. Разом з тим, свідок зауважив, що оскільки минуло багато часу, він не може вказати чи бачив він на вказаних зборах ОСОБА_6 , проте зазначив, що під час оголошення наказу про передислокацію, був присутній весь особовий склад військової частини, тому він впевнений, що ОСОБА_6 був обізнаний про необхідність виїзду на підконтрольну українській владі територію та ознайомлений зі змістом наказу. Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_6 вказаний наказ не виконав, на підконтрольну українській владі територію, не прибув. З метою забезпечення евакуації особового складу військової частини, був забезпечений маршрут для виїзду. Виїзд з АР Крим був вільний, відбувався на службових автобусах, деякі військовослужбовці особового складу виїжджали на особистому транспорті, заходів примусу з боку збройних сил РФ на особовий склад військової частини НОМЕР_1 не здійснювалось.

Разом з тим додав, що в ході досудового розслідування за його участю був оглянутий відеозапис, який знаходиться у відкритому доступі, на якому він впізнав обвинуваченого ОСОБА_6 , який разом з іншими представниками особового складу військової частини НОМЕР_1 , прийняв присягу на вірність Російській Федерації з подальшим їх зарахуванням на військову службу країни-агресора.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 , який проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , пояснив суду, що з обвинуваченим ОСОБА_6 до 2014 року він проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка базувалась в АДРЕСА_2 . Навесні 2014 року, коли територія АР Крим була окупована збройними силами РФ, до відома всього особового складу військової частини був доведений наказ вищого керівництва про передислокацію на материкову територію України, спочатку до м. Запоріжжя, а потім до м. Чернігова. Виїзд особового складу був забезпечений транспортом та організований маршрут. Проте обвинувачений ОСОБА_6 наказ не виконав, з тимчасово окупованої території АР Крим не виїхав, на службі на материковій території не з`явився. На даний час ОСОБА_6 проходить службу в збройних силах РФ.

Разом з тим зазначив, що в ході досудового розслідування за його участю був оглянутий відеозапис, на якому обвинувачений ОСОБА_6 прийняв військову присягу на вірність Російській Федерації.

З досліджених матеріалів особової справи ОСОБА_6 , яка містить його фотознімок, встановлено, що колишнього підполковника ОСОБА_6 , колишнього заступника начальника центру з озброєння - начальника озброєння Державного науково-випробувального центру Збройних Сил України, звільнено з військової служби в дисциплінарному порядку та виключено зі списків особового складу Збройних Сил України з 21 березня 2015 року.

В особовій справі також міститься послужний список, з якого слідує, що в період з 1993 року по 1998 рік, після закінчення Воронезького вищого військового авіаційно-технічного училища, ОСОБА_6 проходив службу у військових частинах НОМЕР_3 та НОМЕР_4 ; з 1998 року по 2000 рік слухач факультету оперативно-тактичного рівня Київського інституту Військово-Повітряних Сил; у 2000-2001 роках проходив військову службу у військових частинах НОМЕР_5 , НОМЕР_6 ; з 2001 року був зарахований в списки військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження служби; в подальшому наказом МО України від 26.08.1994 року зарахований у Збройні Сили України (т. 2, а.п. 98-154).

Протоколом огляду від 11.10.2021 року слідчим зафіксовано огляд відео матеріалу під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_8», який розміщений на веб-сайті «YouTube» за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». В ході огляду встановлено, що на вказаному відеозаписі зображено проведення урочистих заходів, присвячених прийняттю військової присяги на вірність Російській Федерації військовослужбовцями «Государственного авиационного научно-испытательного центра 929 ГЛИЦ ВВС ВС РФ».

Детальним оглядом відеозапису встановлено, що у період часу з 07 хвилини 12 секунд до 08 хвилини 15 секунд відбуваються наступні події.

Особа, яка проводить присягу, викликає до себе полковника ОСОБА_6 . З шеренги виходить ОСОБА_6 , підходить до особи, яка його викликала.

Між особою, яка проводить присягу та полковником ОСОБА_6 відбувається наступний діалог:

«Особа: ОСОБА_6

ОСОБА_6 : Я.

Особа: Для принятия военной присяги, ко мне.

ОСОБА_6 : Товарищ генерал-майор, полковник ОСОБА_6 для принятия военной присяги прибыл.

Особа: Военную присягу принять.

ОСОБА_6 : Есть».

Після цього особа, яка проводить воєнну присягу, передає ОСОБА_6 папку червоного кольору із зображенням гербу РФ. ОСОБА_6 бере її в свої руки та зачитує текст присяги наступного змісту: «Я, ОСОБА_6 , торжественно присягаю на верность своему отечеству, российской федерации. Клянусь свято соблюдать Конституцию российской федерации, строго выполнять требование воинских уставов, приказов командиров и начальников. Клянусь достойно исполнять воинский долг, мужественно защищать свободу, независимость и конституционный строй россии, народ и отечество».

Зачитавши текст присяги, ОСОБА_6 віддає честь особі, яка його викликала і між ними відбувається наступний діалог:

« ОСОБА_6 : Полковник ОСОБА_6 военную присягу принял.

Особа:

Поздравляю. ОСОБА_6. : Служу Российской Федерации.

Особа: Стать в строй.

ОСОБА_6 : Есть» (т. 2, а.п. 157-161).

Протоколами огляду від 30.11.2021 року старшим оперуповноваженим на особливо важливих об`єктах 1 відділу 8 управління ДВКР СБУ, на виконання доручення слідчого, за участі свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_18 , зафіксовано огляд інформації, розміщеної у Всесвітній мережі Інтернет, в ході якого на веб-сайті «YоuTube» оглянуто відеозапис за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_5 ». В ході огляду вищевказаного матеріалу свідками зазначено, що змістом даного відео є прийняття військової присяги на вірність Російській Федерації колишніми військовослужбовцями Збройних Сил України та зарахування їх на військову службу в « ІНФОРМАЦІЯ_3 », який дислокується на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим.

За показаннями свідків, на відеоряді зображено аеродром «Государственного авиационного научно-испытательного центра 929 ГЛИЦ ВВС ВС РФ», який розташований на тимчасово окупованій території військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України ( АДРЕСА_4 ), де урочисто винесено та встановлено державний прапор Російської Федерації. Всі військовослужбовці вдягнуті у військову форму Збройних Сил РФ, синього та зеленого камуфляжного забарвлення із знаками розрізнення (погонами) російського зразка та спеціалізованими шевронами частини на правому рукаві курток й шевронами на лівому рукаві курток з прапором Російської Федерації та знаком, тотожним з державним гербом Російської Федерації, адаптованим під емблему ВВС РФ.

В ході перегляду вказаного відеозапису, свідки повідомили, що під час проведення урочистих заходів, військову присягу на вірність Російській Федерації приймає підполковник ОСОБА_6 (з 07 хв. 20 сек. по 08 хв. 10 сек.).

Також свідки зазначили, що вказана особа є колишнім військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ).

В подальшому, за участю свідків оглянуто інформацію за посилання « ІНФОРМАЦІЯ_6 », змістом якого є сайт «Центра исследования признаков преступлений против национальной безопасности Украины, мира, безопасности человечества и международного правопорядка « ІНФОРМАЦІЯ_7 ». В матеріалах вказаного посилання міститься фотозображення підполковника ОСОБА_6 із зазначенням дати його народження та місця перебування. В ході огляду вказаної інформації свідки вказали на ОСОБА_6 та повідомили, що вказана особа є військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ). Додатком до вказаних протоколів є диски для лазерних систем зчитування, які містить фото, відео та текстовий матеріал (т. 2, а.п. 164-187).

Актом огляду від 21.01.2021 року старшим оперуповноваженим на особливо важливих об`єктах 1 відділу 8 управління ДВКР СБУ, за участі військовослужбовців військової частини НОМЕР_7 та НОМЕР_8 , зафіксовано огляд відео матеріалу під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_8», який розміщений на веб-сайті «YouTube» за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_5 ». В ході огляду встановлено, що на вказаному відеозаписі зображено проведення урочистих заходів, присвячених прийняттю військової присяги на вірність Російській Федерації військовослужбовцями «Государственного авиационного научно-испытательного центра 929 ГЛИЦ ВВС ВС РФ», який містить інформацію, що зафіксована протоколом огляду від 11.10.2021 року (т. 2, а.п. 54-80).

Так, з досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що 16.03.2014 на території Автономної Республіки Крим проведено незаконний референдум, результатом якого стала тимчасова окупація території АР Крим і міста Севастополя, а також їх входження до складу Російської Федерації на правах суб`єкта федерації. 20.03.2014 Державною Думою Російської Федерації прийнято «Федеральний конституційний закон» від 21.03.2014 за № 6-ФКЗ «О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя».

23.03.2014 Радою національної безпеки і оборони України прийнято рішення «Про передислокацію військових частин (підрозділів) установ та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань і правоохоронних органів України з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя в інші регіони України», яке було введене в дію Указом Президента України від 24.03.2014 № 339/2014.

Спільною директивою Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних сил України від 06.05.2014 № Д-1 «Про особливості проходження військової служби військовослужбовцями Збройних Сил України, пов`язані з окупацією території України», строк прибуття військовослужбовців Збройних Сил України з тимчасово окупованої території України - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя визначено до 12.05.2014.

У березні 2014 року під час загального шикування особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), на якому був присутній ОСОБА_6 , був доведений наказ начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України та військової частини НОМЕР_1 «Про організацію діяльності військової частини НОМЕР_1 в умовах особливого періоду у місцях тимчасової дислокації». Відповідно до вказаного наказу, особовому складу Державного науково-випробувального центру Збройних Сил України необхідно було здійснити перебазування з території Автономної Республіки Крим до місця тимчасової дислокації - м. Запоріжжя.

Водночас, підполковник ОСОБА_6 , який обіймав посаду заступника начальника центру з озброєння - начальника озброєння ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), будучи військовослужбовцем, достовірно знаючи, розуміючи та усвідомлюючи незаконність дій Верховної Ради АР Крим та Російської Федерації щодо приєднання території АР Крим та м. Севастополя до складу Російської Федерації, діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території АР Крим, діючи в інтересах Російської Федерації, наказ начальника Генерального штабу не виконав та залишився на території тимчасово окупованої Російською Федерацією Автономної Республіки Крим, де подав письмовий рапорт на ім`я окупаційного командування Збройних Сил Російської Федерації, щодо виявленого ним бажання проходити службу в лавах Збройних Сил Російської Федерації.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, направлену на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України, ОСОБА_6 , приблизно у грудні 2014 року, прийняв військову присягу на вірність Російській Федерації, почав проходити військову службу в підрозділі Збройних Сил Російської Федерації - « ІНФОРМАЦІЯ_3 », де і проходить службу на даний час, чим надав допомогу представникам іноземної держави в утворенні в складі Російської Федерації нових суб`єктів Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя, з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території АР Крим, що призвело до забезпечення належного функціонування незаконно створених військових формувань та посилення заходів тимчасової окупації півострова.

Крім того, залишившись на території тимчасово окупованої Російською Федерацією Автономної Республіки Крим, ОСОБА_6 вчинив умисні дії, направленні на ухилення від проходження військової служби у лавах Збройних Сил України. Далі, продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на ухилення від проходження військової служби у лавах Збройних Сил України, ОСОБА_6 , приблизно у грудні 2014 року, прийняв військову присягу на вірність Російській Федерації та почав проходити військову службу в підрозділі Збройних Сил Російської Федерації - « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та на даний час на материкову частину України не повернувся.

Вказаний висновок суду ґрунтується на аналізі показань свідків, допитаних в судовому засіданні, протоколів слідчих дій, а також протоколів огляду інформації у формі текстів та відео файлів, розміщеної у Всесвітній мережі Інтернет.

Той факт, що обвинувачений ОСОБА_6 є суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України, підтверджено документами, долученими до особової справи, а саме, послужним списком, атестаційними матеріалами (щодо зайняття військових посад та присвоєння чергових військових звань). Згідно з Витягом з наказу Начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 03.04.2015 року № 160, ОСОБА_6 звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу Збройних Сил України з 21 березня 2015 року.

Таким чином, до березня 2015 року обвинувачений ОСОБА_6 був військовослужбовцем (офіцером) ЗСУ, тобто суб`єктом кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 408 КК України.

Також з пояснень свідків та документів про звільнення ОСОБА_6 з військової служби, доведеним є той факт, що він був обізнаний про наказ начальника Генерального штабу та наказ командира військової частини щодо необхідності прибуття до запасного пункту дислокації військової частини в АДРЕСА_3 . Тривале перебування обвинуваченого на військовій службі на офіцерських посадах, наявність профільної військової освіти, виключає сумнів щодо неправильного сприйняття наказу про зміну місця дислокації військової частини та необхідність переміщення до м. Запоріжжя, також це свідчить про обізнаність із наслідками таких дій.

Подальший вступ ОСОБА_6 на військову службу до збройних сил РФ підтверджує саме мету ухилитися від військової служби в Україні.

Отже, дослідженими доказами встановлено наявність в діях обвинуваченого суб`єктивної сторони вказаного злочину.

Фактичне виконання об`єктивної сторони вказаного кримінального правопорушення підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_6 на нове місце служби не прибув, фактично припинив військову службу.

Крім того, дослідженими в судовому засіданні доказами підтверджено, що на момент окупації АР Крим, ОСОБА_6 проходив військову службу в Збройних Силах України, був особою старшого офіцерського складу, отже мав достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для усвідомлення ним фактів активної підривної діяльності РФ проти України шляхом окупації та подальшої анексії території України в АР Крим.

Проходження військовослужбовцем ЗСУ військової служби в лавах збройних сил держави-окупанта (що підтверджується прийняттям присяги військовослужбовця на вірність РФ), використання знань та навичок на користь РФ на тимчасово окупованій території АР Крим, забезпечувало становлення та зміцнення окупаційної влади РФ шляхом утворення і функціонування незаконно створених збройних формувань РФ на окупованій території України, виконання обов`язків військовослужбовця РФ з метою недопущення контролю української влади на території АР Крим, а отже, надання ним допомоги РФ у проведенні підривної діяльності проти України на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності України.

На свідомий і добровільний характер дій з надання допомоги РФ у проведенні підривної діяльності на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності України вказує сам характер таких дій, їх послідовність, тривалість в часі та динаміка розвитку. Обвинувачений ОСОБА_6 не звільнився з військової служби, продовжував виконувати свої обов`язки, однак на користь держави, яка здійснила окупацію території України, всупереч положенням частини першої ст. 17 Конституції України здійснював діяльність, яка прямо суперечить основним завданням Збройних Сил України та обов`язку кожного громадянина.

З огляду на викладене, суд не погоджується з доводами захисника про те, що ОСОБА_6 міг діяти недобровільно, або під примусом з боку представників окупаційної влади.

Так, з досліджених в судовому засіданні доказів убачається, що останній активно підтримав режим окупаційної влади, залишився на тимчасово окупованій територій, де подав письмовий рапорт щодо виявленого ним бажання проходити службу в лавах Збройних Сил Російської Федерації, прийняв військову присягу на вірність Російській Федерації та почав проходити військову службу в підрозділі Збройних Сил Російської Федерації - « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». При цьому, як встановлено з показань свідків, допитаних в судовому засіданні, виїзд з тимчасово окупованої території АР Крим був вільний, заходів примусу з боку збройних сил РФ не застосовувалось.

Зазначене є свідченням невимушеності його поведінки, відсутності будь-якого примусу щодо нього, а відтак, і цілковитої добровільності його дій.

Окрім того, стороною захисту не надано відомостей про те, що ОСОБА_6 будь-яким чином повідомляв компетентним органам України про здійснення на нього тиску з боку представників окупаційної влади тощо.

Таким чином доводи захисника щодо відсутності в діях обвинуваченого ОСОБА_6 інкримінованих йому злочинів, суд вважає необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, судом встановлено, що докази, досліджені в ході судового розгляду є належними, допустимими і достовірними та вказують на їх відповідність критерію достатності для обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 та наявності в його діях складу інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Також судом встановлено, що дане кримінальне провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Стороною обвинувачення та судом використані всі передбачені законом заходи для дотримання прав обвинуваченого, зокрема, права на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя.

Про час та дату всіх судових засідань ОСОБА_6 повідомлявся у передбачений законом спосіб як через публікацію виклику в газетах «Урядовий кур`єр» та «Голос України», так і на офіційному веб-сайті судової влади України, також судові повістки вручались безпосередньо його захиснику.

Таким чином, аналізуючи досліджені докази по даному кримінальному провадженню в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, доведена в ході судового розгляду, а його дії необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 111 КК України як державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості України, а саме, надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, а також за ч. 1 ст. 408 КК України, як дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилення від військової служби.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, їх наслідки, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Обвинувачений ОСОБА_6 не має судимості і раніше до кримінальної відповідальності не притягався, неповнолітніх дітей на утриманні не має, вчинив нетяжкий та особливо тяжкий злочини, проживає на тимчасово окупованій території, проходить військову службу в збройних силах РФ, на диспансерному обліку в спеціальних медичних лікувальних закладах не перебуває.

Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд керується поняттям судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 408 КК України, в редакції закону про кримінальну відповідальність, який діяв на час вчинення вказаного кримінального правопорушення, суд виходить з наступного.

ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем, з моменту вторгнення збройних сил РФ на територію АР Крим, не вжив будь-яких дій для повернення на службу, що свідчить про його негативне ставлення до служби та свого військового обов`язку, ганебний приклад нехтування вимогами військової дисципліни, що підриває авторитет військової служби в цілому. Крім того, обвинувачений вчинив дезертирство за наявності прямої загрози національній безпеці держави, коли від військовослужбовців особливо вимагається бути високо дисциплінованим та мати високу моральну та патріотичну свідомість.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 408 КК України відноситься до нетяжких злочинів, вредакції, чинній на момент вчинення кримінального правопорушення, вказане кримінальне правопорушення відносилось до злочинів середньої тяжкості.

Згідно встановлених судом обставин, ОСОБА_6 упродовж квітня-травня 2014 року не виконав наказ про зміну місця дислокації військової частини та необхідність прибуття до м. Запоріжжя для продовження проходження військової служби, у грудні 2014 року прийняв військову присягу на вірність РФ, чим вчинив державну зраду, у вигляді здійснення підривної діяльності проти України шляхом переходу на військову службу до ЗС РФ.

З огляду на викладене, у відповідності до приписів п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України на момент ухвалення вироку закінчились строки давності притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 408 КК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_6 підлягає звільненню від покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

При вирішенні питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 111 КК України, суд приймає до уваги тяжкість та характер вказаного кримінального правопорушення, який вчинений обвинуваченим умисно проти основ національної безпеки України, яке посягнуло на захист життєво важливих інтересів громадян, суспільства та держави, на її суверенітет, територіальну цілісність, недоторканість та обороноздатність, а також на суспільні відносини, які забезпечують саме існування України як суверенної, незалежної, демократичної і правової держави, що спричинило негативні наслідки для територіальної цілісності України, тому приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та з цих підстав вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції статті, за якою кваліфікуються його діяння, в редакції закону про кримінальну відповідальність, яка діяла на час вчинення вказаного злочину, у вигляді позбавлення волі, вважаючи, що таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Крім того, враховуючи те, що ОСОБА_6 вчинив особливо тяжкий злочин, який пов`язаний із здійсненням підривної діяльності проти України шляхом переходу на військову службу до ЗС РФ, суд вважає за необхідне на підставі ст. 54 КК України, позбавити його військового звання - «підполковник».

Питання про речові докази вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України і призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_6 звільнити від призначеного покарання за ч. 1 ст. 408 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України і призначити йому покарання у вигляді 14 (чотирнадцяти) років позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили не обирати.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту його фактичного затримання, після набрання вироком законної сили.

На підставі ст. 54 КК України позбавити ОСОБА_6 військового звання - «підполковник».

Речові докази:

- диск для лазерних систем зчитування, який є додатком до протоколу огляду від 11.10.2021 року, який долучений до матеріалів даного кримінального провадження - залишити в матеріалах провадження протягом всього часу їх зберігання (т. 2, а.п. 161-163).

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Олександрівський районний суд міста Запоріжжя протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити захиснику обвинуваченого та прокурору.

Інформацію про прийняте судом рішення відносно обвинуваченого ОСОБА_6 опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, подавши відповідну заяву.

Суддя ОСОБА_1