КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16 квітня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16.04.2025 задоволено частково клопотання прокурора другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 та накладено арешт на автомобіль марки LAND ROVER RANGE ROVER, 2023 р.в., бежевого кольору, VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , що на праві власності належить ОСОБА_6 та на ключі від нього, із забороною користування.

У задоволенні іншої частини клопотання - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що питання щодо накладення арешту на вказане майно вже було предметом розгляду слідчого судді в грудні 2024, за результатами розгляду якого накладено арешт на дане авто із забороною відчуження та розпорядження, а в _____________________________________________________________________________

Справа № 757/17029/25-к Слідчий суддя - ОСОБА_8

Апеляційне провадження № 11-сс/824/3783/2025 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

частині заборони користування транспортними засобами слідчим суддею було відмовлено.

Однак слідчий фактично 4 місці не виконував вищевказану ухвалу слідчого судді та не повертав ОСОБА_6 транспортний засіб, на який не було накладено арешт в частині користування.

Висновки слідчого судді в ухвалі не відповідають фактичним обставинам справи, відповідно до яких, арештований транспортний засіб є власністю ОСОБА_6 , придбаний нею 30.10.2023 та жодним чином не пов`язаний із кримінальним провадженням.

При цьому, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 не є чоловіком та дружиною, вони розірвали шлюб ще 31.01.2018, що залишено поза увагою слідчим суддею.

Стороною обвинувачення умисно не було долучено до клопотання ухвалу про дозвіл на проведення обшуку та протокол обшуку транспортного засобу, оскільки з вказаних документів вбачається, що жодних документів або речей, які мають відношення до кримінального провадження, в автомобілі не виявлено.

Ні клопотання прокурора, ні ухвала слідчого судді не містить жодних доказів, які б підтверджували походження коштів, за які було придбано транспорті засоби, а тому доводи в клопотанні про те, що вказане майно набуто в період вчинення кримінального правопорушення за кошти одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, - є припущеннями.

Також апелянт посилався на істотне порушення слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону, з тих підстав, що клопотання розглянуто без виклику та повідомлення власника майна, та розглянуто з порушенням передбаченого ч. 1 ст. 173 КПК дводенного строку.

Судове засідання по розгляду клопотання тривало всього 4 хвилини, що на думку апелянта, дає підстави для висновку про формальність клопотання та ненадання слідчим суддею належної оцінки долученим прокурором доказам.

Крім того, представник зазначав, що слідчий суддя, постановляючи ухвалу, вийшов за межі вимог сторони обвинувачення та перевищив свої повноваження, оскільки наклав арешт на транспортний засіб та ключі від нього із забороною користування, у той час як прокурор у клопотанні просив «постановити ухвалу про арешт майна без права відчуження та користування ОСОБА_6 », тобто сторона обвинувачення не просила накласти арешт на транспортний засіб із забороною відчуження та користування, а просила накласти арешт із забороною розпорядження.

Прокурор у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про поважні причини свого неприбуття не повідомив та клопотань про відкладення судового засідання не подавав.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, заслухавши думку представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 , який не заперечував проти здійснення судового розгляду без участі прокурора, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності прокурора.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001064 від 04.06.2024 за підозрою ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України.

Згідно даних клопотання, органом досудового розслідування встановлено, що у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, але не пізніше червня 2022 року, ОСОБА_10 , який обіймав посаду радника заступника Міністра оборони України та, в силу займаної посади, мав вплив на працівників Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, під час дії воєнного стану, первинно введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, вирішив шляхом обману, під приводом участі підконтрольної юридичної особи у процедурах оборонних закупівель текстильної продукції, в тому числі військової форми, для потреб Збройних Сил України за завищеними по відношенню до ринкових цінами, заволодіти грошовими коштами в особливо великих розмірах, виділеними з державного бюджету на вказані потреби.

27.11.2024 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України ОСОБА_10 , а також ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України.

Зокрема, ОСОБА_10 повідомлено про підозру 27.11.2024 в організації закінченого замаху на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненого в особливо великому розмірі організованою групою; організації закінченого замаху на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненого повторно в особливо великому розмірі організованою групою, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції зі змінами, внесеними згідно із Законами України № 270-VI від 15.04.2008, № 2617-VIII від 22.11.2018); та в організації заволодінь чужим майном шляхом обману (шахрайств), вчинених повторно в особливо великих розмірах організованою групою, тобто у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції зі змінами, внесеними згідно із Законами України № 270-VI від 15.04.2008, № 2617-VIII від 22.11.2018).

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва 25.11.2024 надано дозвіл на проведення обшуку автомобіля, яким користується підозрюваний ОСОБА_10 , а саме автомобіля марки LAND ROVER RANGE ROVER, 2023 р.в., бежевого кольору, VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , що на праві власності належить його дружині ОСОБА_6 .

За результатами обшуків вказаний автомобіль вилучений та поміщений до майданчику тимчасового тримання транспортних засобів - спецмайданчик ГУНП в м. Києві, що знаходиться за адресою вул. Каштанова, 66, м. Обухів, Київська обл.

Постановою слідчого ГСУ НП України ОСОБА_14 від 28.11.2024 вилучений вищевказаний автомобіль визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 06.12.2024 накладено арешт на автомобіль марки LAND ROVER RANGE ROVER, 2023 р.в., бежевого кольору, VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , що на праві власності належить ОСОБА_6 , із забороною його відчуження та розпорядження.

Цією ж ухвалою відмовлено в задоволенні іншої частини клопотання.

11.04.2025 прокурор другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням про накладення арешту на автомобіль марки LAND ROVER RANGE ROVER, 2023 р.в., бежевого кольору, VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , що на праві власності належить ОСОБА_6 та на ключі від нього, без права відчуження та користування.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16.04.2025 задоволено частково клопотання прокурора та накладено арешт на автомобіль марки LAND ROVER RANGE ROVER, 2023 р.в., бежевого кольору, VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , що на праві власності належить ОСОБА_6 та на ключі від нього, із забороною користування.

В задоволенні іншої частини клопотання - відмовлено.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У своїх висновках Європейський Суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах, «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК Україниарештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно положень ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

З матеріалів судового провадження вбачається, що прокурором під час звернення із вищевказаним клопотанням та слідчим суддею під час його розгляду не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

На переконання колегії суддів, клопотання прокурора не містить належного обгрунтування наявності будь-яких підстав для висновку про існування ризиків, передбачених ч. 11 ст. 170 КПК України, зокрема приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі транспортного засобу, враховуючи, що у межах вказаного кримінального провадження - № 0001064 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 06.12.2024 вже накладено арешт на транспортний засіб, із забороною його відчуження та розпорядження, з метою збереження як речового доказу. Вказана ухвала на даний час є чинною.

Відтак, на переконання колегії суддів, стороною обвинувачення у кримінальному провадженні не доведено тих обставин, що на день звернення до слідчого судді із клопотанням про повторний арешт вищевказаного майна, існують ризики приховування, пошкодження, псування, знищення, відчуження транспортного засобу, який вже перебуває під арештом у межах даного кримінального провадження, та такі ризики мають реальний характер, а відтак не доведено завдання і мету такого арешту - необхідність збереження даного майна як речових доказів.

Посилаючись на необхідність арешту ключів до транспортного засобу марки LAND ROVER RANGE ROVER, 2023 р.в., бежевого кольору, VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , та повторного арешту вказаного транспортного засобу із забороною користування ним, прокурор зазначав, що повернення транспортного засобу у користування власнику не забезпечить його схоронність та може призвести до втрати його номінальної вартості або зміни технічного стану, властивостей чи характеристик.

Разом з тим, клопотання не містить жодних відомостей про те, що арештований транспортний засіб марки LAND ROVER RANGE ROVER був предметом, знаряддям злочину або містить на собі його сліди чи інші відомості, які можуть бути втрачені унаслідок користування даним транспортним засобом.

Вказані обставини залишились поза увагою слідчого судді.

Відтак, як клопотання прокурора, так і ухвала слідчого судді не містить обґрунтування існування передбачених ч. 11 ст. 170 КПК України обставин, які б обумовлювали необхідність накладення повторного арешту на належний для ОСОБА_6 транспортний засіб та ключі до нього, із забороною користування ним.

Крім того, посилання прокурора у поданому клопотанні як на додаткову обставину для необхідності накладення повторного арешту із забороною користування транспортним засобом, на те, що за вчинення інкримінованого ОСОБА_10 кримінального правопорушення передбачено конфіскацію майна як вид покарання, є безпідставними, оскільки метою та підставою для накладення арешту прокурором у клопотанні визначено саме необхідність збереження майна як речового доказу, та питання про арешт автомобіля з метою, передбаченою п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, не порушувалось.

Крім того, автомобіль марки LAND ROVER RANGE ROVER, 2023 р.в., бежевого кольору, VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , на праві власності зареєстрований за ОСОБА_6 , яка не є підозрюваною у кримінальному провадженні № 0001064 та не має відношення до обставин кримінальних правопорушень, що у свою чергу, виключає можливість накладення арешту на таке майно з метою забезпечення конфіскації як виду покарання.

З матеріалів судового провадження вбачається, що повторне накладення арешту на майно, належне ОСОБА_6 , із забороною їй користуватись даним майном, не виправдовує такий ступінь втручання у її права і свободи потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України.

З урахуванням вищевикладеного у сукупності, на думку колегії суддів, прокурор в розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя належним чином не оцінив ці докази, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Наведене дає колегії суддів підстави вважати, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді повторного арешту майна із обмеженням права користування ОСОБА_6 її майном здійснено в порушення вимог закону та без законних на те підстав, про що обгрунтовано зазначив апелянт в апеляційній скарзі.

За таких обставин, виходячи з положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала слідчого судді - скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 395, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16 квітня 2025 року, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про накладення арешту на автомобіль марки LAND ROVER RANGE ROVER, 2023 р.в., бежевого кольору, VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , що на праві власності належить ОСОБА_6 та на ключі від нього без права відчуження та користування.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3