Справа № 152/1773/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2025 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000243 від 19 вересня 2024 року,

за обвинуваченням: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Октябрський рф, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, непрацюючого, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

у с т а н о в и в:

ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 18 вересня 2024 року близько 18 години 30 хвилин водій ОСОБА_4 не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом, керуючи технічно-справним автомобілем марки «ВАЗ 210990», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по польовій дорозі сполученням «с. Івашківці, Жмеринського району с. Лучинець, Могилів-Подільського району», за межами с. Івашківці Шаргородської міської територіальної громади Жмеринського району Вінницької області, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, у зв`язку з чим не впорався з керуванням та допустив виїзд керованого ним автомобіля за межі проїзної частини дороги на узбіччя, де зіткнувся із деревом.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 36 від 21 листопада 2024 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закрита тупа травма грудної клітки: переломи 3, 4, 5, 6, 7 ребер справа та переломи 5, 6, 7, 8, 9 ребер зліва ускладнені правобічним гемопневмоториксом та підшкірної емфіземою розповсюдженою на грудну клітку та шию; ЗЧМТ, струс головного мозку; компресійний перелом 6-го шийного хребця; підшкірна гематома правої скроневої ділянки; садна: на правій брові, на правій лопатковій ділянці, які належать до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.

Згідно з висновком судової авто-технічної експертизи № 3006/24-21 від 29 жовтня 2024 року в дорожній ситуації, що склалася, в діях водія автомобіля «ВАЗ 210990» державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_4 вбачається невідповідність вимогам п. 12.1 Правил дорожнього руху України, які знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події дорожньо-транспортної пригоди».

Таким чином, водій ОСОБА_4 порушив вимоги п. п. 2.1 а, 12.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким: п. 2.1 «Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії»; п. 12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

Порушення вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_4 знаходяться у причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони заподіяли тяжке тілесне ушкодження.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 свою винуватість у висунутому обвинуваченні визнав у повному обсязі, щиро розкаявся і дав показання, які за своїм змістом повністю відповідають викладеним вище обставинам вчинення ним злочину, пояснивши, зокрема, що він вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення у вказаний в обвинувальному акті час, місці та способом. Вину визнає, щиро кається, просив суворо не карати, призначивши покарання у виді штрафу.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився. Подав до суду пояснення по суті справи, де просив судовий розгляд проводити у його відсутність, просив застосувати покарання до обвинуваченого у виді штрафу.

Ураховуючи те, що учасники судового засідання, не оспорюють усі обставини, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні і викладені в обвинувальному акті, судом установлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд провів судовий розгляд цього провадження щодо усіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших обставин у кримінальному провадженні, обмежившись лише допитом обвинуваченого, дослідженням доказів, які характеризують його особу, речові докази та судові витрати.

Отже, суд вважає доведеним у судовому засіданні те, що ОСОБА_4 своїми діями порушив правила безпеки дорожнього руху, керуючи транспортним засобом, які заподіяли тяжке тілесне ушкодження потерпілому, а тому кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК України.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому виду та міри покарання, бере до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не знаходиться, за місцем проживання характеризується добре, раніше не судимий.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку. Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Суд не знаходить підстав для застосування до ОСОБА_4 статей 69, 69-1 КК України, а тому: з урахуванням усіх обставин у справі, ступеня тяжкості злочинів, вчинених обвинуваченим, особи винуватого, наявності обставин, що пом`якшують покарання та відсутності обставин, що обтяжують покарання, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій, передбачених ч. 2 ст. 286 КК України.

Окрім того, з урахуванням обставин справи, ставлення обвинуваченого до вчиненого, думки прокурора та потерпілого, суд доходить висновку, що доцільним є застосування до ОСОБА_4 положень ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, строком на один рік з покладенням на обвинуваченого обов`язків, визначених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, оскільки, на переконання суду, виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.

При цьому, суд звертає увагу, що за змістом досудової доповіді уповноваженого органу з питань пробації, яка надана з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, останній може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням.

Також, санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачено додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, тому суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на два роки.

Призначаючи ОСОБА_4 зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, його перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення передбачених ч. 2 ст. 50 КК України цілей покарання.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати в справі на проведення інженерно-транспортних експертиз становлять 4678,85 грн.

Долю речових доказів належить вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався та підстав для його застосування немає.

Керуючись ч. 3 ст. 349, статтями 368-371, 373-376 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного судом за цим вироком покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку в один рік не вчинить нового злочину.

На підставі пунктів 1, 2 ч. 1, ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 протягом встановленого судом іспитового строку в один рік обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок іспитового строку рахувати з моменту проголошення вироку.

Речовий доказ: транспортний засіб ВАЗ 21099 державний номерний знак НОМЕР_1 повернути власнику ОСОБА_7 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати пов`язані з залученням експертів в сумі 4678 гривень 85 копійок.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Згідно зі статтями 392-395, 532 КПК України вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

В умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Згідно зі статтею 376 КПК України, учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1