Провадження № 1-кс/344/4541/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника - адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області капітана поліції ОСОБА_4 , що погоджене прокурором Окружної прокуратури міста Івано-Франківська ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002431 від 12.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Слідчий звернулася з вказаним клопотанням, яке погоджено прокурором ОСОБА_3 , та просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, у разі визначення застави визначити заставу в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування клопотання вказано про те, що що ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та інші невстановлені на даний час досудовим розслідуванням особи, діючи за попередньою змовою групою осіб, переслідуючи мету незаконного збагачення, розуміючи, діючі на території України правові обмеження встановлені Законом України «Про правовий режим воєнного стану», вчинили дії спрямовані на організацію незаконного переправлення через державний кордон України чоловіків, з числа громадян України, віком від 18 до 60 років.

Так, ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та інші невстановлені на даний час досудовим розслідуванням особи, шляхом надання вказівок, засобів пересування а також усунення можливих перешкод, за грошову нагороду у розмірі 10000 доларів США яку отримали у ОСОБА_8 , організували незаконне переправлення останнього через державний кордон України, супроводження його до державного кордону між Україною та Румунською Республікою, при цьому оминаючи встановлені блокпости, з метою уникнення викриття їхніх протиправних дій працівниками правоохоронних органів, де ОСОБА_8 у період з 07.10.2024 по 11.10.2024, пішою ходою незаконно перетнув державний кордон України.

Крім того встановлено, що ОСОБА_5 та інші невстановлені на даний час досудовим розслідуванням особи, шляхом надання вказівок, засобів пересування а також усунення можливих перешкод, за грошову нагороду у розмірі 10000 доларів США з кожного, яку отримали у ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , організували незаконне переправлення останніх через державний кордон України, супроводження його до державного кордону між Україною та Румунською Республікою, при цьому оминаючи встановлені блокпости, з метою уникнення викриття їхніх протиправних дій працівниками правоохоронних органів, де ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у період з 02.11.2024 по 04.11.2024, пішою ходою незаконно перетнули державний кордон України.

Як наслідок, 19.06.2025 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Викладені обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_5 у в чиненні кримінального правопорушення підтверджується зібраними доказами у кримінальному провадженні, зокрема: протоколами НСРД, протоколами обшуків, протоколом допиту свідка ОСОБА_11 та іншими матеріалами в їх сукупності.

Злочин, у вчиненні якому підозрюється ОСОБА_5 , у відповідності до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких, за вчинення якого, передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк до дев`яти років.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- п.1 - підозрюваний має змогу переховуватися від органів досудового розслідування, оскільки останній розуміє, що обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено суворе покарання у виді позбавлення волі;

- п.3 - також підозрюваний, знаходячись на волі, має фактичну можливість незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні;

- п.4 - підозрюваний має можливість перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки може знищити речові докази, які ще не дослідженні, не прибувати на виклики, посилаючись на різні нібито форс-мажорні чи поважні обставини, таким чином затягуючи хід досудового розслідування;

- п.5 - вчинити інші кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення чи виїхати за межі області та країни, оскільки у зв`язку із вивченням інкримінованого йому правопорушення, володіє достатніми зв`язками та відомостями про можливість незаконного перетину державного кордону України, які може використати в протиправних цілях;

Застосування більш м`яких запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання не можливе у даному випадку, оскільки враховуючи тяжкість вчинених кримінального правопорушення, такий запобіжний не буде достатнім для запобігання вищенаведеним ризикам.

Запобіжний захід у вигляді застави не зможе запобігти вказаним ризикам, оскільки злочин у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 вчинявся з корисливим мотивом та з метою отримання неправомірної вимоги, що дозволило акумулювати підозрюваному значні грошові кошти, а враховуючи тяжкість вчинених кримінального правопорушення, форму вини, такий запобіжний не буде достатнім.

Застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_5 , оскільки враховуючи вищенаведені ризики та характеризуючі дані підозрюваного, форму вини вчинення протиправних дій, міцних соціальних зв`язків в Івано-Франківській та Закарпатський областях, свідчить про те, що такий запобіжний захід не буде достатнім для запобігання встановленим ризикам.

Застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки неможливе, оскільки до органу досудового розслідування не надходило письмових зобов`язань про взяття підозрюваної на поруки.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дев`яти років, а тому застосування до нього іншого більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, просив задоволити та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Кримінальне провадження, де ОСОБА_5 зазнається кримінальному переслідуванню у Закарпаській області, стосується інших епізодів інкримінованих кримінашьних правпорушень .

Слідчий клопотання підтримала, просила задоволити.

Захисник у судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання, вказав, що ризики наведені у клопотанні є не доведеними. Підозрюваний не переховується від органів слідства чи суду, ним 26.12.2024 внесено заставу в іншому кримінальному провадженні, яку визначено у значно меншому розмірі близько 154 000 грн.. ОСОБА_5 з`являється на усі судові засідання. Просив застосувати до підзахисного запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, а у випадку якщо суд прийде до переконання щодо застосування запобіжного заходу у виді застави, визначити розмір застави - 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Підозрюваний підтримав думку захисника, також повідомив, що має проблеми зі здоров`ям; проживає сам, немає у власності майна чи інших доходів крім пенсії.

Слідчий суддя вислухавши пояснення учасників розгляду клопотання, перевіривши матеріали клопотання, дійшла наступного висновку.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Слідчим відділом Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у межах кримінального провадження № 0002431 від 12.09.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

19 червня 2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а саме у тому, що він підозрюється у вчиненні умисних дій, які виразилися у організації незаконного перенаправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями, сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів, за попередньою змовою групою осіб, вчинене з корисливих мотивів.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Вирішуючи дане клопотання слідчий суддя враховує також вагомість наявних доказів, які містяться у матеріалах клопотання: протоколах за результатами проведення НСД «спостереження за особою» від 18.11.2024, протоколі обшуку від 19.06.2025, за яким у підозрювано зокрема вилучено 4 500 дол. США, протоколі допиту свідка від 19.06.2025.

Разом з тим слідчий суддя на цьому етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Тому, на підставі оцінки сукупності отриманих доказів, слідчим суддею визначено, що причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

Прокурор у судовому засіданні довів, що існують ризики передбачені ст. 177 КПК України, а саме: можливість підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та суду, оскільки останній розуміє, що обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено суворе покарання у виді позбавлення волі; п також підозрюваний, знаходячись на волі, має фактичну можливість незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; підозрюваний має можливість перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки може знищити речові докази, які ще не дослідженні, не прибувати на виклики, посилаючись на різні нібито форс-мажорні чи поважні обставини, таким чином затягуючи хід досудового розслідування.

Разом з тим, враховуючи положення ч. 2 ст. 23 КПК України про те, що не можуть бути визнанні доказами відомості, що містяться в показання речах та документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, а також ч. 4 ст. 95 КПК України про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання і не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, зазначений ризик існує, так як вказані вище особи не були допитані в ході судового розгляду даного кримінального провадження та до проведення такого допиту можуть змінити свої показання, які вони надавали під час досудового розслідування.

Відтак, слідчий суддя дійшла висновку, що вказані ризики існують, оскільки відсутність належного та ефективного заходу забезпечення кримінального провадження та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного може негативно відобразитися на результатах досудового розслідування.

Одні лише доводи підозрюваного про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, не можуть бути єдиною беззаперечною підставою, та гарантією того, що він буде дотримуватися відповідних процесуальних обов`язків за наявності загрози у покаранні за вчинення кримінального правопорушення з урахуванням встановлених конкретних обставин саме даного кримінального провадження.

Поряд з цим, не ставлячи під сумнів довіру, на яку заслуговує особа, яка звертається з проханням, з огляду на встановлені в судовому засіданні ризики та обставини, слідчий суддя в цілому вважає, що застосування такого запобіжного заходу на даній стадії кримінального провадження не відповідатиме потребам, меті та завданням відповідного запобіжного заходу. Так, одного лише твердження, прохання сторони захисту обрати інший більш м`який запобіжний захід - особисте зобов`язання, у зв`язку з необґрунтованістю на їхню думку клопотання, не достатньо для переконання, що він буде дотримуватися відповідних процесуальних обов`язків за наявності загрози у покаранні за вчинення кримінальних правопорушень.

Згідно п.36 рішення у справі «Москаленко проти України» від 20.05.2010 (заява №37466/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (п.58 рішення від 04 жовтня 2005 року у справі «Бекчиєв проти Молдови», заява №9190/03).

Згідно практики Європейського суду з прав людини серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться (п.40 рішення у справі «Клоот проти Бельгії» від 12 грудня 1991 року, заява №12718/87).

При цьому слідчий суддя, бере до уваги, характеризуючі дані особи підозрюваного ОСОБА_5 , його вік, вищу освіту; зазнається кримінальному переслідуванню у вчиненні іншого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України (кримінальне провадження перебуває на розгляді у Тячівському районному суді Закарпатської області; відсутні дані про його стійкі соціальні зв`язки ( зі слів має сина, який проживає за межами України). Щодо загального покликання підозрюваного на незадовільній стан здоров`я, то надання медичної допомоги, особам взятим під варту здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 10.02.2012 № 239/5/104, відповідно до якого, у разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного перелік та керівництво СІЗО забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря.

Суд також бере до уваги те, що підозрюваний обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за ч. 3 ст. 332 КК України, зумовлений корисливими інтересами, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, та застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи не здатні усунути ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Крім того, характер інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, за підозрою у вчиненні ним в умовах воєнного стану, свідчить про наявність достатніх підстав для критичної оцінки моральних якостей підозрюваного, що підтверджує ймовірність його свідомої непроцесуальної поведінки. Відтак, вимагає контролю за поведінкою підозрюваного.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, особливо в умовах воєнного стану, який запроваджений на території України.

У справі наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного. При цьому, слідчий суддя оцінює суворість можливого покарання для підозрюваного та визнає за реальну небезпеку можливість здійснення ним перешкод слідству у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, дотримуючись принципів співрозмірності між тяжкістю кримінальних правопорушень (характером кримінального правопорушення згідно оголошеної підозри) та характером цього запобіжного заходу.

Задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Разом з тим згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, який в свою чергу відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 у відповідності до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Частиною 5 ст. 182 КПК України визначено, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При визначенні розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, крім наведеного вище, враховую практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні, а також тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 та інкриміноване кримінальне правопорушення, характер та обставини його вчинення.

Отже, враховуючи вищенаведене, вважаю, що в судовому засіданні поза розумним сумнівом доведено відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, тому клопотання слід задоволити та застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 16 серпня 2025 року включно, в межах строку досудового розслідування, з визначенням застави у 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з покладенням на підозрюваного передбачених у ст. 194 КПК України додаткових обов`язків, необхідність покладення яких встановлена з наведеного слідчим обґрунтування клопотання і саме такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення дієвості даного кримінального провадження. А розмір застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні і стимулюватиме його подальшу поведінку.

Покликання сторони захисту щодо застосування застави у мінімальному розмірі для санкції інкримінованого кримінального правопорушення не знаходить свого підтвердження, так як відсутність офіційно облікованих доходів, майна не завжди відображає реальний матеріальний стан, враховуючи, зокрема і те, що в межах обшуку за місцем проживання у підозрюваного, який вказує про відсутній доходів, окрім пенсії, було віднайдено 4500 дол. США. Крім цього, заставодавцем може бути відмінна від підозрюваного особа. Як і стороною обвинувачення належним чином необґрунтовано клопотання про застосування застави у розмірі 300 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом ч. 2 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182-183, 193-194, 196-197, 202, 205, 309, 376, 395 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання задоволити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 16 серпня 2025 року включно, в межах строку досудового розслідування.

Взяти підозрюваного ОСОБА_5 під варту в залі суду.

Строк дії ухвали до 16 серпня 2025 року включно, в межах строку досудового розслідування.

Визначити заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 ( двісті сорок дві тисячі двісті сорок ) гривень, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Івано-Франківського міського суду (одержувач: ТУ ДСА України в Івано-Франківській області, код: 26289647, банк : ДКСУ України, м. Київ, МФО: 820172, р/р: UA158 201 720 355 259 002 000 002 265).

У разі внесення застави зобов`язати ОСОБА_5 прибувати за кожною вимогою до суду, слідчого, прокурора, та, у відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти наступні обов`язки на строк до 16 серпня 2025 року включно, тобто в межах строку досудового розслідування:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утриматися від спілкування зі свідками, потерпілим та іншими підозрюваними у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон та інші документи, що надають дозвіл виїзду за межі країни.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу із відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок Івано-Франківського міського суду коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю.

У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Про прийняте рішення повідомити заінтересованих осіб, родичів.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого СВ Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області капітана поліції ОСОБА_4 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним в цей же строк з моменту вручення копії даної ухвали.

Повний текст ухвали - 23.06.2025.

Слідчий суддя

Івано-Франківського міського суду ОСОБА_1