Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/393/25 Головуючий у суді І-ї інстанції >
Справа № 404/7888/25 Доповідач в колегії апеляційного суду
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.08.2025 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Фортечного районного суду м. Кропивницького від 31 липня 2025 року, якою задоволено клопотання слідчого та стосовно,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Вишняківка, Кропивницького району, Кіровоградської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 185 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, а саме: з 15 год. 10 хв. 31.07.2025 до 15 год. 10 хв. 25.09.2025, з визначенням розміру застави в сумі 121 120 гривень,

ВСТАНОВИВ:

Слідча СВ відділення поліції № 2 (м. Кропивницький) Кропивницького районного управління поліції ГУНП в Кіровоградській області лейтенант поліції ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_9 звернулася до слідчого судді із клопотанням у даному кримінальному провадженні про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на строк шістдесят днів.

За наслідками розгляду вказаного клопотання, ухвалою слідчого судді Фортечного районного суду м. Кропивницького від 31 липня 2025 року клопотання задоволено та застосовано відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з покладенням обов`язків, у разі її внесення, згідно з ч. 5 ст. 194 КПК України.

Рішення слідчого судді мотивовано тим, що під час розгляду клопотання встановлено обґрунтовану підозру про причетність ОСОБА_7 до кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 185 КК України. Доведено наявність ризику, що підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування (п.1 ч.1 ст. 177 КПК України). Доведено наявність ризику, визначеного п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, тобто незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні. Також слідчим суддею встановлено, що перебуваючи на волі підозрюваний може продовжити злочинну діяльність, або вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто має місце ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України. Інші заявлені у клопотанні ризики не знайшли свого підтвердження.

За наведених обставин в сукупності слідча суддя прийшла до висновку, що застосування відносно ОСОБА_7 менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, є неможливим, а тому необхідно застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування.

При цьому, з огляду на характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , слідчим суддею визначено заставу в розмірі 121 120 гривень, що відповідає 40 прожитковим мінімумам для працездатних осіб.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_6 , в апеляційній скарзі просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали, а за наслідком розгляду ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 .

Щодо поважності пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, що копію повного тексту слідчого судді Фортечного районного суду міста Кропивницького від 31.07.2025, він як захисник отримав лише 08.08.2025, про що свідчить розписка в матеріалах справи (фотокопія додається).

З огляду на те, що відсутність повного тексту судового рішення тягне за собою необізнаність про обставини, які слідчий суддя визнав установленими та на які докази при цьому посилався, а також мотиви, з яких він виходив при постановленні такого рішення, це унеможливлювало подачу апеляційної скарги у строк, визначений процесуальним законом, тобто до 05.08.2025 включно.

При цьому, згідно з Єдиним державним реєстром судових рішень загальний доступ до ухвали, в якій викладено лише вступну та резолютивну частину, надано 04.08.2025, а загальний доступ до ухвали з повним текстом - 08.08.2025.

За таких обставин захисник просить суд визнати те, що строк на апеляційне оскарження зазначеної ухвали пропущений з поважних, об`єктивних причин та просить його поновити.

Щодо апеляційних вимог зазначає наступне.

Так, слідчий суддя обґрунтовує своє рішення лише тяжкістю інкримінуємих злочинів та наявністю ризиків, яким можливо запобігти, обравши менш суворий запобіжний захід.

Однак, захисник вважає, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, а запропонований стороною обвинувачення вид запобіжного заходу - занадто суворим.

Обставин, які б свідчили, що ОСОБА_7 намагатиметься реалізувати хоча б якийсь ризик із ст. 177 КПК України в рамках вказаного кримінального провадження стороною обвинувачення в клопотанні не наведено та в судовому засіданні не встановлено.

Висновки, як сторони обвинувачення, так і слідчого судді є безпідставними та нічим не підтверджені припущення. В ухвалі відсутні посилання на матеріали, які б підтверджували наявність хоча б одного ризику.

Слідчим суддею взагалі не враховано обставини, які характеризують ОСОБА_7 , не кажучи вже про ті обставини, які характеризують його з позитивної сторони.

В даному випадку сторона обвинувачення формально внесла клопотання слідчому судді для розгляду, а слідчий суддя формально підійшов до його розгляду, відразу зайнявши сторону слідчого та прокурора.

Всі припущення слідчого судді зводяться до наявності нібито обґрунтованої підозри та тяжкості злочинів й міри покарання, що загрожує підозрюваному.

В ухвалі слідчого судді особа підозрюваного охарактеризована лише з тієї сторони, з якої вигідно стороні обвинувачення. При цьому, без посилань на конкретні обставини.

Однак, інші обставини, які не характеризують ОСОБА_7 з негативної сторони, слідчий суддя проігнорував.

При цьому, з 25.07.2025 по 31.07.2025 у сторони обвинувачення було більш ніж достатньо часу для того, щоб зібрати характеризуючі документи щодо ОСОБА_7 в повному обсязі, однак цього зроблено не було. Позитивних характеризуючих документів чи інформації на особу ОСОБА_7 слідчому судді не надано.

Так, поза увагою слідчого судді залишилось те, що ОСОБА_7 проживає з дружиною та неповнолітньою дитиною, а отже, має сталі соціальні зв`язки. ОСОБА_7 має намір продовжувати військову службу.

Слідчим суддею взагалі не враховано життя, діяльність, заняття, соціальну роль, родину, плани та наміри ОСОБА_7 .

При цьому слідчий суддя обрав винятковий запобіжний захід лише на підставі тяжкості злочинів, які інкримінують ОСОБА_7 . Між тим, жодних переконливих слів, фраз, обставин, ризиків, підстав тощо, які б могли свідчити про те, що ОСОБА_7 має триматися під вартою, в судовому засіданні не встановлено та в ухвалі не зазначено. Слідчий суддя акцентував увагу лише на тяжкості інкримінуємих злочинів та шаблонними формальними фразами доповнював саме цей факт.

В судовому засіданні не надано жодних підтверджень того, що ОСОБА_7 не виконував процесуальні обов`язки підозрюваного. На підставі чого сторона обвинувачення та слідчий суддя прийшли до висновку про те, що він обов`язково порушить законодавство та перешкоджатиме розслідуванню - залишилось загадкою.

ОСОБА_7 з моменту повідомлення йому про підозру, тобто з 25.07.2025, по день постановлення ухвали, тобто до 31.07.2025, добровільно сам з`являвся на всі виклики слідчого, слідчого судді, на процесуальні та слідчі дії, не переховувався та активно сприяв стороні обвинувачення у зібранні доказів.

В ухвалі відсутні обґрунтування щодо неможливості застосувати більш м`який запобіжний захід

Слідчий суддя в ухвалі зазначив загальні шаблонні фрази з приводу того, що більш м`які запобіжні не забезпечать належну процесуальну поведінку підозрюваного та перебуваючи не під вартою, ОСОБА_7 нібито продовжить вчиняти злочини.

З вказаним неможливо погодитись хоча б тому, що такий запобіжний захід як домашній арешт не є м`яким запобіжним заходом (є 4-м з 5 в ст.176 КПК України), а слідчий суддя не врахував вимоги законодавства, які регулюють порядок виконання ухвал слідчого судді про обрання домашнього арешту.

Захисник вважає, що прокурором не доведено та слідчим суддею належним чином не обґрунтовано неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, всі мотивування зведені до формальних шаблонних фраз, слідчий суддя, маючи обвинувальний ухил, навіть не розцінював застосування інших, більш м`яких, запобіжний заходів.

Разом з цим, слідчий суддя проігнорував приписи п.2 ч.5 ст.182 КПК України згідно якої розмір застави визначається в межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину, та визначив заставу - 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (121 120 грн.), при цьому встановивши, що майновий стан підозрюваного - 7000 грн. на місяць, і за ці кошти він утримує неповнолітню дитину.

За таких обставин захисник вважає, що слідчим суддею не наведено жодної правової підстави, передбаченої кримінальним процесуальним законодавством України, застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що відповідно до п.2 ч.3 ст.407 КПК України тягне за собою скасування ухвали.

Прокурор, будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи до судового засідання апеляційного суду не з`явився, подав не електронну адресу апеляційного суду заяву, в якій просив провести апеляційний розгляд без його участі. При цьому просив у задоволенні апеляційної скарги захисника відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційні вимоги, дослідивши матеріали клопотання та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що строк на апеляційне оскарження захиснику слід поновити, а апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

За змістом ч. 1 ст. 117 КПК України строк виконання процесуальних дій може бути поновлений в тому випадку, якщо його пропущено з поважних причин.

Поважними причинами є ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

Такими поважними причинами може бути необізнаність заінтересованих осіб про мотиви прийнятого слідчим суддею рішення, що є підставою для поновлення строку апеляційного оскарження за відповідним клопотанням в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КПК України.

Слід поновити захиснику строк на подання апеляційної скарги, в зв`язку з поважними причинами його пропуску, зокрема тим, що лише після отримання повного тексту ухвали слідчого судді сторона захисту змогла ознайомитись з мотивами прийнятого рішення та подати апеляційну скаргу.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, колегія суддів зважає на висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушень громадського порядку.

Як убачається з матеріалів клопотання слідчого, в провадженні СВ відділення поліції № 2 (м. Кропивницький) Кропивницького районного управління поліції ГУНП в Кіровоградській області знаходиться кримінальне провадження № 0000217, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.01.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , 01.12.2024, будучи військовослужбовцем та проходячи військову службу за призовом під час мобілізації будучи курсантом 6 навчального взводу 4 навчальної роти 3 навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 , умисно діючи в порушення вимог ст.ст. 2, 11, 16-17, 127-128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась за адресою: АДРЕСА_1 без поважних причин.

Крім цього, будучи військовослужбовцем та проходячи військову службу за призовом під час мобілізації, будучи курсантом 6 навчального взводу 4 навчальної роти 3 навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», 06.07.2025 у денний час доби, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, будучи за кермом, спільно із ОСОБА_10 рухався на належному ОСОБА_11 мопеді марки «Honda Tact», державний номер НОМЕР_2 , по вул. Горіхова в с. Сонячне Кропивницького району Кіровоградської області.

В цей час у ОСОБА_7 раптово виник умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, а саме на незаконне заволодіння належним ОСОБА_11 мопедом марки «Honda Tact», державний номер НОМЕР_2 .

Реалізуючи вказаний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх суспільно-небезпечні наслідки, з корисливих мотивів та ціллю особистого збагачення, під вигаданим приводом, ніби то з метою необхідності здійснення поїздки на вказаному транспортному засобі у власних справах, попросив ОСОБА_12 встати з мопеду та повідомив останнього, що повернеться протягом 15 хвилин, при цьому усвідомлюючи, що повертати вказаний транспортний засіб він не буде.

Після цього, ОСОБА_7 на належному ОСОБА_11 мопеді марки «Honda Tact», державний номер НОМЕР_2 , вартість якого становить 10376 грн. 81 коп. зник, таким чином незаконно повторно заволодів вказаним транспортним засобом.

Своїми умисними протиправними діями, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 завдав майнової шкоди потерпілій ОСОБА_11 на суму 10376 грн. 81 коп.

Крім цього, 06 липня 2025 року приблизно о 19:00 годині, знаходився поряд із магазином «Крамниця», розташованим за адресою: вул. Центральна, 2А, с. Вишняківка Кропивницького району Кіровоградської області, де виявив належний ОСОБА_13 велосипед марки «Discovery» моделі «Kelly», чорного-фіолетового кольору.

В цей час у ОСОБА_7 раптово виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, в умовах воєнного стану, а саме на таємне викрадення належного ОСОБА_13 велосипеду.

Реалізовуючи свій злочинний умисел ОСОБА_7 , діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх суспільно-небезпечні наслідки, переконавшись, що його злочинні дії ніхто не бачить, шляхом вільного доступу таємно повторно викрав належний ОСОБА_13 велосипед марки «Diskovery» моделі «Kelly», чорного-фіолетового кольору, вартість якого становить 4844 грн. 26 коп.

В межах даного кримінального провадження, 25.07.2025 складено і в порядку ст.278 КПК України вручене ОСОБА_7 повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

Обґрунтованість підозри оголошеної ОСОБА_7 у вчиненні даних кримінальних правопорушень підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця події за адресою: АДРЕСА_3 ; протоколом огляду місця події за адресою: АДРЕСА_4 ; протоколом огляду місця події за адресою: АДРЕСА_5 ; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_13 ; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_11 ; протоколами допиту свідків, а саме: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_10 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ; поясненням ОСОБА_7 ; актом службового розслідування військової частини НОМЕР_1 ; повідомленням про підозру ОСОБА_7 ; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_7 ; протоколом слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_7 .

Колегія суддів також ураховує, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру. Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна це питання, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність ОСОБА_7 до кримінальних правопорушень за викладених у клопотанні обставин, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 185 КК України.

Зазначаючи про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий обґрунтовано послався на ризики, які передбачені ст.177 КПК України, що були встановлені слідчим суддею під час судового розгляду даного клопотання.

Так, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 185 КК України. Кримінальні правопорушення є умисними, закінченими, два з яких є злочинами проти власності. Підозрюваний в силу ст. 89 КК України не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, офіційно не працевлаштований, одружений, має на утриманні неповнолітнього сина.

Проте, існує реальний ризик переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки у разі доведеності його вини, ОСОБА_7 може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років з конфіскацією майна. Самовільне залишення військової частини, є проявом свідомого ігнорування процесуальних обов`язків підозрюваного. За таких обставин стороною обвинувачення доведено наявність ризику, що підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування (п.1 ч.1 ст. 177 КПК України).

Мають місце і ризик незаконного впливу на свідків, оскільки такий ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Тобто, під час розгляду клопотання доведено наявність ризику, визначеного п.3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Крім того, доведено наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, з огляду на те, що ОСОБА_7 інкримінується вчинення кримінального правопорушення проти порядку несення військової служби в період дії воєнного стану, що об`єктивно вказує на можливість вчинення ним інших кримінальних правопорушень, зокрема, продовжувати не з`являтися на військову службу, а тому такий ризик має місце на даний час.

З огляду на означене, колегія суддів прийшла до висновку, що слідчим суддею правильно оцінені наявні ризики та обґрунтовано задоволено клопотання органу досудового розслідування, обравши стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів враховуючи всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування до особи запобіжного заходу, вважає, що у конкретному випадку, обрання стосовно підозрюваного запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою обумовлено процесуальною необхідністю та є доцільним у межах даного кримінального провадження. Застосований відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за вказаних обставин справи, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії суддів, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та безпідставність судового рішення про необхідність обрання стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - спростовуються наведеним вище.

Крім того, колегія суддів враховує, що кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) буде здійснювати відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому, про що слідчим суддею наведено відповідні мотиви в оскаржуваному рішенні.

Доводи захисника про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_7 проживає з дружиною та неповнолітньою дитиною, а отже, має сталі соціальні зв`язки, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки ці обставини існували і на момент вчинення ним інкримінованих злочинів, а відтак вони очевидно не утворюють жодних моральних запобіжників при обранні обвинуваченим моделі поведінки, тому не здатні перешкодити йому у разі звільнення з під варти, втекти від слідства та суду чи здійснити вплив на свідків або вжити інших дій з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Окрім того, всупереч доводів апеляційної скарги, визначений слідчим суддею підозрюваному ОСОБА_7 розмір застави є таким, що співвідноситься з даними про особу підозрюваного, обставинами кримінального правопорушення, а тому відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зазначеним у ч. 5 ст. 182 КПК України.

Враховуючи характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , розмір заподіяної потерпілим шкоди, а також його високий ступінь суспільної небезпеки, колегія суддів погоджується із висновками суду про визначення підозрюваному застави саме 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, як альтернативи застосованому йому запобіжному заходу у виді тримання під вартою.

Такий розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, не порушує права підозрюваного та підстав вважати його завідомо непомірним для обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.

При цьому колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, та обрання підозрюваному іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. 376 ч.2, 177, 183, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Фортечного районного суду м. Кропивницького від 31 липня 2025 року, якою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням застави без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4