Дата документу 20.05.2025
Справа № 334/4026/25
Провадження № 1-кп/334/556/25
УХВАЛА

про продовження строку тримання під вартою

20 травня 2025 року Дніпровський районний суду міста Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 та клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу,

за участю: прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

встановив:

судом здійснюється судове провадження у кримінальному проваджені № 1-кп/334/556/25 за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_4 за частиною четвертою статті 185 КК України.

Прокурором заявлене клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на 60 діб. Клопотання обґрунтовує тим, що ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України, які були встановлені під час досудового розслідування не зменшились, а саме обвинувачений, знаходячись на волі, незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення. Наявність вказаних ризиків підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, враховуючи характер скоєного злочину обвинуваченим, особистість останнього, раніше скоїв тяжкий корисливий злочин проти власності на території України, у своїй сукупності свідчить про його схильність до скоєння корисливих злочинів та відсутність наміру на виправлення та перевиховання. Вищезазначене дає достатні підстави вважати, що знаходячись на волі обвинувачений з метою уникнення покарання за даний злочин, буде переховуватись від суду. Перебування обвинуваченого може створювати загрозу здійснення впливу на потерпілого та свідків у вказаному кримінальному провадженні. Також, перебуваючи поза межами місця позбавлення волі, обвинувачений може негативно впливати на психологічний та моральний стан потерпілого та свідків, що провокуватиме у них бажання відмовитися від наданих свідчень, які є беззаперечними доказами вини підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, очікуючи на можливу помсту з його боку, або відчуваючи до підозрюваного співчуття. З урахуванням характеристик обвинувачений має нестійкі соціальні зв`язки та схильність останнього до вчинення корисливих кримінальних правопорушень, що підтверджується тим, що він раніше вчинив корисливе кримінальне правопорушення, що дає підстави вважати, що останній може продовжити свою злочинну діяльність. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Захисник адвокат ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечила. Заявила клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт. Своє клопотання обґрунтувала тим, що на теперішній час ризики, які обґрунтовували обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою істотно зменшились, а деякі взагалі відпали. Жодних нових ризиків не з`явилось. Одного лише посилання на існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, недостатньо. Ці ризики повинні підтверджуватися відповідними матеріалами. Матеріали, що підтверджують наявність відповідних ризиків відсутні. Єдиний аргумент на підтвердження ризику переховування на який посилається прокурор - це тяжкість злочину. При цьому, хоча суворість покарання є суттєвим елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину «Мамедова проти Росії» 7064/05 від 01 червня 2006 року. Стосовно загрози втечі, практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь-які зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці. Прокурором не надано жодного доказу того, що у випадку, якщо буде застосований запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, обвинувачений буде впливати на потерпілих та свідків. Ні потерпілі, ні свідки не заявляли про необхідність застосування до них заходів безпеки. Шкода, завдана злочином, відшкодована потерпілій в повному обсязі. Спроба незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні має бути підтверджена належними доказами, у тому числі показами вказаних осіб (потерпілим, свідком, іншим підозрюваним, обвинуваченим, експертом, спеціалістом), які доводять незаконний вплив особи, що здійснюється безпосередньо або через довірених осіб. Сторона обвинувачення в обґрунтування наявності ризиків посилається лише на припущення, що не відповідає загальним засадам кримінального законодавства. Окрім власне припущень, слідчому судді мають бути подані конкретні докази реального існування спроби/спроб. Виходячи з зазначеного та оцінюючи в сукупності викладені вище обставини, вважає, що стороною обвинувачення не доведено неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, який на думку сторони захисту є невмотивовано жорстоким. З огляду на вказане, вважає, що тримання підозрюваного під вартою є недоцільним та необґрунтованим. ОСОБА_4 раніше не судимий, має постійне місце проживання, де мешкає разом із своєю матір`ю, що підтверджується довідкою-характеристикою ОСББ, якою він позитивно охарактеризований за місцем проживання, як зразковий громадянин, що підтримує добрі стосунки як у сім`ї так і з сусідами. Крім того 29.04.2025 його мати перенесла операцію та на теперішній час потребує допомоги за станом здоров`я. Зазначені обставини не існували на момент обрання запобіжного заходу, а отже не розглядались судом. Вважає, що в даному разі належна процесуальна поведінка обвинуваченого може бути забезпечена будь-яким запобіжним заходом, не пов`язаним з триманням під вартою. Зокрема, до нього може бути застосовано особисте зобов`язання з покладенням певних обов`язків або домашній арешт. Вважає, що на теперішній час обставини змінились таким чином, що тримання під вартою перестало бути розумним і застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання існуючим ризикам, та буде пропорційним, співмірним та таким, що не становитиме надмірний тягар, не суперечитиме КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечив проти клопотання. Він не погодився з висунутим йому обвинуваченням. При цьому він не скривався від органів досудового розслідування та суду під час розгляду щодо нього кримінального провадження у Вознесенівському районному суді міста Запоріжжя. Впливати на потерпілу та свідків, а також вчиняти кримінальні правопорушення не буде. Підтримав клопотання захисника.

Обвинувачений ОСОБА_6 заперечив проти клопотання прокурора. Пояснив, що обвинувачений не скривався від органів досудового розслідування. Своєчасно з`являвся до суду за повісткою. Підтримав клопотання захисника.

Прокурор проти клопотання захисника заперечив. Зазначив, що подані захисником документи не містять відомостей про те, що мати обвинуваченого потребує сторонньої допомоги. Також викликає сумнів характеристика з місця проживання обвинуваченого, який позитивно характеризується як зразковий громадянин, оскільки він обвинувачується у вчиненні кількох кримінальних правопорушень.

Заслухавши клопотання прокурора та захисника, думки обвинувачених, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини третьої статті 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 131 КПК України одними із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу, що передбачено частиною першою статті 183 КПК України.

Положеннями частин третьої та п`ятої статті 199 КПК України визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: (1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; (2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Згідно зі статтею 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

При вирішенні питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

У клопотанні прокурора необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою обґрунтовується тим, що не зменшились ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України, а саме обвинувачений може переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, які були підставами для застосування запобіжного заходу.

Ухвалою слідчого судді про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою від 26.03.2025 підозрюваному ОСОБА_4 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 60 діб з 06 години 35 хвилин 24 березня 2025 року до 06 години 35 хвилин 22 травня 2025 року включно. Підставами обрання запобіжного заходу стала наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3 5 частини першої статті 177 КПК України.

В контексті практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення у справі «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справі «Бекчиєв проти Молдови»).

Крім цього, у рішенні у справі «Ноймайстер проти Австрії» викладена позиція відповідно до якої позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.

Таким чином, запобіжний захід не може бути виправданий очікуваним покаранням у виді позбавлення волі.

Проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків повторного вчинення злочинів або переховування від слідства та суду».

Суд встановив, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому частиною четвертою статті 185 КК України, який відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку значно підвищують ймовірність ризику переховування від суду, особливо це стосується початкових етапів притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Також, суд враховує, що обвинувачений не має стійких соціальних зв`язків, є військовослужбовцем, самовільно залишив військову частину, що встановлено в ухвалі слідчого судді про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою від 26.03.2025.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, враховуючи тяжкість покарання, відсутність стійких соціальних зв`язків, самовільне залишення військової частини під час воєнного стану, суд дійшов висновку, що існує певна ймовірність того, що ОСОБА_4 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій, що свідчить про те, що ризик, передбачений пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України на теперішній час не зменшився.

Ризик, передбачений пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України також не зменшився. Судом ще не допитані потерпіла та свідки у кримінальному провадженні. Обвинуваченій можуть бути відомі місця проживання вказаних осіб, а отже він має можливість незаконно впливати на них з метою спонукання їх до відмови від давання показань.

Обвинувачений є військовослужбовцем, самовільно залишив військову частину, у зв`язку з чим знятий з усіх видів забезпечення, що свідчить про відсутність у нього доходів, є не судимою особою, проте обвинувачується у вчиненні злочину під час розгляду щодо нього кримінального провадження за аналогічний злочин Вознесенівським районним судом міста Запоріжжя, що свідчить про те, що не зменшився ризик того, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення, передбачений пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України, для забезпечення свого існування.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, є обґрунтовані підстави для продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою.

Відповідно до пункту 79 рішення в справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

На думку суду конкретним суспільним інтересом, який превалює над принципом поваги до свободи особистості є забезпечення конституційних засад спрямованих на захист права власності.

Відповідно до частини третьої статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «c» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою (див. справи «Яблонський проти Польщі» (Jablonski v. Poland), № 33492/96 п. 80, від 21 грудня 2000 року, «І.А. проти Франції» (I.A. v. France), № 28213/95, п. 102, Reports of Judgments and Decisions 1998-VII, «Єлоєв проти України», № 17283/02, п. 60, від 6 листопада 2008 року).

Суд вважає, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені статтею 176 КПК України не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із частини п`ятої статті 194 КПК України, зокрема, його належну поведінку.

При цьому суд відхиляє аргументи захисника про те, що мати обвинуваченого після перенесення хірургічного втручання потребує сторонньої допомоги, оскільки надані нею медичні документи не містять такої інформації.

За таких обставин клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою необхідно задовольнити та відмовити у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу.

Оскільки на даний час у справі триває судовий розгляд, який, зважаючи на категорію і складність справи, потребує значного проміжку часу для його закінчення, суд вважає за необхідне продовжити строк запобіжного заходу обвинуваченому на 60 діб.

Керуючись статтями 176 - 178, 183, 196, 197, 199, 314, 315, 372, 376 КПК України, суд

постановив:

клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому, строк тримання під вартою на 60 діб.

У задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу відмовити.

Термін дії ухвали закінчується 18 липня 2025 року о 14.00 годині.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію ухвали негайно вручити учасникам кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Повна ухвала складена 21 травня 2025 року.

Суддя ОСОБА_1