Справа № 130/705/25
Провадження №11-кп/801/584/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000008, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 11 січня 2025 року за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Тиврівського відділу Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_8 на вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 14 березня 2025 року по обвинуваченню

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Потоки Жмеринського району Вінницької області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, невійськовозобов`язаного, неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 14 січня 2025 року Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 162 КК України до 2 років обмеження волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України,

у с т а н о в и в :

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 14 березня 2025 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України та призначено покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та попереднім вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 14 січня 2025 року, призначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк два (два) роки 2 (два) місяці.

Ухвалено початок строку відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з дня прибуття та постановки на облік у виправному центрі.

За обставин встановлених судом та детально викладених у вироку суду, ОСОБА_9 визнано винуватим у тому, що він 07 січня 2025 року приблизно о 23 год 00 хв, перебуваючи на АДРЕСА_2 , з метою протиправного проникнення до будинку АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_10 , шляхом вільного доступу пройшов на неогороджену територію указаного домоволодіння та підійшовши до одного з вікон будинку, шляхом зняття шибки з вікна, проник всередину будинку, чим порушив конституційне право потерпілого на недоторканість житла.

Дії ОСОБА_9 суд кваліфікував за ч. 1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до житла.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні прокурор Тиврівського відділу Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_8 просить змінити вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 14 березня 2025 року в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Просить призначити ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 162 КК України покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_9 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 14 січня 2025 року у виді 2 (двох) років 2 (двох) місяців обмеження волі.

У решті вирок залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

призначаючи покарання, суд мав керуватись вимогами ст. 691 КК України та призначити обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, розмір якого не перевищував би двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого його виду, передбаченого санкцією статті, тобто не більше як 2 роки обмеження волі.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, та просив її задовольнити.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 не заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора, оскільки такі зміни вироку не погіршують становище обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_9 та потерпілий ОСОБА_10 будучи належним чином повідомленими про день, час та місце апеляційного розгляду в судове засідання не з`явилися, заяв про поважність причин неприбуття до суду не подали.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК указані обставини не перешкоджають проведенню апеляційного розгляду.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З оскаржуваного вироку слідує, що суд першої інстанції, відповідно до положень ст. 382 КПК України, розглянув обвинувальний акт щодо ОСОБА_9 у спрощеному провадженні без виклику учасників судового провадження. При цьому в матеріалах кримінального провадження міститься заява про те, що обвинувачений ОСОБА_9 в присутності захисника ОСОБА_7 надав письмову заяву, відповідно до якої він беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, погодився з встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженнями права апеляційного оскарження вироку суду та погодився з розглядом обвинувального акта судом у спрощеному провадженні без проведення судового засідання.

Доводи апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів вважає обґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 роз`яснено, що, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною першою ст. 65 КК України встановлено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 691 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 6-2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» покарання не повинно перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК. Однак визначення покарання з дотриманням правил цієї норми закону можливе лише за наявності обставин, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 66 КК (з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину; добровільне відшкодування або усунення заподіяної шкоди), а також при визнанні підсудним своєї вини та відсутності обставин, що обтяжують покарання. Водночас, добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди не враховується (відсутність цієї ознаки не є перешкодою для застосування спеціальних правил призначення покарання) тоді, коли такі збитки або шкоду не заподіяно.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд першої інстанції, на виконання приписів указаних норм кримінального закону та положень судової практики, урахував:

характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком;

характеристику особи обвинуваченого, який свою вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченому ч. 1 ст. 162 КК України, визнав у повному обсязі, позитивно характеризується, раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває;

обставини, що пом`якшують покарання у виді щирого каяття та активного сприяння розкриттю кримінального проступку;

відсутність обставин, що обтяжують покарання та матеріальної шкоди унаслідок кримінального проступку.

Ураховуючи конкретні обставини справи, особу обвинуваченого , положення ст. ст. 50, 65 КК України суд першої інстанції обґрунтовано призначив покарання обвинуваченому ОСОБА_9 у виді обмеження волі, проте невірно визначив його розмір, оскільки при обранні міри покарання мав застосувати положення ст. 691 КК України та призначити покарання, яке не перевищує двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання.

Санкція ч. 1 ст. 162 КК України передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років.

Відтак, згідно зі ст. 691 КК України, максимальне покарання за ч. 1 ст. 162 КК України не може перевищувати двох років обмеження волі.

Водночас суд першої інстанції, усупереч указаним вимогам закону, призначив обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі строком два роки один місяць, що перевищує дві третини максимального строку.

Пунктами 1, 4 ч. 1 ст. 408 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Відповідно до ч. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Отже, ухвалюючи вирок та призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд першої інстанції не застосував закон України про кримінальну відповідальність, який підлягав застосуванню (ст. 691 КК України), що, відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 408 КПК України, п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 1 ст. 413 КПК України, є підставою для зміни вироку в апеляційному порядку.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції змінити в частині призначення покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 409, 413 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Тиврівського відділу Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 14 березня 2025 року щодо ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 162 КК України змінити в частині призначення покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч. 1 ст. 162 КК України до 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_9 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 14 січня 2025 року у виді 2 (двох) років 2 (двох) місяців обмеження волі.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4