08.09.2025 Справа № 756/9617/19
О К Р Е М А Д У М К А
Ухвалою колегії суддів Оболонського районного суду м.Києва від 04.09.2025 частково задоволено заяву ОСОБА_1 про відвід головуючого судді ОСОБА_2 та членів колегії - суддів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 і відведено головуючого від розгляду справи за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Оболонського районного суду м.Києва від 19.09.2011.
Відповідно до ст.375 КПК України, судове рішення ухвалюється простою більшістю голосів суддів, що входять до складу суду.
Якщо рішення ухвалюється в нарадчій кімнаті, відповідні питання вирішуються за результатами наради суддів шляхом голосування, від якого не має права утримуватися ніхто з суддів. Головуючий голосує останнім. У разі ухвалення судового рішення в нарадчій кімнаті його підписують усі судді.
Кожен суддя з колегії суддів має право викласти письмово окрему думку, яка не оголошується в судовому засіданні, а приєднується до матеріалів провадження і є відкритою для ознайомлення.
З зазначеним вище рішенням колегії я не погоджуюсь в частині відводу головуючого судді ОСОБА_2 , у зв`язку з чим, користуючись своїм правом, передбаченим ст.375 КПК України, викладаю свою окрему думку.
Так, вироком Оболонського районного суду м.Києва від 19.09.2011 у справі №1-50/2011 ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 368 КК України (в редакції від 05.04.2001 року), ч. 2 ст. 368 КК України (в редакції від 05.04.2001 року), ч. 2 ст. 376 КК України, ч. 2 ст. 383 КК України, та з застосуванням ст. 70 КК України за сукупністю злочинів йому було призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посаду судді та посади, пов`язані з виконанням організаційно - розпорядчих функцій в державних установах строком на 3 роки, з конфіскацією всього майна, що перебувало у його власності.
18.07.2019 до Оболонського районного суду м. Києва від ОСОБА_1 надійшла заява про перегляд за нововиявленими обставинами цього вироку.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 09.11.2022 цю заяву залишено без задоволення. Ухвалою Київського апеляційного суду від 13.12.2023 судове рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 22.10.2024 зазначені судові рішення щодо перегляду за нововиявленими обставинами вироку Оболонського районного суду м. Києва від 19 вересня 2011 року щодо ОСОБА_1 скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції.
В судовому засіданні 08.04.2025 головуючим суддею ОСОБА_2 оголошено заяву про самовідвід, в якій він зазначає, що визначення складу колегії в порядку ч. 11 ст. 35 КПК України, з урахуванням дати надходження заяви ОСОБА_5 та положень процесуального закону, який діяв на той час, є неприйнятним та може вказувати на незаконність складу суду, оскільки колегія суддів для розгляду заяви ОСОБА_5 підлягала визначенню на підставі ч. 3 ст. 35 КПК України в редакції Закону N? 4651-VI від 13.04.2012. З цих підстав та посилаючись на положення п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України вважає, що він не може брати участь у кримінальному провадженні, за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Ухвалою колегії суддів від 08.04.2025 було відмовлено у задоволенні заяви головуючого про самовідвід. Не погоджуючись з думкою колег, головуючим викладено окрему думку щодо цього процесуального питання.
У судовому засіданні 04.09.2025 ОСОБА_1 заявлено відвід головуючому та членам колегії. При цьому, заява про відвід головуючого судді мотивована тим, що особисте переконання головуючого судді ОСОБА_6 стосовно незаконності визначення складу колегії в порядку ч. 11 ст. 35 КПК України та того, що рішення Верховного Суду від 22.10.2024 р. вже фактично виконано, викликає сумнів у його безсторонності за суб?єктивним критерієм і прямо суперечить постанові Верховного Суду та вимогам закону. Крім того, вважає, що роз?яснення головуючим суддею ОСОБА_7 йому прав засудженого в цій справі також викликає сумнів у його безсторонності, оскільки судом не розглянуто клопотання щодо визначення процесуального статусу ОСОБА_1 у цьому провадженні, а головуючий суддя ОСОБА_8 всупереч своїм попереднім роз?ясненням одноособово без з?ясування думки інших учасників справи та інших суддів колегії визначив його процесуальний статус в даній справі, як засудженого. Зазначає, що він не є засудженим у справі, яка розглядається в цей час, оскільки є засудженим у справі №1-50/2011. Вважає, що головуючий суддя ОСОБА_8 , визначивши одноособово мій статус в даній справі, як засудженого, вніс ще більшу плутанину у розгляд даної справи, чим позбавив його реальної можливості захищати свої права в процесі розгляду заяви про нововиявлені обставини в основній справі (N? 1-50/2011). Відповідно, головуючий суддя ОСОБА_8 , вчинив дії, які викликають у нього обґрунтовані причини побоюватися, що цей суддя є небезсторонній.
Згідно з ч.1 ст.80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, дізнавач, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.
Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні
1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;
2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;
3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;
4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;
5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.
За приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характер або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Наявність безсторонності суду відповідно до п.1 ст.6 Конвенції повинна визначатись за суб`єктивними та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Об`єктивний критерій безсторонності означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (Рішення ЄСПЛ від 09.11.2006 року в справі «Білуха проти України» (Biluha v. Ukraine), п.49).
Правосуддя повинно не тільки чинитись, повинно бути також видно, що воно чиниться. Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (Рішення ЄСПЛ від 09.11.2006 року в справі «Білуха проти України», (Biluha v. Ukraine), п.53).
В рекомендація Комітету Міністрів Ради Європи від 17.11.2010 року у пункті 11 щодо зовнішньої незалежності суддів зазначено, що зовнішня незалежність не є прерогативою чи привілеєм, наданим для задоволення власних інтересів суддів. Вона надається в інтересах верховенства права та осіб, які домагаються та очікують неупередженого правосуддя. Незалежність суддів слід розуміти як гарантію свободи, поваги до прав людини та неупередженого застосування права. Неупередженість та незалежність суддів є необхідними для гарантування рівності сторін перед судом.
При розгляді заяви головуючого про самовідвід більшістю членів колегії було проголосовано за відмову у задоволенні заявленого самовідводу і у судовому рішенні надано оцінку доводам головуючого щодо незаконності визначення колегії суддів і враховуючи висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 22.10.2024 висновано, що обставини, на які посилається головуючий, не викликають сумнів у його неупередженості. Склад суду для розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд вироку щодо нього за нововиявленими обставинами сформовано у відповідності до положень ст.35 КПК України.
Ця ухвала є остаточною і не підлягає оскарженню.
Конституцією України закріплено принцип обов`язковості судових рішень (ст.129-1)
Відповідно до ст.533 КПК України, вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.
На мою думку, після вирішення колегією питання щодо безпідставності заявленого самовідводу, подальший розгляд справи мав відбуватись у складі цієї ж колегії. Незгода з прийнятим рішенням могла бути відображена лише у окремій думці, яка і була складена головуючим.
Сама суть окремої думки - це виклад обставин, нормативно-правового обґрунтування, думок та висновків на підтвердження своєї позиції з певного правового питання.
У своїй окремій думці до ухвали суду від 08.04.2025 головуючий суддя ОСОБА_2 повторив зміст оголошеної ним заяви про самовідвід, яка розглянута судом.
Суддя, який виклав окрему думку з приводу певного процесуального рішення, не зобов`язаний погоджуватись з ним. Наявність у такого судді іншої правової позиції з приводу процесуального питання, вирішеного колегією суддів, не може викликати будь-яких сумнівів у його подальшій безсторонності ні за суб`єктивним, ні за об`єктивним критерієм.
З моєї точки зору, підстави для відводу головуючого судді ОСОБА_2 були відсутні і суд мав прийняти рішення про відмову у задоволенні заяви про відвід і продовжити розгляд справи у складі суду, сформованому у відповідності до ст.35 КПК України, з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 22.10.2024.
В решті заява ОСОБА_1 про відвід головуючого судді ОСОБА_2 (щодо роз`яснення його прав як засудженому у провадженні, в якому відсутній вирок про це) і в частині відводу іншим членам колегії, на мою думку, є незгодою з процесуальними рішеннями суду, що не може бути підставою для відводу, оскільки процесуальні дії та постановлені судом рішення перевіряються в порядку, визначеному процесуальним законом.
Суддя: ОСОБА_9