Справа № 459/1192/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/426/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою представника цивільного позивача ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 13 березня 2025 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Червоноград Львівської області, українця, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 30.12.2013 року Галицьким районним судом м. Львова за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України на 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком два роки, 26.09.2024 року Залізничним районним судом м. Львова за ч. 3 ст. 289, 71 КК України на вісім років позбавлення волі з конфіскацією усього майна,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

оскарженим вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з конфіскацією усього майна, що належить йому на праві власності.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 26.09.2024 року, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 8 (восьми) років 1 (одного) місяця позбавлення волі з конфіскацією усього майна, що належить йому на праві власності, зараховано у строк покарання частково відбуте покарання за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 26.09.2024 року, за яким зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 08.01.2024 року до набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року зараховано ОСОБА_8 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 16.03.2018 року по 25.05.2018 року.

Цивільний позов ОСОБА_11 - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_8 , на користь ОСОБА_11 654 774 (шістсот п`ятдесят чотири тисячі сімсот сімдесят чотири) грн. 39 коп. завданої матеріальної шкоди.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_12 відмовлено.

Вирішено питання судових витрат, застави, запобіжного заходу.

Згідно вироку суду, ОСОБА_8 в серпні 2015 року, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, маючи на меті здійснення незаконного заволодіння транспортним засобом марки «MERCEDES-BENZ 311 CDI» р.н. НОМЕР_1 , шляхом зловживання довірою, під час розмови із ОСОБА_13 , який був з ним знайомий з 2011 року, повідомив, що йому потрібно на деякий час покористуватись вказаним транспортним засобом, який на підставі довіреності перебував у правомірному користуванні його дружини ОСОБА_12 на підставі довіреності НАА 101067 від 23.05.2014 року та згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належав ОСОБА_11 .

В подальшому, ОСОБА_12 на виконання досягнутих домовленостей між ОСОБА_13 та ОСОБА_8 , довіряючи ОСОБА_8 , та будучи в помилковій впевненості в добросовісності його дій, передала своєму чоловіку ключі та свідоцтво про реєстрацію автомобіля марки «MERCEDES-BENZ 311 CDI» р.н. НОМЕР_1 з метою подальшої їх передачі ОСОБА_8 .

Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_8 , не маючи на меті виконувати зазначену усну домовленість про повернення отриманого автомобіля після тимчасового користування ним, діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, 15.08.2015 року, перебуваючи неподалік будинку № 12 по вул. Шухевича в місті Червонограді Львівської області, отримав ключі та свідоцтво про реєстрацію автомобіля марки «MERCEDES-BENZ 311 CDI» р.н. НОМЕР_1 від ОСОБА_13 , сів за кермо вказаного автомобіля, та, маючи можливість вільно керувати транспортним засобом і здійснювати рух на ньому, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись незаконно здобутим автомобілем на власний розсуд, а саме, відчужив його ОСОБА_14 , завдавши своїми діями ОСОБА_11 та ОСОБА_12 матеріальної шкоди на суму 238 294 грн., яка перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян більше, ніж у 250 разів.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 3 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненому повторно, що завдало великої матеріальної шкоди (на час вчинення кримінального правопорушення).

На вказаний вирок представник цивільного позивача ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок Залізничного районного суду м. Львова від 13 березня 2025 року в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_12 до ОСОБА_8 про відшкодування шкоди змінити.

Цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_8 про відшкодування шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 715 583.77 гривень, з яких 378 435 гривень - завдані збитки; 270 920,01 гривень - інфляційні втрати; 66 228,76 гривень - 3% річних.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_12 в період 2015-2018 років понесла збитки, і обов`язок щодо їх відшкодування ОСОБА_8 не виконано, а відтак, позивач має право на відшкодування завданих їй збитків за рахунок обвинуваченого.

Вказані обставини є вже встановлені рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 12 квітня 2018 року по справі № 459/3166/17 за позовом ФОП ОСОБА_12 до ОСОБА_8 про відшкодування шкоди, яким позовні вимоги були задоволені частково, в частині сплачених на той момент коштів на виконання умов договору позики автомобіля від 24.10.2015 укладеного з ОСОБА_15 (рішення суду наявне в Єдиному Державному реєстрі судових рішень).

Сторона відповідача посилалася на вказане судове рішення під час розгляду справи в суді першої інстанції. Так, до пояснень в порядку ст.43 ЦПК України представника цивільного відповідача від 04.02.2025 було долучено лист Червоноградського ВДВС у Червоноградському районі Львівської області ЗМУМЮ №4/61674 від 22.10.2024, в якому зазначається про перебування на виконанні АСВП №56739779 з примусового виконання виконавчого листа №459/3166/17, виданого 16.05.2018 Червоноградським міським судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_8 на користь ФОП ОСОБА_12 27095 гривень відшкодування завданої майнової шкоди.

Однак, суд першої інстанції на зазначене рішення суду уваги не звернув, а відтак прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення цивільного позову ОСОБА_16 про стягнення збитків.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_12 в період 2015-2018 років понесла витрати на суму 378 435 гривень, і обов`язок щодо їх відшкодування ОСОБА_8 не виконано.

Відтак, у відповідності до ч. 2 ст.6 25 ЦК України, ОСОБА_8 зобов`язаний сплатити суму боргу в розмірі 378 435 гривень з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, що становить 270 920,01 гривень (розрахунок наведено у заяві про збільшення позовних вимог від 07.11.2024), а також три проценти річних від простроченої суми, що становить 66 228,76 гривень (розрахунок наведено у заяві про збільшення позовних вимог від 07.11.2024), а всього разом 715 583,77 гривень.

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_12 та її представник апелянт ОСОБА_7 не прибула, про розгляд справи належно повідомлені. 11 серпня 2025 року на адресу Львівського апеляційного суду ОСОБА_12 подала заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій просила апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі.

Окрім того, у судове засідання апеляційного суду ОСОБА_8 не прибув, про причини неявки не повідомив, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, адвоката ОСОБА_10 просив проводити розгляд справи у відсутності обвинуваченого, оскільки він перебуває на службі в ЗС України.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна особа має право на справедливий суд.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З урахуванням ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що неявка апелянта та обвинуваченого не перешкоджає проведенню розгляду апеляційної скарги у їх відсутності.

Заслухавши доповідь головуючого, виступ прокурора на заперечення апеляційної скарги, пояснення захисника обвинуваченого, який заперечив проти апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_8 дотримано.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі представника цивільного позивача не оспорюються, тому апеляційним судом не перевіряються.

Колегією суддів встановлено з матеріалів справи, ФОП « ОСОБА_12 » подала позов про відшкодування шкоди, який в подальшому уточнювався позивачем та їх представником.

В обґрунтування підстави для задоволення цивільного позову в частині стягнення збитків на користь ОСОБА_12 , остання посилалася на те, що транспортний засіб, яким незаконно заволодів обвинувачений, був у неї у безоплатному користуванні на підставі довіреності від 23.05.2014 року, виданої ОСОБА_11 ФОП « ОСОБА_12 » використовувало цей автомобіль при транспортуванні м`яса. У зв`язку із вчиненням ОСОБА_8 даного кримінального правопорушення, вона була змушена взяти транспортний засіб в оренду, відповідно розмір шкоди складає 715 583,77 грн., з яких 378 435 грн. - завдані збитки, 270 920,01 грн. - інфляційні витрати, 66 228,76 грн.- 3% річних.

Колегією суддів встановлено, що 23.05.2014 року ОСОБА_11 видав довіреність ОСОБА_12 та уповноважив таку продати даний транспортний засіб, а також на період цієї довіреності керувати даним автомобілем.

Згідно Договору позики від 24.10.2015 року, ФОП « ОСОБА_12 » уклала договір з ОСОБА_15 з щомісячною оплатою в сумі 15 000 грн. для здійснення підприємницької діяльності.

Оцінивши надані докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем здійснено розрахунок суми такої шкоди виключно на тому, що нею було витрачено кошти на позику автомобіля для здійснення підприємницької діяльності. Разом із тим, як вбачається з довіреності, виданої ОСОБА_11 , такою було уповноважено ОСОБА_12 на продаж даного автомобіля та на період дії довіреності на керування ним. Жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_11 було надано автомобіль ОСОБА_12 для підприємницької діяльності, судом першої та апеляційної інстанції не встановлено, як і не встановлено платного користування даним автомобілем, а тому позика транспортного засобу в ОСОБА_15 для здійснення підприємницької діяльності немає жодного зв`язку із заподіянням шкоди ОСОБА_12 внаслідок заволодіння транспортним засобом ОСОБА_11 .

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність відмови у задоволенні цивільного позову ОСОБА_12 ..

Доводи апеляційної скарги щодо завдання збитків ОСОБА_12 унаслідок дій ОСОБА_8 та невиконання ним обов`язку з їх відшкодування є безпідставними, оскільки зазначені обставини вже були предметом розгляду у справі № 459/3166/17. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 12 квітня 2018 року, яке набрало законної сили та має преюдиційне значення (ст. 61 ЦПК України), позов було задоволено частково. Таким чином, повторне посилання на ці обставини не може братися судом апеляційної інстанції до уваги.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі представника цивільного позивача не можуть бути визнані достатніми підставами для скасування вироку суду, так як є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника цивільного позивача ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 не підлягає до задоволення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування норм кримінального закону, що могли б бути підставами для скасування вироку суду першої інстанції, не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

вирок Залізничного районного суду м. Львова від 13 березня 2025 року щодо ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 289 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу представника цивільного позивача ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Касаційна скарга на рішення суду може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4