КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 07 березня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 07.03.2025 відмовлено в задоволенні клопотання слідчого ГСУ СБ України ОСОБА_8 , погодженого прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту із покладенням на нього наступних обов`язків:

- не залишати житло за адресою - АДРЕСА_1 , у період з 22.00 год. по 06.00 год. наступної доби (за виключенням випадків необхідності отримання невідкладної медичної допомоги та прибуття до укриття/бомбосховища, обумовленого сиреною та/або повідомленням «Повітряна тривога»);

- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю, суд про зміну місця проживання та/або роботи (в залежності від стадії кримінального провадження);

- утримуватись від спілкування зі свідками та іншими підозрюваними у цьому кримінальному провадженні;

____________________________________________________________________________

Справа № 761/9468/25 Слідчий суддя - ОСОБА_9

Апеляційне провадження № 11-сс/824/2728/2025 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

- здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Строк дії ухвали визначено по 06.05.2025 року включно.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, у межах строку досудового розслідування.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що слідчий суддя при розгляді клопотання дійшов висновку про законність та обгрунтованість підозри ОСОБА_6 та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, проте безпідставно застосував запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який є недостатнім для запобігання спробам підозрюваного вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

ОСОБА_6 , усвідомлюючи тяжкість та суворість покарання, в разі застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, може ухилятися від органу досудового розслідування та суду, змінити місце проживання шляхом виїзду за кордон або на тимчасово непідконтрольну територію України, маючи стійкі стосунки з особами на окупованій території, а також вже налагоджену з окупаційною владою держави-агресора РФ взаємодію.

Не перебуваючи під вартою, підозрюваний може знищити або сховати матеріальні об`єкти та документи, які мають істотне значення для встановлення обставин злочинів; впливати на свідків та координувати їхні дії щодо приховування слідів вчинення кримінального правопорушення та надання спотворених показів; може продовжити вчиняти злочинні дії.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи прокурора ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, думку підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Служби безпеки України, за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000750 від 20.08.2024, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Згідно даних клопотання, органом досудового розслідування встановлено, щоорганізована група у складі ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , з метою завдання шкоди Україні шляхом реалізації і підтримки рішень та дій держави-агресора та окупаційної адміністрації держави-агресора, та передачі матеріальних ресурсів представникам держави-агресора та її окупаційній адміністрації, згідно розподілених функцій та ролей по напрямкам фунціоналу в структурі ТОВ «МАК» «МОНОПОЛІЯ», «ООО НОВОСТРОЙ КРЬІМ», вчинили дії, спрямовані на реалізацію і підтримку рішень та дій держави-агресора та окупаційної адміністрації держави-агресора, передачу матеріальних ресурсів підприємствам представникам держави-агресора та її окупаційній адміністрації, що полягає у реалізації, постачанні матеріальних цінностей на загальну суму 1 299 162 російських рублів 30 копійок.

Згідно даних долученого до клопотання протоколу затримання від 06.03.2025, цього ж дня о 15 год. 56 хв. ОСОБА_6 затримано згідно ст. 208, п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України.

06.03.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні громадянином України у складі організованої групи умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництво), окупаційній адміністрації держави-агресора, з метою завдання шкоди Україні шляхом реалізації і підтримки рішень та дій держави-агресора та окупаційної адміністрації держави-агресора, передачі матеріальних ресурсів представникам держави-агресора та її окупаційній адміністрації, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України.

07.03.2025 слідчий ГСУ СБ України ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , про застосування од підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення застави.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 07.03.2025 відмовлено в задоволенні клопотання слідчого та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту із покладенням на нього наступних обов`язків:

- не залишати житло за адресою - АДРЕСА_1 , у період з 22.00 год. по 06.00 год. наступної доби (за виключенням випадків необхідності отримання невідкладної медичної допомоги та прибуття до укриття/бомбосховища, обумовленого сиреною та/або повідомленням «Повітряна тривога»);

- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю, суд про зміну місця проживання та/або роботи (в залежності від стадії кримінального провадження);

- утримуватись від спілкування зі свідками та іншими підозрюваними у цьому кримінальному провадженні;

- здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Строк дії ухвали визначено по 06.05.2025 року включно.

З таким висновком колегія суддів погодитись не може, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно пунктів 57-59 рішення Європейського суду з прав людини «Корнійчук проти України» від 30.01.2018, суд нагадує, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки воно коротке, має бути переконливо продемонстроване органами влади. Обов`язок посадової особи, яка відправляє правосуддя, надавати відповідні та достатні підстави затримання - на додаток до наявності обґрунтованої підозри - покладається на неї з моменту ухвалення першого рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, тобто «негайно» після затримання (див. рішення у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» [ВП] (Buzadji v. the Republic of Moldova [GC]), заява № 23755/07, пункти 87 та 102, ЄСПЛ 2016 (витяги)). Більше того, вирішуючи питання про звільнення або подальше тримання особи під вартою, органи влади зобов`язані розглянути альтернативні заходи забезпечення її явки до суду (див. рішення у справі «Ідалов проти Росії» [ВП] (Idalov v. Russia [GC]), заява № 5826/03, пункт 140, від 22 травня 2012 року).

До обґрунтувань, які відповідно до практики Суду вважаються «відповідними» та «достатніми» доводами, входять такі підстави, як небезпека переховування від слідства, ризик чинення тиску на свідків або фальсифікації доказів, ризик змови, ризик повторного вчинення злочину, ризик спричинення порушення громадського порядку, а також необхідність захисту затриманого (див. рішення у справі «Ара Арутюнян проти Вірменії» (Ara Harutyunyan v. Armenia), заява № 629/11, пункт 50, від 20 жовтня 2016 року, з подальшими посиланнями).

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Перевіряючи доводи та обставини, на які посилався слідчий у клопотанні, слідчим суддею з`ясовано, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

На основі наданих органом досудового розслідування матеріалів, які обґрунтовують клопотання, колегія суддів встановила, що зазначені у клопотанні обставини підозри підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, з чим погоджується і колегія суддів.

Крім того, слідчим у клопотанні та прокурором в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, можливість підозрюваного ОСОБА_6 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, дійшовши висновку про існування у кримінальному провадження обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину та часткову доведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя не врахував вимоги ч. 6 ст. 176 КПК України, не в повній мірі оцінив порушення цінностей суспільства в даному кримінальному провадженні, не врахував тяжкість інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення та його наслідки, не співставив вказані обставини із реальною можливістю забезпечити запобіжним заходом у виді домашнього арешту впевненість у тому, що ОСОБА_6 не буде порушувати покладені на нього процесуальні обов`язки, унаслідок чого дійшов помилкового висновку про можливість застосування у даному кримінальному провадженні запобіжного заходу у виді домашнього арешту в нічний час доби.

Зокрема, при розгляді клопотання слідчий суддя не в повній мірі врахував вимоги ч. 6 ст. 176 КПК України, відповідно до якої, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

За таких обставин, слідчий суддя у порушення вимог закону застосував щодо підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту, застосування якого не передбачено вимогами чинного КПК України для категорії злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 .

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

У рішенні «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що національні судові органи повинні брати до уваги усі обставини справи, та зважати на наявність суспільного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, дійшовши висновку про відсутність підстав для застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя не в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального законодавства України, не співставив існуючі у справі ризики, характер та тяжкість кримінального правопорушення, його наслідки, унаслідок чого дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні клопотання слідчого та можливість застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту в нічний час доби.

Відтак, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що наведені у клопотанні обставини є та такими, що виправдовують необхідність застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що предметом апеляційного оскарження є ухвала слідчого судді, яка переглядається, виходячи з тих обставин кримінального провадження, які існували на день її постановлення. Колегія суддів вправі застосовувати запобіжний захід лише на підставі та в межах клопотання, поданого слідчим до суду першої інстанції, та не наділена повноваженнями вирішувати питання про застосування запобіжного заходу фактично на новий строк, який не був предметом розгляду слідчим суддею місцевого суду.

Як убачається з положень ст. 203 КПК України, ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Ураховуючи, що станом на день апеляційного розгляду оскаржувана ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07.03.2025 вичерпала свою дію 06.05.2025, оскільки саме до цієї дати було визначено строк її дії, то колегія суддів у даному випадку позбавлена процесуальної можливості прийняти рішення щодо скасування ухвали слідчого судді, яка вже виконана, та постановлення нової ухвали за клопотанням слідчого.

За таких обставин, ураховуючи обгрунтованість доводів апеляційної скарги прокурора, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, однак ухвала слідчого судді суду першої інстанції підлягає залишенню без змін у зв`язку із закінченням строку її дії.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 181, 193, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 задовольнити частково, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 07 березня 2025 року - залишити без змін у зв`язку із закінченням строку дії ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3