КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №752/36/25 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/5305/2025 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 13 серпня 2025 року в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13 серпня 2025 року, крім іншого, задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 на 60 днів, до 11 жовтня 2025 року включно.

Визначено обвинуваченому ОСОБА_6 як альтернативний запобіжний захід заставу - 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 400 грн.

У разі внесення застави зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_6 прибувати за кожною вимогою до суду та на підставі ст. 194 КПК України покласти на нього наступні обов`язки:

не відлучатися за межі Київської області без дозволу суду;

повідомляти суд про зміну місця проживання, роботи;

утриматися від позапроцесуального спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

носити електронний засіб контролю.

Строк дії обов`язків визначити до 11 жовтня 2025 року включно.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , не погодившись з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 13 серпня 2025 року у справі №752/36/25 - скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , застосувати до ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, або зменшити заставу до 300000,00 грн.

На обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає про те, що орган досудового розслідування жодним чином не обґрунтував у своєму клопотанні ризики, визначені п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Звертає увагу на те, що суворість покарання не може бути єдиним аргументом для того, щоб підтвердити ризик, визначений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, так само як і не може бути підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу.

Щодо ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК України, захисник зазначає про те, що даний ризик існує виключно на папері, слідчий та прокурор належним чином не обґрунтували, які саме докази можуть бути знищені, адже гр. ОСОБА_6 нічого незаконного не вчиняв, працював нічним водієм.

Крім того, що ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України зазначає про те, що оскільки його підзахисний раніше не судимий, під час судового розгляду заявив про свою невинуватість, та бажає довести свою невинуватість в установленому законом порядку, а тому ризик носить абстрактний характер і обґрунтовується виключно припущеннями сторони обвинувачення.

Крім того, зазначає, що слідчий у своєму клопотанні не довів у який спосіб ОСОБА_6 може перешкодити досудовому розслідуванню.

Разом з тим, захисник звертає увагу на те, що його підзахисний раніше не судимий, характеризується позитивно, працює (самозайнятий), має стабільний дохід, проживає на території Київської області.

Крім того, після зміни запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, ОСОБА_6 порушень не вчиняв, ухвалу слідчого судді виконував, характеризується позитивно, закордонний паспорт здав, неодноразово підтвердив свою належну процесуальну поведінку.

Захисник зазначає про те, що ОСОБА_6 потребує постійного лікування та оздоровчих процедур, які останній не має змоги отримати в умовах тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор». На переконання захисника, ненадання своєчасної медичної допомоги є своєрідним катуванням і жорстоким поводженням з особою, що суперечить вимогам ст.3 Європейської конвенції захисту прав людини та порушуються права ОСОБА_6 , передбачені ст.ст. 3, 27, 28, 29, 49 Конституції України.

Так, заявлені прокурором ризики ґрунтуються на припущеннях, обвинувачений безпідставно перебуває під вартою, тоді як його винуватість недоведена як і недоведена прокурором можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Зазначає про те, що на території слідчого ізолятору відсутнє бомбосховище на кількість осіб, які перебувають в його розташуванні; під час дії сигналу «повітряна тривога» ОСОБА_6 перебуває у камері і не переміщається до бомбосховища, що ставить під загрозу його життя і здоров`я.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Враховуючи, що сторонами не заявлено такого клопотання, яке б узгоджувалося з наведеним положенням ч. 4 ст. 422-1 КПК України щодо участі сторін кримінального провадження, розгляд даної апеляційної скарги здійснюється без участі сторін.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 306, ч. 1 ст. 303 КК України, три з яких відносяться до категорії особливо тяжких злочинів.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого, суд першої інстанції посилався на доведеність продовження існування заявлених прокурором ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та встановив, що відсутні підстави для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів.

Так, судом першої інстанції враховано початкову стадію судового провадження, коли у справі не розпочато з`ясування фактичних обставин кримінального провадження та перевірку їх доказами, не досліджено зібрані в межах кримінального провадження документи, не допитано свідків та самих обвинувачених.

За результатами розгляду суд дійшов висновку, що на цей час ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які були враховані під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу, не зменшились. Таким чином, з огляду на стадію кримінального провадження, ступінь участі та роль обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, які ставляться їм у провину, застосування в тому числі ОСОБА_6 , більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, на даний час буде недостатнім для запобігання вищевказаним ризикам, не забезпечить дієвості кримінального провадження та належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Таким чином, доводи захисника за змістом апеляційної скарги про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, є безпідставними, оскільки колегія суддів першої інстанції прийняла рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Зважаючи на наведене, підстав вважати, що менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим належної процесуальної поведінки, колегія суддів не вбачає.

Посилання адвоката ОСОБА_7 про те, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, характеризується позитивно, працює, має стабільний дохід, проживає на території Київської області та після зміни запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, ОСОБА_6 порушень не вчиняв, ухвалу слідчого судді виконував, характеризується позитивно, закордонний паспорт здав, неодноразово підтвердив свою належну процесуальну поведінку, не можуть слугувати підтвердженням його належної процесуальної поведінки та відсутності ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_6 потребує постійного лікування та оздоровчих процедур, які останній не має змоги отримати в умовах тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» - документально не підтверджені, оскільки надані суду матеріали не містять відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у тому числі за станом здоров`я. Більш того, стороною захисту не надано відомостей про те, що наявні у ОСОБА_6 захворювання відносяться до переліку хвороб, які несумісні із триманням останнього під вартою.

Більш того, апеляційний суд звертає увагу, що за ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

З огляду на викладене, обвинувачений ОСОБА_6 в умовах перебування у слідчому ізоляторі має можливість отримати належне медичне обслуговування та пройти всі необхідні обстеження, у тому числі використовуючи з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я.

Щодо доводів захисника про те, що на території слідчого ізолятору відсутнє бомбосховище на кількість осіб, які перебувають в його розташуванні, тому під час дії сигналу «повітряна тривога» ОСОБА_6 перебуває у камері і не переміщається до бомбосховища, що ставить під загрозу його життя і здоров`я, колегія суддів зазначає наступне.

Питання безпеки осіб, які тримаються під вартою не належить до повноважень суду будь-якої інстанції, а підлягає відповідному нормативному регулюванню шляхом прийняття законів, постанов, що є прерогативою законодавчої та виконавчої гілок влади. Адже варто розрізняти повноваження щодо нормотворення, які належать саме законодавчому органу, та повноваження щодо правозастосування, що реалізуються судовими органами в процесі здійснення правосуддя. Разом з цим, не переміщення обвинуваченого до укриттів та бомбосховищ на території ДУ «Київського слідчого ізолятора» не може бути безумовною підставою для обрання обвинуваченому іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

На думку колегії суддів клопотання прокурора є вмотивованим, а суд першої інстанції достатньо врахував всі обставини, надав їм правильну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про неможливість на даний час застосування до обвинуваченого будь-якого іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи, що істотних порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не встановлено, колегія суддів за наслідками апеляційного розгляду, вважає за необхідне ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 13 серпня 2025 року в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4