Житомирський апеляційний суд
Справа №290/1271/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/545/25
Категорія ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

захисника : ОСОБА_7 ,

потерпілої: ОСОБА_8

прокурора: ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу прокурора Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_10 на вирок Романівського районного суду Житомирської області від 28 лютого 2025 року у кримінальному провадженні № 0000159 за ч.1 ст.135, ч. 2 ст. 286 КК України, яким засуджено

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Гвіздярня Романівського району Житомирської області, військовослужбовця, учасника бойових дій, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу статті 89 КК України,-

-за ч. 2 ст. 286 КК України - на 3 (три) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 (два) роки.

-за ч.1 ст.135 КК України- на 2 (два) роки позбавлення волі.

На підставі частини 1 статті 70 КК України, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим призначено ОСОБА_6 покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Згідно ст.ст. 75,76 КК України, звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 (два) роки та покладено обов`язки: - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи (служби).

Стягнуто з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, в сумі 15189 (п`ятнадцяти тисяч сто вісімдесят дев`ять) грн. 28 коп.

Питання про долю речових доказів вирішено в порядку 100 КПК України та в апеляційній скарзі не оскаржується.

Арешт, що згідно ухвал слідчого судді Чуднівського районного суду Житомирської області від 01 липня 2024 року накладений на зазначені речові докази скасовано.

встановив:

Як зазначено у вироку, ОСОБА_6 керуючи транспортним засобом зобов`язаний дотримуватись Правил дорожнього руху, що затвердженні постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 (далі Правила).

Відповідно до п. 2.1. а) Правил, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до п. 2.3. б) Правил, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно п. 2.10 у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди, не переміщати транспортний засіб і предмети , що мають причетність до пригоди, вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я, повідомити про порожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських.

Відповідно до п. 12.3 Правил «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».

Однак досудовим розслідуванням встановлено, що 25 травня 2024 року близько 01 години 00 хвилин, ОСОБА_6 керуючи автомобілем марки «ВАЗ» модель «2106» реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким перевозив пасажира ОСОБА_11 , вчинив кримінальні правопорушення за наступних обставин.

Так, рухаючись вказаним транспортним засобом по авто дорозі сполученням с. Ясногород - смт. Романів Житомирського району Житомирської області в напрямку смт. Романів, в порушення зазначених Правил дорожнього руху, не маючи права керувати транспортним засобом, проявив безпечність і неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не врахував дорожню обстановку та не вибрав в установлених межах безпечну швидкість руху керованого ним транспортного засобу, а разі потреби не зупинився, внаслідок чого на заокругленій ділянці дороги, водій ОСОБА_6 , втратив безпечне керування транспортним засобом, що спричинило виїзд за межі проїзної частини на праве узбіччя з подальшим зіткненням такого транспортного засобу зі стовбуром дерева.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді рани підборіддя, садна по задній поверхні правого плечового суглобу, двох синців по зовнішній поверхні правого плечового суглобу, синця правого ліктьового суглобу, перелому хірургічної та анатомічної шийок правої плечової кістки, двох синців по зовнішньо-боковій поверхні лівого плеча, садна грудної клітки, синця правого стегна, закритого перелому правого стегна в нижній третині, двох саден по передній поверхні правої гомілки, чисельних саден лівого стегна, синця по внутрішній поверхні лівого колінного суглобу, синця лівої підколінної ямки, крововиливу в м`які тканини між сьомим та восьмим між першим та другим ребрами праворуч, крововиливу в клітковину середостіння, крововиливу в корені легенів, в праву легеню, крововиливу в круглу зв`язку печінки, крововиливу в м`які тканини голови в правій тім`яній ділянці, крововиливу під м`які мозкові оболонки правої потиличної долі, крововиливу під м`які мозкові оболонки мозочку, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень від яких загинув на місці дорожньо-транспортної пригоди.

Окрім цього, одразу після скоєння дорожньо-транспортної пригоди, водій ОСОБА_6 діючи умисно, з метою приховування факту такої події та обставин її скоєння, в порушення Правил безпеки дорожнього руху усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, залишив без допомоги потерпілого ОСОБА_11 , який внаслідок отриманих тілесних ушкоджень перебував у небезпечному для життя стані і був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження, таким чином залишивши потерпілого у вказаному транспортному засобі без медичної допомоги з місця пригоди зник, при цьому маючи реальну можливість надати допомогу потерпілому.

Таким чином ОСОБА_6 , обвинувачується в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, та у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебувала у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів самозбереження через інший безпорадний стан, якщо той, хто залишив без допомоги мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 135 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду. Ухвалити новий вирок, яким визнати обвинуваченого ОСОБА_6 винним та призначити обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом на 2 роки.

За ч. 1 ст. 135 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом на 2 роки.

Не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого та відповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, вважає, що вирок суду є незаконним і необґрунтованим та підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Зазначає, що в результаті злочину вчиненого ОСОБА_6 , потерпілий ОСОБА_11 помер.

Крім того, позитивна характеристика ОСОБА_6 має формальний характер та жодним чином не зменшує суспільної небезпечності і правопорушень вчинених останнім (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові № 290/669/18 від 16.01.2019 - ч. 2 ст. 286 КК України).

На думку прокурора, суд, ухвалюючи вирок належним чином не оцінив і не врахував характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України, а саме те, що ОСОБА_6 керуючи технічно справним транспортним засобом порушив вимог пунктів 2.1. а), п. 2.3. б), п. 2.10, що знаходиться у причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, що спричинило смерть ОСОБА_11 і таке кримінальне правопорушення відповідно до положень ст. 12 КК України є тяжким.

Вважає, що суд першої інстанції залишив поза увагою та належним чином не проаналізував характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, його суспільну небезпеку.

Зауважує, що висновок суду про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання є помилковим і таким, що не ґрунтується на нормах закону

На думку прокурора у вироку суду не наведено будь-яких обґрунтувань про можливість виправлення ОСОБА_6 без реального відбування покарання.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, заперечення захисника, обвинуваченого, потерпілої на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Суд в мотивувальній частині вироку повинен вказати ті діяння обвинуваченого, за які засуджується особа та які знайшли своє підтвердження безпосередньо в ході судового розгляду, встановлені саме судом і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

Вирок суду першої інстанції у відношенні ОСОБА_6 не відповідає вказаним вимогам ст.ст. 370, 374 КПК України.

Колегія суддів зазначає, що визнавши ОСОБА_6 винним, суд першої інстанції обставин вчинення кримінального правопорушення не встановив та не виклав їх у вироку, зазначив, що «досудовим розслідуванням встановлено».

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що допущені судом першої інстанції вказані порушення засад кримінального провадження, які стосуються встановлення фактичних обставин кримінального провадження, відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України є істотними, тобто такими порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно з положеннями статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Із системного аналізу вимог закону України про кримінальну відповідальність слідує, що, крім вирішення питання про призначення певного виду та розміру покарання, суду потрібно встановити достатню підставу для звільнення від його відбування з випробуванням, при цьому належним чином вмотивувати таке рішення, дослідивши й оцінивши всі обставини, що мають значення для справи, та врахувати, що ст. 75 КК України застосовується лише в тому разі, коли для цього є умови та підстави.

Суд першої інстанції, ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_6 та приймаючи рішення про звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням, цих вимог закону не дотримався, належним чином не оцінив і не врахував характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України, а саме те, що ОСОБА_6 керуючи технічно справним транспортним засобом порушив вимог пунктів 2.1. а), п. 2.3. б), п. 2.10, що знаходиться у причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, що спричинило смерть ОСОБА_11 і таке кримінальне правопорушення відповідно до положень ст. 12 КК України є тяжким, а також і те, що він залишив у небезпеці потерпілого.

При цьому хоча по відношенню до наслідків вина ОСОБА_6 є необережною, проте об`єктом посягання являється здоров`я та життя іншої людини та наслідком вчинення якого є смерть ОСОБА_11 .

У вироку суду не наведено будь-яких обґрунтувань про можливість виправлення ОСОБА_6 без реального відбування покарання, а тому доводи прокурора про м`якість призначеного покарання є слушними.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно встановити фактичні обставини кримінального правопорушення, перевірити інші доводи апеляційної скарги прокурора та ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення у відповідності до приписів, передбачених ст. 370, 374 КПК України.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Романівського районного суду Житомирської області від 28 лютого 2025 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: