Справа № 359/4815/25
Провадження № 1-в/359/271/2025
Бориспільський міськрайонний суд Київської області
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 травня 2025 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , представника колонії ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції з ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» та ВКЗ, клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за вироком Київського апеляційного суду від 17.01.2023 року за ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 368 КК України, із застосуванням ч.5 ст. 72 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років з конфіскацією майна,

про зарахування судом строку відбутого покарання за вироком суду та усунення протиріч, які виникають при виконанні вироку, -

в с т а н о в и в:

24.04.2025 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 про зарахування судом строку відбутого покарання за вироком суду та усунення протиріч, які виникають при виконанні вироку.

У своєму клопотанні захисник просив зарахувати ОСОБА_6 в строк виконання покарання у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі, призначеного останньому відповідно до вироку Київського апеляційного суду від 17.01.2023 року - термін 5 (п`ять) років позбавлення волі, від відбування якого він був звільнений відповідно до ухвали Подільського районного суду м. Києва від 13.04.2016 року у справі № 758/4419/16-к. В обґрунтування зазначив, що виникла колізія (протиріччя) між двома судовими рішеннями, які набрали законної сили, а саме між: вироком Київського апеляційного суду від 17.01.2023 року у справі № 1-459/12, яким ОСОБА_6 засуджений до 8 (восьми) років позбавлення волі та ухвалою Подільського районного суду у м. Києві від 13.04.2016 року у справі № 758/4419/16-к, яким встановлено, що ОСОБА_6 відбув іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки і звільнено від відбування покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. Вважає, що фактично засуджений ОСОБА_6 двічі відбуває покарання за одне й те саме діяння - спочатку він відбув покарання з випробуванням за вироком Печерського районного суду м. Києва від 04.04.2013 року, а в даний час він відбуває нове покарання зате саме діяння за вироком Київського апеляційного суду від 17.01.2023 року. Тож, відповідно до статей 24, 61 Конституції України та частини четвертої статті 70 КК України засуджений ОСОБА_6 під час виконання покарання, призначеного йому вироком Київського апеляційного суду від 17.01.2023 року у справі № 1-459/12 має право на зарахування покарання фактично відбутого ним за вироком Печерського районного суду м. Києва від 04.04.2013 р. у справі № 1-459/12.

Захисник в судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити.

Засуджений в судовому засіданні підтримав клопотання свого захисника та просив задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 .

Представник колонії в судовому засіданні, просив відмовити в задоволенні поданого захисником клопотання.

Суд, заслухавши сторони судового процесу, дослідивши матеріали особової справи засудженого, вважає, що клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно пункту 14 частини 1статті 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною 2 статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Відповідно до положень пункту 1 частини 2 статті 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, у разі необхідності вирішення питань, передбачених п. 14 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Вироком Печерського районного суду м. Києва від 04.04.2013 року у справі № 1-459/12 ОСОБА_6 був засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 368-2 КК України (пособництво у замаху на незаконне збагачення) до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років та на підставі ст. 75 КК України був звільнений від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 3 (три) роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Апеляційний суд м. Києва ухвалою від 26 грудня 2013 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишив без змін.

Ухвалою від 19 лютого 2015 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалу апеляційного суду від 26 грудня 2013 року скасував, a справу направив на новий апеляційний розгляд.

Апеляційний суд м. Києва 12 липня 2018 року ухвалив новий вирок, яким вирок Печерського районного суду м. Києва від 04.04.2013 року в частині кваліфікації дій призначення покарання скасував і визнав винуватим та засудив ОСОБА_6 за частиною п`ятою статті 27, частиною четвертою статті 368 КК (в редакції Закону від 10 грудня 2015 року) до покарання із застосуванням статті 69 КК (в редакції Закону від 15 листопада 2011 року) у виді позбавлення волі на строк два роки один місяць з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності, крім житла. В решті вирок місцевого суду залишив без змін.

Ухвалою від 04 жовтня 2018 року Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду вирок суду апеляційної інстанції від 12 липня 2018 року щодо ОСОБА_6 скасував, а справу направив на новий апеляційний розгляд.

17.01.2023 року Київський апеляційний суд ухвалив новий вирок, яким вирок Печерського районного суду м. Києва від 04.04.2013 року в частині кваліфікації дій призначення покарання скасував і визнав винуватим та засудив ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 27 та ч. 4 ст. 368 КК України (пособництво в отриманні неправомірної вигоди в особливо великому розмірі) до покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі із зарахуванням в строк відбування покарання терміну попереднього ув`язнення з 18.03.2012 року по 04.04.2013 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що становить 2 роки 1 місяць позбавлення волі. В решті вирок місцевого суду залишив без змін.

Ухвалою від 30 травня 2023 року колегія суддів Першої судової Касаційного кримінального суду Верховного Суду вирок Київського апеляційного суду від 17 січня 2023 року щодо ОСОБА_6 залишив без зміни.

Судом також встановлено, що ухвалою Подільського районного суду у м. Києві від 13.04.2016 року у справі №758/4419/16-к ОСОБА_6 було звільнено від відбування покарання за вироком Печерського районного суду м. Києва від 04.04.2013 року у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі, у зв`язку із закінченням іспитового строку.

Тобто, ОСОБА_6 було звільнено від відбування покарання після скасування 19.02.2015 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвали Апеляційного суду м. Києва від 26 грудня 2013 року, якою вирок Печерського районного суду м. Києва від 04.04.2013 року залишено без змін, та під час нового розгляду Апеляційним судом м. Києва кримінальної справи за апеляційними скаргами прокурора на зазначений вирок суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 400 КПК України , подання апеляційної скарги на вирок або ухвалу суду зупиняє набрання ними законної сили та їх виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити вирок без змін; змінити вирок; скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок; скасувати вирок і закрити кримінальне провадження; скасувати вирок і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Тож, вирок апеляційної інстанції від 17.01.2023 року, яким засудженому призначено покарання у вигляді 8 років позбавлення волі, набрав законної сили та наразі виконується у встановленому порядку.

В даному випадку йдеться не про нову кримінальну справу, а про повторний перегляд однієї й тієї ж справи в рамках одного й того ж кримінального провадження.

Скасування апеляційною інстанцією вироку Печерського районного суду м. Києва від 04.04.2013 року означає втрату ним юридичної сили, у тому числі й щодо призначеного покарання, а отже не може породжувати наслідків у вигляді обчислення строку відбутого покарання, незважаючи на існування ухвали суду про звільнення останнього від призначеного покарання.

Відтак, суд не може визнавати таким, що було виконано або частково відбуте, покарання, яке юридично скасоване.

Окрім того, відповідно до ст. 75 КК України, звільнення з випробуванням означає, що особа не відбуває призначеного покарання, а лише зобов`язана виконувати визначені обов`язки та не вчиняти нових злочинів протягом іспитового строку.

Тобто, особа фактично не перебуває у місцях позбавлення волі або під іншим реальним покаранням, не зазнає фізичного обмеження свободи, лише виконує покладені обов`язки, що допоможе їй довести своє виправлення.

Іспитовий строк є формою звільнення від покарання, передбаченою ст. 75 КК України, тому, навіть якщо вирок набрав законної сили, під час його виконання реальне відбування покарання не розпочиналося.

Положення ст. 72 КК України свідчать про те, що зарахування попередніх строків можливе лише у випадках фактичного відбування покарання, або коли особа перебувала під вартою, домашнім арештом, тощо. У даному випадку особа не перебувала у місцях позбавлення волі, не була обмежена у свободі пересування у межах, визначених законом для таких заходів.

Таким чином, з огляду на наведене, суд вважає, що у задоволенні клопотання захисника слід відмовити, оскільки положення законодавства не містять правових норм, які б передбачали можливість здійснення зарахування заявленого ним терміну позбавлення волі.

На підставі наведеного, керуючись ст. 50-1, 70, 76, ч.1 , 5, 7 ст. 72 КК України, ст. 374, 536-539 КПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за вироком Київського апеляційного суду від 17.01.2023 року за ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 368 КК України, із застосуванням ч.5 ст. 72 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років з конфіскацією майна, - про зарахування судом строку відбутого покарання за вироком суду та усунення протиріч, які виникають при виконанні вироку, - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд протягом семи днів з дня її проголошення.

Оголошення повного тексту ухвали суду здійснено 08.05.2025 року.

Суддя ОСОБА_1