Справа № 146/1068/24
Провадження №11-кп/801/676/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого- судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Томашпільського районного суду Вінницької області від 01.04.2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гнатків Томашпільського району Вінницької області громадянина України, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та засуджено до покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Застосовано до обвинуваченого ОСОБА_8 обмежувальний захід передбачений п.5 ст.91-1 КК України, а саме направити обвинуваченого для проходження пробаційної програми для кривдників строком на 3 (три) місяці.

ВСТАНОВИВ:

13 травня 2024 року біля 23:00 години ОСОБА_8 , перебуваючи в будинку АДРЕСА_2 під час словесної суперечки зі своєю дружиною ОСОБА_9 діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс декілька ударів кулаком своєї лівої руки в обличчя то голову останньої.

Своїми протиправними діями ОСОБА_8 заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_9 у вигляді синця, крововилива тім`яної ділянки голови, синців обличчя, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи належать до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

Не погодившись вказаним вироком, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не заперечуючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у скоєнні ним злочину, не оскаржуючи фактичних обставин злочинів, місця, часу, способу його вчинення та інших обставин, вважає вирок незаконним таким, що підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вказує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, віднесено до категорії кримінальних проступків, оскільки санкція вказаної статті передбачає покарання, як зазначено у ч. 2 ст. 12 КК України, не пов`язане з позбавленням волі. Відповідно до вимог ст. 91-1 КК України в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів.

Вважає, що судом незаконно застосовано обмежувальний захід, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України.

Крім того, зазначає, що в описовій частині вироку суд незаконно зіслався на ст. 76 КК України, оскільки вона застосовується лише щодо осіб, звільнених від відбуання покарання з випробуванням, а ОСОБА_10 призначено реальну міру покарання - штраф.

Просить вирок стосовно ОСОБА_9 змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Виключити з резолютивної частини вироку вказівку про застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, а саме направлення обвинуваченого для проходження пробаційної програми для кривдників строком на 3 (три) місяці. З мотивувальної частини виключити вказівку на необхідність застосування п.4 ч. 2 ст. 76 КК України та п.5 ч. 1 ст. 91-1 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку прокурора на підтримку апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних скарг та обговоривши їх доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто вирок має ґрунтуватися на зібраних доказах, повністю та всебічно досліджених та правильно оцінених судом, а висновки про подію кримінального правопорушення, про винуватість або невинуватість обвинуваченого у вчиненні злочину та інші істотні питання, які виникли у кримінальному провадженні, мають з достовірністю випливати з матеріалів провадження.

У зв`язку з тим, що фактичні обставини справи, доведеність винуватості ОСОБА_9 в інкримінованому йому правопорушенні та юридична кваліфікація його дій не оспорюються в апеляційній скарзі, а тому не є предметом апеляційного розгляду.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, через застосування закону, який не підлягає застосуванню, є обґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 № 2617-VII, який набув чинності 01.07.2020, в Україні запроваджено інститут кримінальних проступків та внесено ряд змін, у тому числі до Кримінального Кодексу України. Так, відповідно до вказаних змін склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 КК України, віднесено до категорії кримінальних проступків, оскільки санкція вказаної статті передбачає покарання, як зазначено у ч. 2 ст. 12 КК України, не пов`язане з позбавленням волі.

Відповідно до вимог ст. 91-1 КК України в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів.

Як вірно вказує прокурор у своїй апеляційній скарзі судом неправильно витлумачено положення ст. 91-1 КК України, що суперечить їх точному змісту та до особи не обґрунтовано застосовано обмежувальні заходи, що відповідно до п.3 ч. 1 ст. 413 КПК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і потягло за собою застосування кримінального закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до положень ст.409 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме застосував положення ст. 91-1 КК України, при вчиненні ОСОБА_9 кримінального проступку, згідно з ст.ст.408, 413 КПК України є підставою для зміни вироку шляхом виключення з його мотивувальної частини посилання на ст. 91-1 КК України та з резолютивної частини вироку відомості щодо застосування обмежувального заходу строком на 3 (три) місяці, і задоволення апеляційної скарги прокурора.

Крім того, суд бере до уваги доводи прокурора щодо невірного зіслання на ст. 76 КК України в мотивувальній частині оскаржуваного вироку, оскільки ст. 76 КК України застосовується лише щодо осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, а ОСОБА_10 призначено реальну міру покарання - штраф. Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне виключити з мотивувальної частини вказівку на необхідність застосування п.4 ч. 2 ст. 76 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 408, 409, 413 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Томашпільського районного суду Вінницької області від 01.04.2025 року відносно ОСОБА_8 , - змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку посилання на п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, а саме направлення обвинуваченого для проходження пробаційної програми для кривдників строком на 3 (три) місяці.

Виключити з мотивувальної частини вказівку на необхідність застосування п.4 ч. 2 ст. 76 КК України та п.5 ч. 1 ст. 91-1 КК України.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х(трьох) місяців з дня проголошення, а обвинуваченим, що знаходиться під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4