Справа № 639/2250/25
Провадження № 1-кп/639/266/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2025 року м. Харків

Новобаварський районний суд м. Харкова у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001909 від 11.02.2025, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Фастова Київської області, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , який перебуває на посаді помічника гранатометника 2-го відділення 1-го взводу оперативного призначення 2-ї роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 1-го батальйону оперативного призначення, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 252 від 27.09.2024 солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 31 від 31.01.2025 солдата ОСОБА_3 призначено на посаду помічника гранатометника 2-го відділення 1-го взводу оперативного призначення 2-ї роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 1-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 .

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому воєнний стан в України неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

Відповідно до вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Закону України «Про Національну гвардію України», солдат ОСОБА_3 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 28 Статуту внутрішньої служби, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

За ст. 29 Статуту внутрішньої служби, за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 30 Статуту внутрішньої служби, начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Згідно зі ст. 31 Статуту внутрішньої служби, начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Як вбачається зі ст. 32 Статуту, полковники, капітани 1 рангу, бригадні генерали, коммодори, генерал-майори, контр-адмірали, генерал-лейтенанти, віце-адмірали за своїм військовим званням є начальниками для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу; генерали, адмірали є начальниками для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу.

Відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби, військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту, право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати.

Однак, ОСОБА_3 під час проходження військової служби у складі 2-ї роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 1-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 , 11 лютого 2025 року вирішив стати на злочинний шлях та, діючи умисно, в умовах воєнного стану, вчинив непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника.

Так, 11 лютого 2025 року приблизно о 11 годині 00 хвилин першим заступником командира НОМЕР_2 батальйону оперативного призначення начальником штабу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_6 у місці дислокації підрозділу частини, в районі розташування військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи у пункті тимчасової дислокації підрозділу в АДРЕСА_2 , військовослужбовцям НОМЕР_2 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 , у тому числі помічнику гранатометника 2-го відділення 1-го взводу оперативного призначення 2-ї роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 1-го батальйону оперативного призначення ОСОБА_3 , доведено бойове розпорядження командира НОМЕР_3 БОП військової частини НОМЕР_1 №02/592 дск від 10.02.2025, а саме: в термін до 22:00 10.02.2025 сформувати зведене відділення в кількості 6 військовослужбовців, які вказані вище, з 08:00 11.02.2025здійснити переміщення особового складу в зону виконання бойових завдань та до 16:00 11.02.2025 зосередитись в районі н.п. СВЯТОГОРІВКА, з 21:00 11.02.2025 здійснити заняття ПВ «КАРА», з метою недопущення прориву противника в глибину оборони бригади.

Однак, ОСОБА_3 , будучи невдоволеним цим наказом, перебуваючи в районі розташування військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , 11 лютого 2025 року орієнтовно о 11 годині 00 хвилин, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, відкрито відмовився виконувати вказаний наказ.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, а саме: непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

ІІ. Відомості про укладену угоду про визнання винуватості, її реквізити, зміст та визначена міра покарання.

30.04.2025 між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_7 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0001909 від 11.02.2025, з одного боку, та обвинуваченим ОСОБА_3 , з іншого боку, у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості.

В угоді про визнання винуватості визначено, що обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, вчиненого ним за викладених вище обставин, у повному обсязі висунутого обвинувачення.

Сторони, враховуючи обставини провадження, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, враховуючи його щире каяття, беззастережне визнання своєї винуватості, відсутність заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди, беручи до уваги інтереси суспільства в забезпеченні швидкого досудового розслідування і судового провадження, в запобіганні, виявленні та припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень, відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, бажає продовжувати проходити військову службу та виконувати конституційний обов`язок із захисту суверенітету, територіальної цілісності та незалежності Української Держави, у т. ч. приймати участить в обороні країни, стримуванні збройної агресії РФ проти України, сторони вважають за можливе призначити ОСОБА_3 покарання за вчинене кримінальне правопорушення, із застосуванням положень ст. 69 КК України, а саме призначення останньому покарання нижчого від найнижчої межі, передбаченими санкцією у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки.

На підставі ст. 62 КК України замінити основне покарання, що призначене ОСОБА_3 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки на тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 (два) роки.

Під час судового засідання прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_5 просили суд прийняти рішення про затвердження угоди про визнання винуватості від 30.04.2025.

ІІІ. Мотиви суду при вирішенні питання про затвердження угоди про визнання винуватості

Вислухавши думку учасників судового провадження та дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до таких висновків.

Вимогами п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України визначено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні, зокрема, щодо тяжких злочинів.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, є тяжким злочином.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 469 КПК України укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнає вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та погоджується на призначення узгодженого покарання, що він підтвердив під час судового засідання.

Обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Зміст угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України та положенням закону.

Умови угоди не суперечать вимогами КПК України та КК України, не суперечать інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зобов`язання взяті за угодою обвинуваченим можуть бути виконані повністю.

Наявні фактичні підстави для визнання винуватості.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення є правильною.

Судом не встановлені підстави для відмови у затвердженні угоди, що передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України.

Таким чином, своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення злочин, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, а саме: непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , передбачені ст. 66 КК України, є щире каяття, повне визнання своєї винуватості, відсутність заподіяної кримінальним правопорушенням шкоди.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , передбачені ст. 67 КК України, відсутні.

При вирішенні питання про затвердження угоди, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше не судимий, неодружений, бажає продовжувати проходити військову службу та виконувати конституційний обов`язок щодо захисту суверенітету, територіальної цілісності та незалежності Української Держави, по справі наявні декілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також відсутні обставини, які обтяжують покарання.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

З огляду на наявність по справі декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, з урахуванням конкретних обставин злочину, враховуючи відомості про особу обвинуваченого, суд вважає за можливе при призначенні покарання ОСОБА_3 застосувати положення ч. 1 ст. 69 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 4 ст. 402 КК України, яке є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

На підставі ч. 1 ст. 62 КК України, враховуючи обставини справи та особу засудженого, суд приймає рішення про заміну основного покарання ОСОБА_3 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки на тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців на строк 2 (два) роки.

Суд зазначає, що узгоджені сторонами вид і міра покарання відповідають ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даним про особу обвинуваченого, відповідають загальним засадам призначення покарання, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди про визнання винуватості.

Цивільний позов у кримінальному провадження не заявлено.

Процесуальні витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.

Оскільки обвинуваченому ОСОБА_3 судом призначено покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні засуджених військовослужбовців, яке підлягає реальному відбуттю, до набрання вироком законної сили стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 необхідно продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 373, 374, 376, 394, 475 КПК України, суд

у х в а л и в:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 30.04.2025 у кримінальному провадженні № 0001909 від 11.02.2025, яка укладена між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_7 з одного боку, та з іншого боку обвинуваченим ОСОБА_3 за участю захисника адвоката ОСОБА_5 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити йому покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 62 КК України замінити ОСОБА_3 призначене йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки на покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців на строк 2 (два) роки.

До набрання вироком законної сили продовжити стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з дня ухвалення вироку суду, тобто з 01 травня 2025 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 11.02.2025 по 30.04.2025 включно із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Новобаварський районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою протягом того ж строку з дня вручення йому копії судового рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 394 КПК України, вирок суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити (направити) обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Суддя ОСОБА_1