ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002033 за апеляційною скаргою прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 31 березня 2025 року,

встановила:

Цією ухвалою задоволено клопотання захисника адвоката ОСОБА_7 про звільнення особи від кримінальної відповідальності та

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, неодруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , поліцейського Красноградського ВП ГУНП в Харківській області, раніше не судимого,

звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 365, ч. 1 ст. 171 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 365, ч. 1 ст. 171 КК України, - закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку із звільненням його від кримінальної відповідальності.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 до ОСОБА_8 , Головного управління Національної поліції в Харківській області, Міністерства внутрішніх справ України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином, - залишено без розгляду.

Повернуто прокурору усі речові докази та документи, надані прокурором під час судового розгляду.

Як вбачається з ухвали згідно з обвинувальним актом ОСОБА_8 вчинив кримінальні правопорушення за таких обставин.

Відповідно до наказу від 14.10.2014 за №482о/с ОСОБА_8 призначений на посаду міліціонера відділення №2 взводу №2 оперативної роти №2 батальйону міліції громадської безпеки особливого призначення ГУ МВС України у Харківській області.

Згідно з Положенням про підрозділи міліції громадської безпеки особливого призначення, затвердженого наказом МВС України від 08.05.2014 за №№ 447 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12 травня 2014 р. за №490/25267, набрав чинності 08.05.2014), цей підрозділ є підрозділом міліції особливого призначення, який належить до структури міліції громадської безпеки та є структурним підрозділом головних управлінь, управлінь МВС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (пункт 1.1.).

Відповідно до ст. 7 Закону України „Про міліцію" від 20.12.1990 (чинного на момент вказаних нижче подій) міліція складається з підрозділів, зазначених в частині 1 статті, права і обов`язки, організація роботи та структура визначаються положеннями, які затверджуються Міністром внутрішніх справ України відповідно до цього Закону.

Згідно з вимогами статті 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» ОСОБА_8 , перебуваючи на посаді міліціонера відділення №2 взводу №2 оперативної роти №2 батальйону міліції громадської безпеки особливого призначення ГУ МВС України у Харківській області, був працівником правоохоронного органу, на якого згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міліцію» покладено обов`язки діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією і Законами України.

Разом з цим, ОСОБА_8 будучи працівником правоохоронного органу, діючи всупереч Присязі працівника органів внутрішніх справ України, текст якої затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 N 382, грубо порушив вимоги п. 1 ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР, ст. 3 Конституції України, згідно з якою людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, ігноруючи вимоги статей 3, 19, 28, 29 Конституції України, ст. ст. 2, 3, 5, п. 1 ст. 10, п. 5 ст. 11 Закону України «Про міліцію», а також вимоги статті 29 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992, згідно з якою предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод обов`язків, свідчить про можливість порушення прав людини, пунктів 1, 2, 3, 9 ст. 26 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» від 16.11.1992, згідно з якими журналіст має право відкрито здійснювати записи, у тому числі із застосуванням будь-яких технічних засобів, за винятком випадків, передбачених законом, ст. 17 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» від 23.09.1997, відповідно до якого службова діяльність журналіста не може бути підставою для його арешту, затриманню, а також вилученню зібраних, опрацьованих, підготовлених ним матеріалів та технічних засобів, якими він користується у своїй роботі.

Так, ОСОБА_8 під час несення служби, перебуваючи 29.01.2015 у період часу з 15:00 години до 23:00 години на стаціонарному посту №2 «Пісочин» у смт Пісочин Харківського району Харківської області, діючи всупереч інтересам служби, якою на нього покладено обов`язок забезпечення захисту прав і свобод громадян, усвідомлюючи протиправний характер і незаконність своїх дій та можливість, у разі їх вчинення порушення законних прав журналістів та інтересів громадян, вчинив перешкоджання законній професійній діяльності журналіста шляхом протиправного вилучення зібраних, опрацьованих та підготовлених ним матеріалів та технічного засобу, за допомогою якого проводився відеозапис, а також шляхом нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, за таких обставин.

Встановлено, що працівники батальйону міліції громадської безпеки особливого призначення ГУ МВС України у Харківській області ОСОБА_8 та інші дві невстановлені особи, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, на виконання наказу начальника ГУ МВС України у Харківській області №46/1270 від 15.04.2014, з метою забезпечення громадської безпеки дорожнього руху, посилення оперативного контролю попередження масових порушень громадського порядку та інших протиправних проявів, недопущення можливого руху незаконних озброєних угрупувань і радикально налаштованих осіб, разом з працівниками РДПС ДАІ ГУ МВС України у Харківській області у складі групи: інспектора АП роти ДПС ДАІ ГУ МВС України в Харківській області ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , інспектора АП роти ДПС ДАІ ГУ МВС України в Харківській області ОСОБА_13 , інспектора АП роти ДПС ДАІ ГУ МВС України в Харківській області ОСОБА_14 , інспектора АП роти ДПС ДАІ ГУ МВС України в Харківській області ОСОБА_15 несли службу на стаціонарному посту №2 «Пісочин» у смт Пісочин Харківського району Харківської області 29.01.2015 в період часу з 15:00 до 23:00 години.

Приблизно о 22:00 годині 29.01.2015 кореспондент ГО «Громадське телебачення» ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи за кермом належного йому автомобіля «Land Rover Freelander», зеленого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , (далі по тексту ОСОБА_16 ), у якому також перебували пасажири: журналіст ГО «Громадське телебачення» ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та громадянин Республіки Польща, журналіст польського радіомовлення ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , рухаючись по автодорозі М-03: Київ-Харків -Довжанський, на ділянці в смт Пісочин Харківського району Харківської області, у напрямку з м. Харкова в напрямку м. Київ, виконуючи вимоги дорожнього знаку 3.41 "Контроль" Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306 (далі по тексту ПДД України), здійснив короткочасну зупинку автомобіля Land Rover перед вищевказаним дорожнім знаком, після чого продовжив рух.

У цей час, невстановлена особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, одягнений у формений одяг батальйону міліції громадської безпеки особливого призначення ГУ МВС України у Харківській області, маючи при собі автоматичну вогнепальну зброю та спеціальні засоби, помітивши автомобіль Land Rover, зеленого кольору, держаний номерний знак НОМЕР_1 , за кермом якого рухався ОСОБА_10 , рухом правої руки просигналізував водію на необхідність повної зупинки транспортного засобу вздовж узбіччя дороги, навпроти стаціонарного посту N 2 «Пісочин» в смт. Пісочин Харківського району Харківської області, таким чином здійснивши примусову зупинку вищевказаного транспортного засобу.

Після примусової зупинки вищевказаного транспортного засобу, невстановлена особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, підійшовши до передніх водійських дверей автомобіля, почав вимагати від ОСОБА_10 передати йому документи, які посвідчують осіб водія та пасажирів автомобіля, а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Виконуючи вказівки невстановленої особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, останні передали паспорти на ім?я громадян України ОСОБА_10 та ОСОБА_17 , паспорт громадянина Республіки Польща ОСОБА_19 , а також прес-картки-персоналізовані документи, які засвідчують права представників засобів масової інформації щодо виконання редакційних завдань в районі проведення антитерористичної операції, повідомивши невстановленій особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, що ОСОБА_10 та ОСОБА_17 є журналістами ГО «Громадське телебачення», а ОСОБА_20 - кореспондентом однієї з польських радіостанцій та на цей момент виконують редакційно-посадові обов`язки щодо збирання інформації у відповідності до редакційного завдання ГО «Громадське телебачення», повертаючись із зони проведення антитерористичної операції на тимчасово окупованій території Донецької та Луганської областей до міста Києва, до місця розташування редакції ГО «Громадське телебачення» для здачі відзнятого відеоматеріалу та зібраної в ході виконання редакційного завдання інформації.

Невстановлена особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, перевіривши документи, які посвідчують особи ОСОБА_10 , ОСОБА_17 та ОСОБА_21 , повернув їх ОСОБА_10 та почав вимагати від останнього відкрити багажне відділення автомобіля Land Rover, з метою перевірки на наявність заборонених речей та предметів, на що ОСОБА_10 погодився та зробив невстановленій особі, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження зауваження з приводу незаконності та необґрунтованості його дій як працівника правоохоронного органу Надалі невстановлена особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, повідомив ОСОБА_10 , що він має намір провести повний огляд транспортного засобу, включаючи багажне відділення автомобіля. У цей час до автомобіля Land Rover підійшли двоє працівників батальйону міліції громадської безпеки особливого призначення ГУ МВС України у Харківській області ОСОБА_8 та невстановлена особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, одягнені у формений одяг батальйону міліції громадської безпеки особливого призначення ГУ МВС України у Харківській області, маючи при собі автоматичну вогнепальну зброю та спеціальні засоби.

ОСОБА_10 , відчинивши багажне відділення автомобіля Land Rover, користуючись правами, передбаченими ст. 34 Конституції України та ст. 25 Закону України «Про інформацію», попередивши ОСОБА_8 та двох інших невстановлених осіб, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження про те, що він є журналістом ГО «Громадське телебачення» та виконує свої редакційно-посадові обов`язки щодо збирання інформації, у відповідності до редакційного завдання ГО «Громадське телебачення», у зв`язку чим вказав про свій намір здійснювати повну відеофіксацію вищевказаних дій працівників міліції, на підставі ст. 307 Цивільного кодексу України, маючи право знімати публічне місце та осіб, які там перебувають, дістав з поясної сумки портативну відеокамеру марки «GoPro», споряджену флеш накопичувачем марки SanDiskUltra НС1, об`ємом 64 Гб, class 10 та, тримаючи її у лівій руці на рівні лівого плеча, розпочав проводити відеозйомку. Таким чином, ОСОБА_8 та дві інші невстановлені особи, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, були обізнані в тому що ОСОБА_10 , ОСОБА_17 та ОСОБА_19 є журналістами та виконують відповідне редакційне завдання.

У цей час, о 22 годині 23 хвилині, на протилежній стороні від стаціонарного посту №2 «Пісочин», що розташований у смт. Пісочин, Харківського району Харківської області, до ОСОБА_10 , який знаходився з лівого боку багажного відділення автомобіля Land Rover, впритул підійшла невстановлена особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, який, діючи умисно, з метою реалізації раптово виниклого умислу направленого на перешкоджання законній професійній діяльності журналістів щодо висвітлення незаконних дій працівників батальйону міліції громадської безпеки особливого призначення ГУ МВС України у Харківській області у засобах масової інформації, розуміючи незаконність своїх дій у разі їх вчинення порушення законних прав журналістів, вчинив спробу вихопити портативну відеокамеру GoPro, яку ОСОБА_10 тримав у лівій руці.

Надалі ОСОБА_8 , діючи спільно без попередньої змови з двома іншими невстановленими особами, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, з метою реалізації раптово виниклого умислу, направленого на перешкоджання законній професійній діяльності журналістів щодо висвітлення незаконних дій працівників батальйону міліції громадської безпеки особливого призначення ГУ МВС України у Харківській області у засобах масової інформації, розуміючи незаконність своїх дій у разі їх вчинення порушення законних прав журналістів продовжили спроби вилучення у ОСОБА_10 портативної відеокамери GoPro, при цьому ОСОБА_8 , та невстановлена особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, схопили потерпілого під руки, намагаючись знерухомити останнього, при цьому невстановлена особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження намагався розтиснути йому кисті рук з метою вилучення вищевказаної відеокамери, в той час як ОСОБА_10 поклав портативну відеокамеру Go Pro до правої кишені брюк.

Під час вказаних подій ОСОБА_17 та ОСОБА_19 робили працівникам міліції неодноразові зауваження щодо припинення незаконних дій з перешкоджання професійних дій журналіста ОСОБА_10 , а також з приводу припинення застосування насильства по відношенню до ОСОБА_10 , на які ОСОБА_8 та дві інші невстановлені особи, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, жодним чином не реагували, продовжуючи свої злочинні дії.

Після невдалої спроби вилучити портативну відеокамеру GoPro у ОСОБА_10 , ОСОБА_8 разом з двома іншими невстановленими особами, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, відпустили останнього, припинивши на короткий проміжок часу вчинення своїх протиправних дій, при цьому у вказаний момент ОСОБА_10 знаходився у положенні стоячи в напівзігнутому в колінах стані.

Відійшовши на відстань 1,5-2 м. від ОСОБА_22 , один з працівників відділення батальйону міліції громадської безпеки особливого призначення ГУ МВС України у Харківській області вказав, що портативна відеокамера GoPro знаходиться у кишені брюк ОСОБА_10 . У зв`язку з чим ОСОБА_8 та дві інші невстановлені особи, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, на виконання спільного умислу, направленого на перешкоджання законній професійній діяльності журналіста шляхом відібрання технічного пристрою, за допомогою якого проводилась відео зйомка, за попередньою змовою вчинили повторну спробу вилучення вищевказаного технічного пристрою.

Надалі ОСОБА_8 , за попередньою змовою з двома іншими невстановленими особами, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, перевищуючи службові повноваження, підійшли впритул до ОСОБА_10 , який на той момент відійшов до задньої правої частини автомобіля Land Rover, при цьому схопивши його за руки, намагались заблокувати останнього з трьох сторін. Після повного блокування ОСОБА_10 , шляхом тримання під руки останнього та намаганні завести руки за спину, з метою реалізації свого єдиного злочинного умислу, ОСОБА_8 та дві інші невстановлені особи, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, домоглися падіння ОСОБА_10 на землю, у результаті спільного нанесення останньому ударів в область задньої частини коліна, не менше 3-х ударів ногами в область тулубу, не менше 5 ударів руками в область спини та одного коліном або ногою в область потилиці.

Після вказаного, ОСОБА_8 та невстановлена особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, діючи ситуативно, продовжуючи реалізацію вищевказаного злочинного умислу, продовжили блокувати дії ОСОБА_10 шляхом тримання останнього під верхні кінцівки, заведенні їх за спину та натисканні коліном в область грудної клітини, при тому, що у вказаний момент ОСОБА_10 знаходився у положенні лежачи на спині на асфальтобетонному покритті проїжджої частини.

Знерухомивши ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та дві інші невстановлені особи, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, явно виходячи за межі наданих їм законом повноважень, перевищуючи їх, що було для них очевидним, усвідомлюючи, що своїми діями вони перешкоджають законній діяльності журналіста, реалізуючи злочинний умисел направлений на перешкоджання професійній діяльності журналіста із висвітлювання незаконних дій працівників міліції ГУ МВС України у Харківській області, у засобах масової інформації, перевищили службові повноваження шляхом вилучення з правої кишені брюк ОСОБА_10 портативної відеокамери GoPro, чим довели спільний злочинний умисел до кінця.

Після вилучення вищевказаної відеокамери GoPro, невстановлена особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, тримаючи вищевказану відеокамеру у руці, пішов у напряму стаціонарного посту №2 «Пісочин» у смт Пісочин Харківського району Харківської області, через деякий час повернувшись.

При цьому на неодноразові скарги ОСОБА_10 , ОСОБА_17 та ОСОБА_19 працівникам міліції, зокрема ОСОБА_8 , та двом іншим невстановленим особам, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, з приводу незаконного вилучення та повернення вилученої відеокамери GoPro, працівники міліції вказані зауваження ігнорували.

У той же час, приблизно через 20-30 хвилин, більш точний час слідством не встановлено, вилучена невстановленою особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження відеокамера GoPro, була виявлена ОСОБА_10 на задньому сидінні автомобіля Land Rover 3 відсутнім флеш накопичувачем SanDiskUltraHC1, об?ємом 64 Гб, class 10.

У результаті злочинних дій ОСОБА_8 та невстановлених осіб, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, потерпілому ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді синця у тім`яній ділянці голови зліва та садно у ділянці чола зліва, синця у верхній частині грудей справа, синець по задній поверхні лівого плеча у середній його третині, синець на тильній поверхні лівої кисті, у проекції 4-ї п`ясної кістки, які згідно висновку експерта №237-КЕ/2015 від 28.07.2016 відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості.

Органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковані:

- за ч. 2 ст. 365 Кримінального кодексу України (у редакції Закону від 25.01.2015) як перевищення службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, які супроводжувались болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування;

- за ч.1 ст.171 Кримінального кодексу України (у редакції Закону від 25.01.2015) як умисне перешкоджання законній професійній діяльності журналістів.

Задовольняючи клопотання захисника, суд своє рішення мотивував тим, що інкриміновані ОСОБА_8 кримінальні правопорушення вчинені ним 29.01.2015, перебіг передбачених ст. 49 КК України строків давності не переривався і не зупинявся, доказів вчинення ОСОБА_8 інших кримінальних правопорушень суду не надано, тому строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності на час розгляду закінчився.

На ухвалу суду прокурор подав апеляційну скаргу з доповненнями, у якій просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання захисника про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 171, ч.2 ст. 365 КК України.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що суд під час ухвалення рішення про звільнення від кримінальної відповідальності повинен встановити вину особи у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, так як це рішення є остаточним рішенням у справі.

Під час судового розгляду справи обвинувачений заперечив сам факт вчинення кримінальних правопорушень та суд не надав оцінки цим показанням у рішенні, оскільки у разі не встановлення достатніх доказів про вчинення особою кримінального правопорушення суд не може задовольняти клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, а повинен був продовжити розгляд справи.

Вказані порушення прокурор вважає істотними порушеннями, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Без встановлення чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить воно склад кримінальних правопорушень та чи вчинила його особа, суд був позбавлений можливості ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

Тобто вважає, що суд допустив неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, а саме ст. 49 КК України.

Вказує, що суд безпідставно не вирішив питання щодо процесуальних витрат.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, прокурора в підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Пунктом 1 частини 2 статті 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Положення ч. 1-3 ст. 49 КК України, якими передбачено підстави та умови звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, не наділяють суд дискрецією, адже законодавець чітко визначив, що суд звільняє від кримінальної відповідальності особу у разі існування підстав для застосування положень ст. 49 КК України. Ця підстава звільнення від кримінальної відповідальності є безумовною, на відміну від інших, наприклад, передбачених ст. 47, ст. 48 КК України, в яких вказано, що суд може звільнити особу від кримінальної відповідальності.

Така позиція колегії суддів апеляційної інстанції узгоджується з висновками Верховного Суду, викладених у постановах.

Передбачений ст. 49 КК України вид звільнення від кримінальної відповідальності застосовується за наявності трьох умов: 1) закінчення зазначених у законі строків; 2) не вчинення протягом цих строків нового кримінального правопорушення певного ступеня тяжкості; 3) не ухилення особи від слідства або суду.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, зазначені в обвинувальному акті обставини кримінальних правопорушень мали місце 29.01.2015, тому на момент розгляду місцевим судом клопотання сторони захисту про застосування положень ст. 49 КК України до ОСОБА_8 передбачені законом строки давності притягнення останнього до кримінальної відповідальності за вказані кримінальні правопорушення сплинули.

В судовому засіданні під час розгляду вказаного клопотання захисника в інтересах ОСОБА_8 , після роз`яснення судом юридичних наслідків закриття провадження з цієї підстави, він наполягав на прийнятті такого рішення судом.

Звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України є безумовним, оскільки приводом для нього є саме закінчення передбачених законом України про кримінальну відповідальність строків, наданих державі для доведення вини особи у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення її до кримінальної відповідальності у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.

Особа звільняється судом від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності незалежно від наявності чи відсутності факту примирення з потерпілим, відшкодування шкоди, щирого каяття тощо, тобто, по суті, від особи взагалі не вимагається визнання своєї винуватості шляхом здійснення будь-яких активних дій.

Крім того, згода особи на звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності й відповідно закриття кримінального провадження відносно неї на цій підставі не є тотожною визнанню особою своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, і жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини (ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України).

Дотримуючись вимог, передбачених статтями 284, 286 КПК України, суд першої інстанції обґрунтовано звільнив ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності та закрив зазначене вище кримінальне провадження щодо нього у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України.

Суд, відповідно до ст. 372 КПК України, зазначив в ухвалі формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, які інкримінувалися ОСОБА_8 , суть питання, що вирішується ухвалою, встановлені судом обставини щодо наявності передбачених законом підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності, а також мотиви, з яких суд виходив під час постановлення свого рішення.

У результаті закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України за ініціативою та згодою особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, суд не може і не повинен констатувати факт вчинення цією особою кримінально-караного діяння, адже кримінальний процесуальний закон зобов`язує суд розглянути клопотання сторони захисту про таке звільнення невідкладно. У разі розгляду такого клопотання без проведення повного судового розгляду суд не може констатувати винуватість або навпаки невинуватість особи у вчиненні інкримінованого діяння.

Враховуючи викладене, ухвала місцевого суду в частині звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності відповідає вимогам кримінального процесуального закону, є законною, обґрунтованою та вмотивованою. З таким висновком погоджується і суд апеляційної інстанції.

З цих підстав, доводи сторони обвинувачення про необхідність встановлення місцевим судом факту вчинення ОСОБА_8 інкримінованих кримінальних правопорушень, є безпідставними.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про не вирішення питання щодо процесуальних витрат за проведення експертиз, необхідно зазначити таке.

У розділі ІХ КК України визначено правові підстави та порядок звільнення особи від кримінальної відповідальності, однією з яких є закінчення строків давності (ст. 49 КК України).

Якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Такого висновку дійшла Об`єднана палата ККС ВС у постанові від 12 вересня 2022 року у справі №203/241/17.

Оскільки ОСОБА_8 було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених, ч.1 ст.171, ч.2 ст. 365 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження щодо нього закрито, а ініціатором проведення судових експертиз у цьому кримінальному провадженні був орган досудового розслідування, то, відповідно до положень ч. 2 ст. 122, ст. 124 КПК України, витрати на проведення дактилоскопічної експертизи № 4312 від 24.07.2015, трасологічної експертизи № 21005/16-33 від 20.01.2017, судово-товарознавчої експертизи № 16582/16-53 від 10.11.2016 не підлягають стягненню з ОСОБА_8 та покладаються на державу.

З огляду на вказане процесуальні витрати за проведення дактилоскопічної експертизи № 4312 від 24.07.2015, трасологічної експертизи № 21005/16-33 від 20.01.2017, судово-товарознавчої експертизи № 16582/16-53 від 10.11.2016 необхідно віднести на рахунок держави.

За таких підстав апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Доповнити резолютивну частину ухвали вказівкою про віднесення процесуальних витрат за проведення дактилоскопічної експертизи № 4312 від 24.07.2015, трасологічної експертизи № 21005/16-33 від 20.01.2017, судово-товарознавчої експертизи № 16582/16-53 від 10.11.2016 - на рахунок держави.

В іншій частині ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 31 березня 2025 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4