Справа № 489/4558/25
Провадження № 1-кс/489/1745/25
Інгульський районний суд міста Миколаєва
Ухвала

Іменем України

27 червня 2025 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Інгульського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Миколаєві клопотання слідчого ОСОБА_3 , погоджене з прокурором ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0001066 від 10.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, про арешт майна,

з участю власника майна ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

встановив:

Згідно з клопотанням, Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Миколаєві) ТУ ДБР у м. Миколаєві здійснюється досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні за підозрою поліцейських ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в одержанні 23.06.2025 в денний час у місті Снігурівка Баштанського району Миколаївської області неправомірної вигоди в сумі 10000 грн від ОСОБА_10 за не притягнення до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані сп`яніння.

Слідчий просить накласти арешт, шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування, на вилучені 23.06.2025 під час обшуку домоволодіння по АДРЕСА_1 мобільний телефон «Iphone 16 pro max», ІМЕІ1 НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 , з сім-карткою НОМЕР_3 , який перебував у користуванні ОСОБА_5 , та 60 купюр номіналом 1000 грн та 1 купюру номіналом 100 доларів США, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, оскільки зазначене майно придбане та набуте в період шлюбу між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 та є спільною сумісною власністю подружжя.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Власник майна ОСОБА_5 та захисники проти задоволення клопотання заперечували, зазначивши про те, що вилучений телефон є її особистою приватною власністю.

Вислухавши учасників, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання. Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, арешт накладається на майно підозрюваного, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Виходячи зі змісту зазначених норм закону, накладення арешту на майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання передбачає наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою, щодо якої застосовується такий захід забезпечення кримінального провадження, відповідного кримінального правопорушення, санкцією якого передбачено покарання у виді конфіскації майна, а також факт належності такого майна на праві власності саме підозрюваному.

З досліджених матеріалів вбачається, що в кримінальному провадженні №0001066 від 10.02.2025, в межах якого подане вказане клопотання, 23.06.2025 ОСОБА_8 оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а саме в тому, що він за попередньою змовою з ОСОБА_9 , будучи поліцейськими СРПП ВП № 2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області, 23.06.2025 в денний час у місті Снігурівка Баштанського району Миколаївської області одержали неправомірну вигоду в сумі 10000 грн від ОСОБА_10 за непритягнення до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, що вчинено з використанням службового становища за попередньою змовою групою осіб.

Обґрунтованість підозри підтверджується матеріалами клопотання, в тому числі копіями протоколів прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, допитів свідків, огляду, результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій, обшуку, заяви про кримінальне правопорушення. При цьому, обґрунтованість підозри на даному етапі кримінального провадження не вимагає доведення вказаних фактів та вини підозрюваного у вчиненому діянні поза розумним сумнівом.

Натомість, санкцією ч. 3 ст. 368 КК України, за якою ОСОБА_8 оголошено про підозру, передбачене покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

Відповідно до копій свідоцтва про шлюб та актового запису про шлюб № 55 від 31.08.2013, 31.08.2013 зареєстровано шлюб між ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно зі ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За такого, оскільки 60 купюр номіналом 1000 грн і 1 купюра номіналом 100 доларів США були вилучені за місцем спільного проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_5 та були накопичені в період шлюбу між ними, то вказане майно, виходячи з вищевказаних положень СК України, є їх спільною сумісною власністю подружжя і кожен із них має рівні права на володіння, користування і розпоряджання таким майном.

При цьому, твердження захисника про те, що ОСОБА_8 із вказаних грошових коштів належить лише половина з них є неспроможними, оскільки зазначені кошти є спільною сумісною власністю подружжя без визначення часток, наявність яких є ознакою права спільної часткової власності, а не сумісної.

Таким чином, при розгляді клопотання встановлено, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке суд може призначити передбачене санкцією статті закону про кримінальну відповідальність покарання у виді конфіскації майна, тому вказане свідчить про наявність достатніх підстав для накладення арешту на 60 купюр номіналом 1000 грн та 1 купюру номіналом 100 доларів США, які є спільною сумісною власністю ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, відчуження вказаного майна, що, у свою чергу, забезпечить можливість виконання рішення суду в частині конфіскації майна підозрюваного ОСОБА_8 , що належить йому на праві спільної сумісної власності.

Поряд з тим, мобільний телефон «Iphone 16 pro max», ІМЕІ1 НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 , з сім-карткою НОМЕР_3 , був вилучений безпосередньо у ОСОБА_5 , яка добровільно надала пароль для його розблокування з метою огляду, на ньому міститься інформація особистого характеру останньої, тому вказане свідчить про те, що вказаний телефон є її особистою приватною власністю, незважаючи на те, що він міг бути придбаним за спільні кошти подружжя, у зв`язку з чим на нього не може бути накладений арешт з метою забезпечення можливості виконання рішення суду в частині конфіскації майна як виду покарання.

При цьому, стороною обвинувачення до матеріалів клопотання не додано будь-яких доказів щодо того, що вказаний телефон належить саме підозрюваному ОСОБА_8 , а не його дружині.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.

За такого, оскільки при розгляді клопотання встановлено, що мобільний телефон «Iphone 16 pro max», ІМЕІ1 НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 , з сім-карткою НОМЕР_3 , є особистою приватною власністю ОСОБА_5 , на яку не може бути накладений арешт у кримінальному провадженні з метою забезпечення можливості виконання рішення суду в частині конфіскації майна як виду покарання за злочин, вчинений іншою особою, а не власником вказаного телефону, який не має процесуального статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні.

При цьому, клопотання прокурора не містить зазначення інших, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, підстав для накладення арешту на вказаний телефон.

У свою чергу, відмова у задоволенні клопотання про арешт тимчасово вилученого майна тягне за собою негайне його повернення особі, у якої воно було вилучене, відповідно до положень ч. 3 ст. 173 КПК України.

Таким чином, встановлені обставини вказують на необхідність часткового задоволення клопотання.

Керуючись статтями 131-132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання про арешт майна задовольнити частково.

У кримінальному провадженні №0001066 від 10.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, накласти арешт на 60 купюр номіналом 1000 грн та 1 купюру номіналом 100 доларів США, що були вилучені 23.06.2025 під час обшуку домоволодіння по АДРЕСА_1 ,

шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном, до скасування арешту у встановленому КПК України порядку.

В частині задоволення клопотання про арешт мобільного телефону «Iphone 16 pro max», ІМЕІ1 НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 , з сім-карткою НОМЕР_3 , пароль НОМЕР_4 , який є особистою приватною власністю ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню прокурором та може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1