Справа №504/1879/23
Провадження №1-кп/504/349/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2025с-ще Доброслав

Доброславський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого-адвоката ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Доброслав Одеського району Одеської області матеріали кримінального провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Татарбунари Татарбунарського району Одеської області, громадянина України, освіта середня, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ,

- у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

01 листопада 2022 року, приблизно о 18:15 год., водій ОСОБА_7 ,, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в порушення вимог п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, далі - «Правил»), яким передбачено:

п. 2.9. «Водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»,

керував технічно справним легковим автомобілем марки «ВАЗ-2106», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та здійснював рух в темний час доби з увімкненим ближнім світлом фар по асфальтобетонному сухому дорожньому покриттю автодороги між Садовим товариством «Степове» та селом Світле, що в межах Одеського району Одеської області, а саме рухаючись у напрямку села Світле.

Під час руху у вказаному напрямку, ділянкою дороги, яка не освітлювалась вуличним електроосвітленням, водій ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, при якому знижується увага і реакція, а також порушується координація водія, усвідомлюючи, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, умисно та зухвало ігноруючи вимоги Правил дорожнього руху України, позбавивши себе змоги в такому стані уважно стежити за дорожньою обстановкою та відповідно реагувати на її зміни, безвідповідально ставлячись до можливості настання негативних наслідків, керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2106», реєстраційний номер НОМЕР_2 , був неуважним, за дорожньою обстановкою постійно не слідкував та своєчасно не відреагував на її зміну, чим також порушив вимоги п. 1.5; п. 2.3 б), д) Правил, що зобов`язують водія:

п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»;

маючи реальну та об`єктивну можливість своєчасно виявити перешкоду для свого руху у вигляді велосипедиста, який рухався в межах його смуги руху в попутному напрямку, в порушення вимог п. 12.3 вказаних Правил, яким передбачено:

п. 12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»,

проявляючи кримінальну протиправну недбалість, не вжив належних і своєчасних заходів для зменшення швидкості до безпечної, в результаті чого здійснив зіткнення із задньою частиною велосипеда (синього кольору, типу «Україна») під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який з увімкненим ліхтарем рухався попереду в напрямку села Світле, а саме у смузі руху автомобіля марки «ВАЗ-2106», реєстраційний номер НОМЕР_3 , біля правого узбіччя.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_4 отримав наступні тілесні ушкодження: перелом склепіння черепа - перелом скроневої поверхні великого крила клиноподібної кістки справа зі зміщенням уламків з вогнищевим ураженням головного мозку у формі забою правої лобної долі головного мозку, садно лобної ділянки; закрита травма грудної клітки - перелом 3-го ребра зліва; закритий уламковий перелом правої малогомілкової кістки.

Всі вищевказані ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Допущені водієм ОСОБА_7 порушення вимог п.п. 1.5; 2.3 б), д); 2.9 а); 12.3 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та у своїй сукупності призвели до настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_4 .

Будучи допитаним у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та пояснив, що 01.11.2022р. йому зателефонував син та попросив, щоб він приїхав до поста. Біля 18 год. він сів за кермо автомобіля «ВАЗ -2106» н/з НОМЕР_2 та вирушив, попереду нього машин не було. Приблизно за годину до цього він вжив 150 грам горілки. Він виїхав з ОС «Степове», де дорога погана, немає розмітки та освітлення, рухався зі швидкістю 40 км/год. Його засліпило, він пригальмував, однак не встиг зреагувати, внаслідок чого відбулося зіткнення з велосипедом, який він побачив вже на капоті свого транспортного засобу тільки після зіткнення. Коли він вийшов з автомобіля, потерпілий лежав перед автомобілем, до нього підійшли люди, які викликали швидку допомогу та поліцію. Він частково відшкодував потерпілому завдані збитки, його син передав 5 тис. грн. сестрі потерпілого (без розписки), потім вони цікавилися, що потрібно потерпілому, і дали під розписку 20 тис. грн. Цивільний позов, заявлений потерпілим, визнає частково, відповідно до відзиву.

Крім того, винуватість ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і підтверджується доказами, дослідженими судом, а саме:

-показаннями допитаного в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_4 , про те, що напочатку листопада 2022р., біля 18 год. він їхав з роботи на своєму велосипеді. Рухався по правій стороні дороги, як того вимагає ПДД. Було темно, багато зустрічного транспорту, перешкод не бачив. Самого зіткнення не пам`ятає, сестра повідомила, що його збила машина. Після цього він перебував в лікарні біля місяця, оскільки отримав тяжкі тілесні ушкодження. Фінансовими справами займалася його сестра.

-показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_8 про те, що точної дати не пам`ятає вони разом із дружиною їхали з м.Одеса на дачу в с.Степове. За кермом автомобіля була дружина, а він сидів на пасажирському сидінні. Під час руху він боковим зором побачив, що щось мелькнуло, звуків не чув, але здавалося, що щось велике ніби як відбили. Вони зупинилися і підійшли до місця події, як виявилося - збили людину. Був автомобіль «ВАЗ», а на землі ближче до узбіччя лежав чоловік. Було темно він достеменно не бачив обличчя потерпілого, не пам`ятає його. Вони із дружиною викликали швидку та поліцію. Зупинялися автомобілі, підходили люди. Обвинувачений весь час був на місці, він нахилявся до потерпілого, цікавився його станом. Він особисто до потерпілого ближче не підходив, але коли інші люди до нього підходили та щось запитували, він відповідав. По приїзду лікарів, потерпілого поклали в автомобіль швидкої допомоги. Велосипед побачили тільки коли його почали шукати співробітники поліції зі слів потерпілого, він був зламаним.

-показаннями допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_9 , які аналогічні показанням свідка ОСОБА_8 , описаних вище;

-протоколом огляду місця ДТП від 01.11.2022р., зі схемою та фототаблицею до нього, яким зафіксовані усі фактичні дані, виявлені на місті ДТП (т.2 а.с.5-16);

-протоколами огляду та затримання транспортних засобів від 01.11.2022р. (т.2 а.с.17-18);

-висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №001086 від 01.11.2022р., згідно якого ОСОБА_7 , перебував в стані алкогольного сп`яніння (т.2. а.с.21);

-постановою про визнання предметів речовими доказами та приєднання до матеріалів кримінального провадження від 02.11.2022р., згідно якого автомобіль «ВАЗ-2106» н/з НОМЕР_2 та велосипед синього кольору без марки типу «України» визнано речовими доказами у кримінальному провадженні (т.2 а.с.24-25);

-висновком транспортно-трасологічної експертизи №СЕ-19/116-22/19191-ІТ від 06.01.2023р., згідно якого у момент зіткнення автомобіль «ВАЗ-2106» номерний знак НОМЕР_2 контактував передньою переважно правою частиною з задньою частиною велосипеду синього кольору. Кут між подовжніми осями автомобіля «ВАЗ-2106» номерний знак НОМЕР_2 та велосипеда синього кольору у момент первинного контакту був близький до 0° (т.2 а.с.32-38);

-висновком автотехнічної експертизи технічного стану транспортного засобу №СЕ-19/116-22/19183-ІТ від 23.12.2022р., згідно якого гальмова система, рульове керування та ходова частина автомобіля «ВАЗ-2106» н/з НОМЕР_2 , на момент виникнення події цієї пригоди, знаходилися в працездатному стані та дозволяли водія автомобіля контролювати, змінювати напрямок та характер руху в залежності від ситуації, що виникає в дорозі (т.2 а.с.43-48);

-протоколом огляду велосипеду з фототаблицею до нього від 06.12.2022р. (т.2 а.с.48-49);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 17.02.2023р. ( т.2 а.с.54-61);

-висновком автотехнічної експертизи №СЕ-19/116-23/2834-ІТ від 16.03.2023р., згідно якого у даній дорожній ситуації водій автомобіля «ВАЗ-2106» н/З НОМЕР_2 ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п.п.12.2 та 12.3 Правил дорожнього руху України. У даній дорожній ситуації водій автомобіля «ВАЗ-2106» н/З НОМЕР_2 ОСОБА_7 , дотримуючись вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України мав технічну можливість запобігти зіткнення з велосипедом шляхом зниження швидкості руху до швидкості руху велосипеда. У даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля «ВАЗ-2106» н/З НОМЕР_2 ОСОБА_7 убачається невідповідність вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України і його дії з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події цієї пригоди (т.2 а.с.72-76);

-висновком судово-медичної експертизи ОСОБА_4 №271 від 18.04.2023р., згідно якого за медичною документацією у ОСОБА_4 виявлені наступні тілесні ушкодження перелом склепіння черепа - перелом скроневої поверхні великого крила клиноподібної кістки справа зі зміщенням уламків з вогнищевим ураженням головного мозку у формі забою правої лобної долі головного мозку, садно лобної ділянки; закрита травма грудної клітки - перелом 3-го ребра зліва; закритий уламковий перелом правої малогомілкової кістки. Вказані ушкодження спричинені дією тупих твердих предметів, якими могли бути частини кузова автомобіля, велосипеда та дорожнє покриття в умовах ДТП (зіткнення автомобіля та велосипеда). Враховуючі дані медичної документації, слід вважати, що ушкодження могли бути спричинені у строк 01.11.2022р. Всі вищевказані ушкодження складають єдиний морфологічний комплекс і оцінюються разом, згідно з п.2.1.3 «б» «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995р., відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. (т.2 а.с.85-88);

Оцінюючи вищевикладене, суд приходить до висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч.2 ст.286-1 КК України, за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження

Призначаючи покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, обставини справи, які пом`якшують та обтяжують покарання, особу винуватого, в тому числі матеріали наданої досудової доповіді, згідно якої ризик небезпеки для суспільства та ризик повторного вчиненні кримінального правопорушення є середніми.

Суд, зокрема, враховує особу ОСОБА_7 , те, що він раніше не судимий, на обліку у лікарів: нарколога, психіатра не перебуває, посередньо характеризується за місцем мешкання, скоїв необережне кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, відповідно до ст.12 КК України.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до положень ст.66 КК України, є щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне часткове відшкодування завданого збитку.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до положень ст.67 КК України, судом не встановлено.

В судових дебатах прокурор Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 просив призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.

Представник потерпілого-адвокат ОСОБА_5 просив визнати ОСОБА_7 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, стягнути із нього витрати на правничу допомогу та задовольнити цивільний позов в повному обсязі.

Потерпілий ОСОБА_4 стосовно призначення міри покарання думки не мав, однак висловив бажання, щоб обвинувачений сплачував йому процент грошових коштів кожного місяця.

Захисник-адвокат ОСОБА_6 просив застосувати ст.69 КК України, врахувати щире каяття, характеристику, те, що обвинувачений намагався примиритися з потерпілим, пропонувавши земельну ділянку та призначити покарання у виді штрафу.

Обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що вину визнає в повному обсязі, просив не позбавляти його волі та призначити покарання у виді штрафу.

Оцінюючи позицію захисника, слід зауважити, що судом враховуються обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , проте одночасно суд не вбачає підстав щодо застосування до обвинуваченого дії ст.69 КК України та призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, оскільки суду не надано доказів того, що наявні обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

З огляду на вищевикладене, зважаючи на те, що суд прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, пов`язаного з порушенням правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту вчиненого особою, яка керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, до нього не може бути застосовано ст.75 КК України (звільнення від відбування покарання з випробуванням), тому з врахуванням його особи, позиції потерпілої, за відсутності обставин, що обтяжують покарання та ряду обставин, що пом`якшують покарання, суд вважає необхідним обрати ОСОБА_7 міру покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами в межах санкції ч.2 ст.286-1 КК України, оскільки його виправлення і перевиховання можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні не обирався, але при винесенні вироку суд вважає за необхідне застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Підстав для застосування більш суворого запобіжного заходу, не встановлено.

Стосовно цивільного позову суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно ч.1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Частиною 1 ст.129 КПК України визначено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Так, ОСОБА_4 заявлено цивільний позов до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а саме він просить стягнути з обвинуваченого матеріальну шкоду у розмірі 40306, 61 грн. та моральну шкоду у розмірі 400 000 грн.

Позов в частині понесення матеріальної шкоди обґрунтований тим, що внаслідок вчинення ОСОБА_7 неправомірних дій потерпілий втратив працездатність на 21 добу, знаходився на стаціонарному лікуванні. Сестра потерпілого ОСОБА_10 витрачала свій час для забезпечення лікування потерпілого, значна сума коштів пішла на придбання ліків та інших медичних аксесуарів. Потерпілий раніше працював у Світлівській початковій школі оператором газової котельні та отримував заробітну плату у розмірі 5 807 грн., а також підробляв господарником (різноробочим) у сусіда ОСОБА_11 , де отримував заробітну плату у розмірі 500 грн. за один день, однак після отримання тілесних ушкоджень він не міг взагалі працювати. Вказані обставини потягли наслідки матеріальної шкоди потерпілому у вигляді упущеної вигоди, а саме 29035 грн. Крім того, після вказаних обставин потерпілим було складено угоду про надання правової допомоги із захисником ОСОБА_5 . Витрати, пов`язані із забезпеченням правового захисту склали 10 000 грн., крім зазначеної суми за цією угодою потерпілий несе витрати, пов`язані із забезпеченням приїзду адвоката ОСОБА_5 до суду, а саме потерпілим забезпечено паливом транспортний засіб та сплачено згідно квитанції 1271 грн. 61 коп. Таким чином, розмір витрат матеріальної шкоди внаслідок вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення склав 40306, 61 грн.

Позов в частині моральної шкоди обґрунтований тим, що внаслідок дій обвинуваченого потерпілий втратив здоров`я, постійно переживав, не міг нормально спати, був порушений звичайний для нього спосіб життя, він відчував душевні страждання.

Захисником обвинуваченого-адвокатом ОСОБА_6 надано відзив на цивільний позов, в якому вказав, що розмір матеріальної шкоди на суму 29035 грн. нічим не підтверджений, додатки до позову підтверджують лише те, що у невстановленої особи є нібито банківський додаток та рух по банківському рахунку. Для оплати витрат на правову допомогу не додано копії угоди, на яку є посилання в доданій копії квитанції, не є зрозумілим із копії прибуткового касового ордеру та квитанції, чи було здійснено клієнтом розрахунок. Також не є підтвердженими витрати на паливо. Стосовно моральної шкоди, вважає, що це дуже велика сума, яка перебільшує в 150 разів прожитковий мінімум для працездатних осіб. Крім земельної ділянки в обвинуваченого нічого немає та заробити такі гроші неспроможний. Обвинувачений пропонував потерпілому віддати свою земельну ділянку, однак він відмовився. Розцінює заявлену суму моральної шкоди як спробу психологічного тиску на обвинуваченого. Таким чином, визнає позовні вимоги частково у розмірі 50 000 грн. для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Так, згідно позову, розмір моральної шкоди, яку просить стягнути потерпілий складається з: 29035 грн. (упущена вигода, внаслідок неотримання заробітної плати) + 10 000 грн. (витрати на правову допомогу) + 1 271 грн.61 коп. (забезпечення паливом автомобіля адвоката для приїзду в судове засідання) = 40 306 грн. 61 коп.

Відмовляючи в задоволенні вимог позову в частині відшкодування упущеної вигоди, суд виходить до наступного. Згідно ч.ч.1, 2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Як вказав ККС ВС в постанові у справі № 468/46/18-к від 26.08.2021 року, системне тлумачення вказаної норми цивільного законодавства свідчить про те, що позивач має право на відшкодування упущеної вигоди, однак зобов`язаний надати суду докази, які підтверджують те, що він міг і повинен був отримати відповідні доходи і лише неправомірні дії відповідача стали підставою, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Таким чином, дохід не може бути абстрактним. Наданий цивільним позивачем скрин-шот з додатку стосовно руху коштів по картці, суд вважає неналежним та недопустимим доказом, оскільки невідомо кому саме належить цей рахунок, які зарахування на підставі чого здійснювалися, позивачем так само не надано підтвердження наявності трудових відносин.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення витрат на правову допомогу, суд виходив з наступного.

Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем в додатку до позову надано лише копію прибуткового касового ордеру від 10.11.2022р., призначення «надання правової допомоги за угодою», однак інші документи, про які суд зазначив вище, зокрема і відповідна угода,- відсутні. В судовому засіданні під час встановлення особи учасників процесу представником потерпілого-адвокатом ОСОБА_5 було надано витяг з угоди №07/022 про надання правової допомоги від 02.11.2022р., за п.4 вказаної Угоди, гонорарні відносини, компенсація витрат, пов`язаних з виконанням цієї угоди врегульовані додатковою угодою. Разом із тим, копію відповідної додаткової угоди суду не надано. За таких обставин надану в додатку до позову копію прибуткового касового ордеру суд вважає недостатнім доказом для задоволення вимоги про стягнення витрат на правову допомогу.

Суд також відмовляє у відшкодуванні витрат забезпеченні паливом автомобіля адвоката для приїзду в судове засідання, оскільки в обґрунтування вказаних витрат надано лише копію чеку ТОВ «ВСТ-ОЙЛ» на придбання палива від 22.06.2023р. Разом із тим, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази того, що паливо було придбано саме для заправки автомобіля адвоката з метою його прибуття до суду - відсутні.

Також суд зауважує, що в ході розгляду справи, потерпілий ОСОБА_4 надавав квитанції та підтвердження витрат його прибуття до суду та чеки на ліки, однак у позовній заяві ним не було заявлено вимог про відшкодування вказаних витрат (заявлена сума матеріальної шкоди не охоплює ці витрати). Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Тобто, виходячи зі змісту ст. 13 ЦПК, суд не має права вийти за межі позовних вимог. Звертаючись до суду, позивач самостійно визначає в позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. За таких обставин, судом не вирішується питання про відшкодування витрат на прибуття потерпілого до суду та витрат на придбання ліків, оскільки такі позовні вимоги ним не заявлялися, заява про зміну предмету позову (уточнена позовна заява) не подавилися.

Щодо визначення розміру відшкодування потерпілому моральної шкоди, то в цьому випадку суд бере до уваги роз`яснення п. п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 лютого 1995 року № 4, який зазначає, що суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди, на думку суду, не повинен призводити до збагачення особи.

Потерпілий, заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди на суму 400 000 грн. вказав на те, що внаслідок дій обвинуваченого він втратив здоров`я, постійно переживав, не міг нормально спати, був порушений звичайний для нього спосіб життя, він відчував душевні страждання. При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує ступінь вини обвинуваченого, наслідки, що настали, понесені потерпілим моральні страждання, суть позовних вимог, характер діяння особи, що заподіяла шкоду суд вважає справедливим задовольнити заявлені вимоги про відшкодування спричиненої потерпілому моральної шкоди частково, в розмірі 150 000 гривень. На думку суду, саме ця сума є справедливою і співрозмірною з понесеними потерпілим моральними стражданнями.

Згідно ч.4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

У зв`язку із цим, арешт на майно, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Южного міського суду Одеської області від 04.11.2022р., на автомобіль «ВАЗ-2106» н/з НОМЕР_2 та велосипед синього кольору без марки - необхідно скасувати.

Речові докази, а саме: автомобіль «ВАЗ-2106» н/з НОМЕР_2 та велосипед синього кольору без марки, які повернуті власниками під збергіальні розписки - необхідно вважати повернутими власникам.

Прокурором надано в судовому засіданні акти на підтвердження витрат по справі на залучення експертів з проведення криміналістичних експертиз на загальну суму 11515.58 грн., які відповідно до ст.124 КПК України підлягають відшкодуванню за рахунок обвинуваченого ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст.100, 124, 128, 129, 174, 371-373, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту його фактичного затримання на виконання цього вироку.

До набрання вироком законної сили застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з обов`язком передбаченим ч. 5 ст. 194 КПК України:

1) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на співробітників ВП №3 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області.

Арешт на майно, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Южного міського суду Одеської області від 04.11.2022р., на автомобіль «ВАЗ-2106» н/з НОМЕР_2 та велосипед синього кольору без марки - скасувати.

Речові докази, а саме: автомобіль «ВАЗ-2106» н/з НОМЕР_2 та велосипед синього кольору без марки, які повернуті власникам під збергіальні розписки - вважати повернутими власникам ОСОБА_7 та ОСОБА_4 .

Стягнути із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 , процесуальні витрати на залучення експертів з проведення криміналістичних експертиз в сумі 11 515 (одинадцять тисяч п`ятсот п`ятнадцять ) грн. 58 коп., на користь держави.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, внаслідок вчинення кримінального правопорушення - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , суму моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн.

В задоволенні іншої частини позову -відмовити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Доброславський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1