ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1921/25 Справа № 195/1900/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали об`єднаного кримінального провадження №0000056 за апеляційними скаргами представника цивільного відповідача ПАТ НАСК ОРАНТА ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та прокурора Томаківського відділу Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_11 на вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2025 року, ухвалений стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Червоний Яр, Томаківського району Дніпропетровської області, громадянство України, одружений, має середню спеціальну освіту, працює трактористом ФГ «ДЕМЕТРААГРОТЕХ», зареєстрований та постійно мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст. 74 ч. 5, п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 задоволено та стягнуто з ПАТ "Національне акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" на користь ОСОБА_12 виплату страхового відшкодування пов`язаного з лікуванням потерпілого в сумі 18 934,00 гривень, за шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та за моральну шкоду в сумі 946 гривня 70 копійок, а всього в загальній сумі 19 880 гривень 70 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 відшкодування за моральну шкоду в сумі 100000 гривень, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий? ? зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я, заподіяну життю і здоров`ю внаслідок скоєння злочину.

Процесуальні витрати на залучення експерта віднесено на рахунок держави.

Крім того судом вирішено питання про долю речових доказів.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 .? кваліфіковано за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

За встановлених судом обставин та детально викладених у вироку суду 20 лютого 2021 року приблизно о 12 годині 50 хвилин, ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки AUDI моделі A6 з реєстраційним номером « НОМЕР_1 », рухався по сухому покриттю проїжджої частини вулиці Шосейна в смт. Томаківка Дніпропетровської області, зі сторони автовокзалу в напрямку с. Кисличувата Томаківського району Дніпропетровської області.

В процесі руху, а саме поблизу домоволодіння №31 розташованого по вул. Шосейна в смт. Томаківка, Томаківського району, Дніпропетровської області, водій ОСОБА_7 , проявляючи недбалість, не маючи жодних перешкод технічного характеру для безпечного забезпечення руху, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, не обравши безпечну швидкість руху, допустив зіткнення передньою частиною свого автомобіля з задньою частиною автомобіля марки ВАЗ моделі 21053 з реєстраційним номером « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_12 , який рухався у попутному напрямку.

Своїми діями водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п. 1.3., 1.5., 2.3. б), 12.3., 12.4. та 12.9. б) Правил дорожнього руху України.

Порушення п.12.3 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_13 знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Невиконання водієм ОСОБА_7 вищезазначеного пункту Правил дорожнього руху України привело до даної дорожньо-транспортної пригоди, у результаті якої водієві автомобіля ВАЗ моделі 21053 ОСОБА_12 спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми струс головного мозку, закритий осколковий перелом акроміального кінця лівої ключиці зі зміщенням відламків. Виявлені тілесні ушкодження утворилися від дії тупого твердого предмету (предметів) та/або при ударах об такий (такі), можливо в умовах дорожньо-транспортної пригоди в салоні легкового автомобіля. Виявлені тілесні ушкодження в даному випадку розглядаються у сукупності і відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що зумовило тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні, (більше як 21 день), п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року, №6.

В апеляційній скарзі цивільний відповідач просив вирок суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_12 до ПАТ НАСК ОРАНТА і ухвалити новий вирок, яким у задоволенні непідтверджених вимог відмовити.

В апеляційній скарзі захисник, посилаючись на безпідставність залишення бе розгляду клопотання сторони захисту про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до відповідальності та закриття кримінального провадження, та необгрунтованість висновків суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні напівкримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, через не надання судом належної оцінки показам обвинуваченого, свідків та іншим доказам у кримінальному провадженні, зокрема за критерієм недопустимості письмових доказів та їх взаємоузгодженості і додатності для доведення винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину поза розумним сумнівом, просила вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким звільнити ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ч. 5 ст. 74, п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 за обвинуваченням за ч. 1 ст. 286 КК України, закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Цивільний позов потерпілого залишити без розгляду.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок змінити, зазначивши в його резолютивні частині про стягнення з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні сумі 1372,96 грн, й виключивши з мотивувальної частини вироку посилання на віднесення процесуальних витрат на рахунок держави.

24.06.2025 року на адресу апеляційного суду від прокурора надійшли доповнення до апеляційної скарги в який він окрім зазначеного просив, у разі згоди обвинуваченого на звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, вирок суду першої інстанції скасувати, звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та кримінальне провадження стосовно нього закрити.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник заявила клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 за обвинуваченням за ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку з чим, скасування вироку суду першої інстанції. При цьому, захисник зазначила, що відмовляється від розгляду доводів апеляційної скарги, та наполягає на своєму клопотанні.

Обвинувачений підтримав позицію захисника та заявлене захисником клопотання, не заперечував проти звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження стосовно нього за обвинуваченням за ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, що є нереабілітуючою підставою.

Представник потерпілого заперечував проти задоволення клопотання, з огляду на те, що обвинувачений в ході судового розгляду не визнав своєї провини у вчиненому, вважав вирок суду законним та обгрунтованим. При цьому, представник потерпілого не заперечував змісту пред`явленого обвинувачення чи правильності кваліфікації дій обвинуваченого, а також тих обставин, що у цьому кримінальному провадженні сплинули строки притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності.

Прокурор, враховуючи позицію сторони захисту, з посиланням на доповнену апеляційну скаргу прокурора окружної прокуратури, підтримала її в частині звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, чим не заперечувала проти задоволення заявленого захисником клопотання.

Розглядаючи заявлене захисником в інтересах обвинуваченого клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, колегія суддів вважає, що воно підлягає задоволенню з огляду на таке.

В силу положень ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового розгляду щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Зважаючи на принцип диспозитивності, що закріплений у п. 19 ч. 1 ст. 7, ст. 26 КПК України, відповідно до якого «сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом», - обрання тієї чи іншої лінії процесуальної поведінки залежить від вибору самого обвинуваченого.

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є виключно згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття рішення судом про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Як видно з оскаржуваного вироку ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні 20 лютого 2021 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, є нетяжким злочином.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Отже, станом на 25 червня 2025 року, сплинув строк в три роки, тобто закінчились визначені ст. 49 КК України строки давності, разом з цим, матеріали не містять даних про те, що ОСОБА_7 вчинив нове кримінальне правопорушення до закінчення цього строку чи ухилявся від досудового розслідування або суду.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 06 грудня 2021 року (справа № 521/8873/18, провадження № 51-413кмо21), за змістом п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, частин 1, 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України суди першої та апеляційної інстанцій мають обов`язок роз`яснити особі, яка притягається до кримінальної відповідальності, те, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчилися строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК, для звільнення особи від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому КПК, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження за п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення.

Враховуючи вищезазначене та заявлене стороною захисту клопотання апеляційним судом, відповідно до ст. 285 КПК України, ОСОБА_7 роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, яка не є реабілітуючою.

Водночас, обвинувачений підтримав заявлене захисником клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, підтвердивши, що йому зрозуміла як суть обвинувачення, так і підстава звільнення від кримінальної відповідальності та наслідки такого рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно зі ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Отже, з огляду на наведені обставини та те, що ухвалений вирок стосовно ОСОБА_7 не набрав законної сили, він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України, а вирок суду - скасуванню, та кримінальне провадження закриттю, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. 417 КПК України.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що з урахуванням того, що обвинувачений надав згоду на звільнення від кримінальної відповідальності, згідно зі ст. 49 КК України, а також невідкладності розгляду такого клопотання, у зв`язку з чим апеляційний суд не проводив судове провадження, що включає в себе, відповідно до п. 24 ст. 3 КПК України, й апеляційне провадження в повному обсязі, в загальному порядку, колегія суддів не надає оцінки доводам поданих апеляційних скарг.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що наявні усі необхідні підстави для задоволення клопотання сторони захисту, тому обвинувальний вирок щодо ОСОБА_14 підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю, у зв`язку із закінченням строків давності.

Що стосується заперечення представника потерпілого з приводу клопотання, колегія суддів зазначає, що відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Виходячи з цих положень закону визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення звизнанням ними своєї вини у вчиненні злочину.

Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках, за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Разом з цим, апеляційний суд зауважує, що із системного аналізу КПК України та КК України слідує, що передбачений ст. 49 КК України інститут звільнення від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення зі згодою потерпілої на таке звільнення, а також про те, що у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження цивільний позов у кримінальному провадженні не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду, й потерпілий не позбавлений права заявити цивільний позов в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 129 КПК України вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні по суті заявлених вимог можливо лише у разі ухвалення обвинувального вироку або постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

Колегією суддів було роз`яснено сторонам те, що в цьому випадку, потерпілий має право заявити цивільний позов до обвинуваченого в порядку цивільного судочинства, чого вони заперечували.

Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові ККС ВС від 10.08.2021 у справі №161/694/20, у разі постановлення ухвали про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов по суті не вирішується, а залишається без розгляду. У такому випадку позивач вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства.

З огляду на зазначене, у зв`язку з закриттям кримінального провадження, цивільний позов ОСОБА_12 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення слід залишити без розгляду.

Окрім того, об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 12 вересня 2022 року (справа № 203/241/17) сформулювала висновок, який полягає в тому, що в разі звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі положень ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, у тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрите на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Тому процесуальні витрати на залучення експертів у цьому кримінальному провадженні в розмірі 1372,96 грн необхідно віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. 129, 284, 285, 286, 288, 404, 417, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання захисника ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2025 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 скасувати.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України закрити, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта віднести на рахунок держави.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 - залишити без розгляду.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4