Справа № 489/5077/25
Провадження № 1-кп/489/765/25
У Х В А Л А

13 серпня 2025 року місто Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі колегії: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 04.03.2025 під № 0000061, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Воронеж, рф, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

в с т а н о в и в:

На розгляді Інгульського районного суду міста Миколаєва перебуває кримінальне провадження з обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Для забезпечення кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який ухвалами суду від 23.04.2025 та 20.06.2025 продовжено до 16.08.2025 включно.

У зв`язку з неможливістю розгляду справи 13.08.2025 у судовому засіданні виникла необхідність відкласти розгляд справи на 25.09.2025 року.

Прокурор подав клопотання про продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що ризики наявні на час застосування саме такого запобіжного заходу не зменшились і не змінились, що свідчить про необхідність його подальшого застосування. Вважав можливим переховування обвинуваченого від суду з огляду на тяжкість можливого покарання за вчинення злочину. Крім того вважає наявним ризик продовження протиправної діяльності.

Захисник проти клопотання прокурора заперечував. Зазначив, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, дружину, яка на даний час проходить військову службу, двох неповнолітніх дітей, тому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, на думку захисника, буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного. Також захисник вважав за можливе визначити альтернативний запобіжний у вигляді застави.

ОСОБА_6 зазначив, що погоджується із захисником.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Вирішуючи заявлене прокурором клопотання про доцільність продовження щодо ОСОБА_6 строку раніше обраного запобіжного заходу, заслухавши думку учасників судового засідання, суд вважає за необхідне клопотання прокурора задовольнити, виходячи з наступного.

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на існування таких ризиків: ризик переховування обвинуваченого від суду; ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину за санкцією якого можливе призначення покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічного позбавлення волі, з конфіскацією майна. Оцінюючи наявність ризиків, які можуть стати підставою для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд враховує, що звільнення від відбування покарання з випробуванням за вчинення такого роду кримінальних правопорушень нормами Кримінального кодексу України не передбачено. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення в умовах воєнного стану, запровадженого у зв`язку із широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти Української Держави та Українського Народу. Згідно обвинувачення ОСОБА_6 добровільно злочинну діяльність не припиняв, аж поки не був затриманий працівниками правоохоронного органу, що в сукупності з продовженням збройної агресії свідчить про наявність ризику продовження вчинення кримінального правопорушення.

Суд бере до уваги у сукупності обставини, які передбачені ст. 178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, яке може бути застосоване до ОСОБА_6 у разі доведення обсягу обвинувачення під час судового розгляду; наявність тісних соціальних зв`язків обвинуваченого, проте враховуючи фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, суд приходить до висновку, що станом на день розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, зазначені ризики продовжують існувати та не зменшились.

Судом також враховуються вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , які не перешкоджають подальшому утриманню в умовах ізоляції від суспільства, оскільки даних на підтвердження неможливості утримання обвинуваченого під вартою до суду не надходило, що дає можливість зробити висновок про те, що його здоров`я не перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення.

Домашній арешт, який полягає у забороні обвинуваченому залишати житло і розрахований на свідому, правомірну його поведінку, враховуючи спосіб вчинення злочину у якому він обвинувачується, не зможе фізично убезпечити від настання вищевказаних ризиків та гарантувати його безумовне дотримання, тому адекватним запобіжним заходом для обвинуваченого ОСОБА_6 буде тримання під вартою.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши у сукупності всі обставини, з метою запобігти спробам обвинуваченого ухилитися від суду та від виконання процесуальних рішень, продовження вчинення кримінального правопорушення, суд вважає доцільним, продовжити дію раніше обраного запобіжного заходу строком на 60 діб (до 11 жовтня 2025 року).

При застосуванні запобіжного заходу слідчий суддя не визначав розміру застави. Враховуючи положення ч. 4 ст. 183 КПК України суд також не вбачає підстав для визначення розміру застави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 27, 31, 176-178, 181-183, 193, 194, 199, 331, 369, 372, 376 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 на 60 днів до «11» жовтня 2025 року включно.

Ухвала може бути оскаржена обвинуваченим, його захисником, прокурором протягом 5 (п`яти) днів з дня її проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_2