Справа № 199/1638/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2025 м.Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпра в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю

секретаря с/з ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпра кримінальне провадженням, внесене до ЄРДР за № 0000011 від 04.01.2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця с.Гупалівка Магдалинівського р-ну Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб не маючого, інвалідності, тяжких хронічних захворювань не маючого, раніше не судимого( на момент вчинення кримінального правопорушення), військовослужбовця за мобілізацією в/ч НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні АНД районного суду м.Дніпра перебуває кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.4 ст.186 КК України. В судове засідання не з`явилася потерпіла, суд з врахуванням думки учасників судового засідання, ухвалив рішення про продовження судового розгляду за її відсутності.

Прокурор просила суд відкласти судове засідання через надання додаткового часу про з`ясування перебування обвинуваченого в статусі військовослужбовця, який вчинив СЗЧ. Інші учасники не заперечували проти цього клопотання прокурора.

Прокурор в судовому засіданні просила продовжити обвинуваченому запобіжний захід в вигляді тримання під вартою, обґрунтовуючи своє клопотання наявністю ризиків, передбачених п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, з огляду на відсутність міцних соціальних зв`язків, засудження його на сьогоднішній день Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області 19.02.2025 року за ч.4 ст.185 КК України за фактом крадіжки мобільного телефону в рідної матері, що характеризує обвинуваченого як особу, схильну до вчинення кримінальних правопорушень. Окрім того, обвинувачений самовільно залишив місце розташування своєї військової частини, може в подальшому ухилитися від суду. Інші менш тяжкі запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Захисник та обвинувачений заперечували проти клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою та просили обрати інший запобіжний захід, а саме : домашній арешт з посиланням на міцні соціальні зв`язки обвинуваченого, який має місце реєстрації, проживає з мамою, є раніше не судимий на момент вчинення кримінального правопорушення, і прокурором не підтвердженого ризиків, на які він посилався, жодним доказом.

Суд, заслухавши думки учасників кримінального провадження, приходить до наступних висновків:

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може триматися під вартою інакше як на підставах та в порядку, передбачених законом.

Згідно п.п. 3, 4ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, серед іншого, переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід в вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 , є військослужбовцем в/ч НОМЕР_1 за мобілізацією, і в судовому засіданні особисто зазначив, що 1,5 роки тому він самовільно залишив місце проходження служби та поїхав додому, після чого жив в м.Новомосковську Дніпропетровській області в реабілітаційному центрі, наразі є засудженим за ч.4 ст.185 КК України, тобто підтверджується довод прокурора про схильність до вчинення кримінальних правопорушень. Окрім того, на час затримання він не працював, законного джерела існування не мав, не одружений, на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб не має, тобто законом або цивільно-правовим договором, іншими обставинами на нього не покладено обов`язок перебувати за місцем його реєстрації, та залишаючись на свободі він може ухилитися від суду з метою уникнення відповідальності за скоєне. Суд не може прийняти до уваги доводи захисника про наявність у обвинуваченого матері на підтвердження наявності міцних соціальних зв`язків, оскільки її наявність не покладає на обвинуваченого обов`язок постійно перебувати за місцем реєстрації, що підтверджує ризик, зазначений прокурором, що обвинувачений може залишити місце проживання та ухилитися від суду.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою слідчого судді Амур-Ніжньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 06.01.2025 року відносно ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід в вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб до 05.03.2025 року, після цього ухвалами Амур-Ніжньодніпровського районного суду м.Дніпра був продовжений запобіжний захід в вигляді тримання під вартою до 07.08.2025 року, але до цієї дати розгляд даного кримінального провадження не може бути завершено, в зв"язку із чим є підстави для продовження запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою. За конкретних обставин даної справи застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, наявність яких встановлено в судовому засіданні, є недостатнім, і тому в задоволенні клопотання захисника та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу слід відмовити.

Під час постановлення ухвали про застосування запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов"язків, передбачених цим кодексом, крім випадків, передбачених ч.4 цієї статті(ч.3 ст.183 КПК України).

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України;5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

На підставі п.1 ч.4 ст.183 КПК України застава по даному кримінальному провадженню судом не визначається.

Керуючись ст.ст. 177,183, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою- задовольнити, в задоволенні клопотання захисника та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт - відмовити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,запобіжний захід в вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб з 07.08.2025 року до 05.10.2025 року.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з моменту проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою протягом п`яти днів з моменту отримання її копії, шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1