У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Веселинівського відділу Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 на ухвалу Веселинівського районного суду Миколаївської області від 24 жовтня 2024 року про відмову у задоволенні подання щодо звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання, призначеного вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 23.02.2022 р., на підставі ч. 2 ст. 74 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 24 жовтня 2024 року відмовлено у задоволенні подання в.о. начальника Вознесенського районного сектору № 1 філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях про звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, у зв`язку із усуненням законом караності діяння.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою звільнити ОСОБА_6 від покарання, призначеного йому вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 23.02.2022 р. за вчинення кримінальних правопорушень, призначених ч. ч. 1, 2, 3 ст. 185 КК України та від покарання, призначеного йому вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 29.11.2021 р. за вчинення кримінальних правопорушень, призначених ч. 2 ст. 185 КК України.

Вважати ОСОБА_6 засудженим вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 23.02.2022 р. за вчинення кримінального правопорушення, призначеного ч. 3 ст. 297 КК України, до 4 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, звільненим від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладанням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1, п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважених органу з питань пробації про зміну проживання, роботи або навчання та виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі прокурор вважає оскаржувану ухвалу незаконною та такою, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог процесуального законодавства, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи та неправильним застосуванням Закону про кримінальну відповідальність.

На його думку суд дійшов помилкового висновку, що представник органу пробації в поданні просив повністю звільнити засудженого від покарання, незважаючи на те, що за ч. 3 ст. 297 КК України, він не підлягає звільненню, оскільки в поданні ставилось питання саме про звільнення засудженого за діяння, караність яких усунена законом, а не повністю від призначеного судом покарання, як помилково зазначено в оскаржуваній ухвалі.

Вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 29.11.2021 р. ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України та призначене за цим вироком покарання враховано при призначенні покарання вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 23.02.2022 р. Але, сума викраденого майна на момент вчинення ОСОБА_6 правопорушення не перевищує 2 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, у зв`язку з чим засуджений також підлягає звільненню від покарання, призначеного вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 29.11.2021 р.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

До суду надійшло подання в.о. начальника Вознесенського районного сектору № 1 філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях про звільнення засудженого ОСОБА_6 від покарання, призначеного вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 23.02.2022 р. у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання звільненого з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Подання мотивоване тим, що сума матеріальних збитків, які спричинив ОСОБА_6 кримінальним правопорушенням, не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, встановленого у 2021 році 2 270 грн. і тому, відповідно до положень ч. 2 ст.74 КК України, він, як особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

ОСОБА_6 засуджений за ч. ч. 1, 2, 3 ст. 185 КК України, за вчинення в 2021 році декількох епізодів таємного викрадення чужого майна (крадіжку), сума яких за всіма епізодами не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а тому, до цих діянь має застосовуватися положення ст. 5 КК України, і, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 74 КК України, він, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Поряд з цим, ОСОБА_6 за цим же вироком суду від 23.02.2022 р. засуджений за ч. 3 ст. 297 КК України, до 4 років позбавлення волі, і йому, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, визначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та попереднім вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 29.11.2021 р., визначено остаточне покарання ОСОБА_6 у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків, відповідно до ст. 76 КК України.

Однак представник органу пробації в поданні просив повністю звільнити засудженого від покарання, незважаючи на те, що за ч. 3 ст. 297 КК України, ОСОБА_6 не підлягає звільненню, та не враховуючи те, що до покарання за цим вироком частково приєднано покарання, призначене вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 29.11.2021 р., що позбавляє суд можливості звільнити його від призначеного судом покарання.

Крім того, для правильного вирішення подання органу пробації необхідно дослідження вироку Веселинівського районного суду Миколаївської області від 29.11.2021 р., копія якого до матеріалів подання не додана, в особовій справі та в матеріалах кримінального провадження відсутня.

Заслухавши доповідь судді, прокурора на підтримку апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За частиною 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 КК України, звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акту про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Як вбачається з матеріалів провадження, вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 23.02.2022 р. ОСОБА_6 засуджений за ч. ч. 1, 2, 3 ст. 185, ч. 3 ст. 297 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, до 4 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 29.11.2021 р. за ч. 2 ст. 185 КК України, до остаточного покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

В.о. начальника Вознесенського районного сектору № 1 філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях звернулась до суду з поданням про звільнення засудженого ОСОБА_6 від покарання, призначеного вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 23.02.2022 р. у виді 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Подання мотивоване тим, що сума матеріальних збитків, які спричинив ОСОБА_6 кримінальним правопорушенням, не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, встановленого у 2021 році 2 270 грн., у зв`язку із чим, відповідно до положень ч. 2 ст.74 КК України, він, як особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX, який набрав чинності 09.08.2024 р., ст. 51 КУпАП викладено у новій редакцій та встановлено, що максимальний розмір викраденого чужого майна, в тому числі шляхом шахрайства, на момент вчинення правопорушення для кваліфікації дій особи як дрібне викрадення чужого майна за ч. 2 ст. 51 КУпАП не може перевищувати двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 Податкового кодексу визначено, що податкова соціальна пільга (неподатковий мінімум доходу громадян) дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», прожитковий мінімум для працездатної особи на 1 січня 2021 року становить 2 270 грн., тобто неоподаткований мінімум доходів громадян становить 1 135 грн. на 2021 рік, а 2 неоподаткованих мінімумів (ч. 2 ст. 51 КУпАП) становить 2 270 грн.

Тобто, з 09.08.2024 р. сума викраденого майна, яка не перевищує 2 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, є дрібною крадіжкою та особа повинна нести відповідальність за відповідною частиною ст. 51 КУпАП.

Таким чином, внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні подання органу пробації, не врахував можливості часткового застосування ч. 2 ст. 74 КК України, лише до тих діянь, караність яких законом усунена, - зокрема до епізодів крадіжок, кваліфікованих за ч. ч. 1, 2, 3 ст. 185 КК України.

Висновок про неможливість звільнення від покарання через те, що у поданні ставиться вимога про звільнення від покарання в цілому, є помилковим. Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 07.10.2024 р. у справі № 278/1566/21 роз`яснила, що декриміналізація окремих епізодів підлягає врахуванню незалежно від формального складання покарань, суд зобов`язаний скасувати покарання лише за декриміналізовані епізоди й залишити чинним покарання за іншими. Аналогічний підхід закріплено й у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12.12.2024 р. у справі № 243/444/21, де наголошено, що наявність складання покарань не перешкоджає застосуванню ч. 2 ст. 74 КК України, до окремих епізодів, щодо яких кримінальна протиправність скасована.

Зважаючи на те, що вартість викраденого ОСОБА_6 майна за вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 23.02.2022 р., за кожним епізодом крадіжки, кваліфікованими за ч. ч. 1, 2, 3 ст. 185 КК України, не перевищувала двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановлених у 2021 році (2 270 грн.), ОСОБА_6 підлягає звільненню від покарання, призначеного йому вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 23.02.2022 р. за ч. ч. 1, 2, 3 ст. 185 КК України, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння.

Крім того, враховуючи, що за вироком Веселинівського районного суду від 29.11.2021 р. за ч. 2 ст. 185 КК України, вартість викраденого майна, в кожному епізоді не перевищувала двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, ОСОБА_6 підлягає звільненню від покарання, призначеного цим вироком і врахованого при визначенні остаточного покарання вироком Веселинівського районного суду від 23.02.2022 р., у зв`язку з втратою чинності закону, який встановлював кримінальну протиправність діяння.

Водночас, вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 23.02.2022 р., ОСОБА_6 засуджений за ч. 3 ст. 297 КК України, до 4 років позбавлення волі, і кримінальна відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України, не скасована,тому, покарання, призначене цим вироком, апеляційним судом не переглядається.

З огляду на викладене, апеляційний суд доходить висновку, що доводи прокурора є обґрунтованими, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала скасуванню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу прокурора Веселинівського відділу Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Веселинівського районного суду Миколаївської області від 24 жовтня 2024 року про відмові у задоволенні подання щодо звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання, призначеного вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 23.02.2022 р. скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою звільнити ОСОБА_6 від покарання, призначеного йому вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 23.02.2022 р. за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2, 3 ст. 185 КК України та від покарання, призначеного йому вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 29.11.2021 р. за вчинення кримінальних правопорушень, призначених ч. 2 ст. 185 КК України.

Вважати ОСОБА_6 засудженим вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 23.02.2022 р. за вчинення кримінального правопорушення, призначеного ч. 3 ст. 297 КК України, до 4 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, звільненим від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладанням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1, п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважених органу з питань пробації про зміну проживання, роботи або навчання та виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3