Справа № 308/2376/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого групи у кримінальному провадженні № 0000028 старший слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Закарпатській області майор поліції ОСОБА_2 , у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000028 від 15.03.2024 року за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч.ч. 1, 2, 3 ст. 255, ч.4 ст. 28 - ч. 3 ст. 332 КК України, про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчої групи у кримінальному провадженні № 0000028 старший слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Закарпатській області майор поліції ОСОБА_2 звернувся в Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області з клопотанням про арешт майна.

Слідчими слідчого управлінням ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування за фактом створення злочинної організації, керівництв такою організацією та її структурними частинами; участь у злочинній організації; організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями та сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України вказівками, наданням засобів, вчинене з корисливих мотивів, злочинною організацією що мало місце в період з червня 2023 по березень 2024 року., за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2, 3 ст. 255, ч.4 ст. 28, ч. 3 ст. 332 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000028.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 у невстановлені досудовим розслідуванням дату, час, та місці, володіючи якостями лідера, організаторськими здібностями, будучи обізнаними про визначений законодавством України порядок виїзду громадян України в умовах воєнного стану закордон та діючі обмеження, а також маючи відповідне коло знайомих осіб, які в наступному були залученні ним до вчинення кримінальних правопорушень, з корисливих мотивів, розробив злочинний план по організації каналу незаконного переправлення громадян України призовного віку через державний кордон України, шляхом виготовлення документів про нібито непридатність до військової служби в умовах воєнного стану, а також безперешкодний виїзд замовників цих документів за кордон.

05.05.2025, слідчий СВ Тячівського РВП ГУНІ в Закарпатської області общук за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було виявлено та вилучено майно.

05.05.2025 постановою старшого слідчого вищевказані речі, на підставі ст. 98 КПК України визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні,

Слідчий у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд клопотання без його участі.

12 травня 2025 року - захисник ОСОБА_4 , адвокат ОСОБА_5 , через канцелярію суду надав заперечення щодо арешту майна, а саме мобільного телефону Iphone Pro Max 15, MV783RX/A IMEI1: НОМЕР_1 IMEI2: НОМЕР_2 , JFD4QW491D, оскільки його було вилучено з порушенням під час незаконного затримання.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання належить задовольнити частково з таких підстав.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно підлягає можливій конфіскації. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно із п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

За змістом ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Так, частиною 1 ст. 173 КПК України визначено, що слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала не доведене необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 цієї статті, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати, зокрема, правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На думку сторони обвинувачення накладення арешту на вказані об`єкти нерухомого та рухомого майна абсолютно відповідає як загальним правилам застосування заходів забезпечення кримінального провадження, закріпленим у ч.3 ст. 132 КПК України, оскільки:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення особливо тяжкого злочину, що безумовно може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із даним клопотанням, - так і спеціальним правилам застосування такого виду заходів забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту на майно.

Накладення арешту на вказані об`єкти нерухомого та рухомого майна абсолютно відповідає як загальним правилам застосування заходів забезпечення кримінального провадження, закріпленим у ч.3 ст. 132 КПК України, оскільки:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення особливо тяжкого злочину, що безумовно може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із даним клопотанням, - так і спеціальним правилам застосування такого виду заходів забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту на майно.

Приймаючи до уваги викладене, і те що ОСОБА_4 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст.255, ч.4 ст.28 - ч. 3 ст. 332 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжкого і за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, з конфіскацією майна, а тому з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, на все майно ОСОБА_4 , слід накласти арешт.

Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються (ч. 1 ст. 59 КК України).

Покарання у виді конфіскації майна, як і будь-яке інше покарання, встановлюється вироком суду. Оскільки на цьому етапі кримінальне провадження ще не розглянуто судом по суті та вирок не постановлений, слідчий суддя не має змоги передбачити ні сам факт його постановлення, ні можливий обсяг конфіскації майна як виду покарання, вказані події на цьому етапі повинні розглядатися лише як вірогідні.

Тобто, у випадку визнання винуватою ОСОБА_4 ,. суд може призначити їй покарання у виді конфіскації майна, тому на переконання слідчого судді слідчий довів необхідність арешту майна підозрюваного з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання.

Накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Вирішуючи питання щодо способу арешту майна, який підлягає застосуванню, слідчий суддя враховує конкретні обставини провадження, а також пропорційність втручання в права та інтереси власника майна.

Згідно із ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, зокрема, заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно (ч. 5 ст. 173 КПК України).

Слідчий суддя вважає доведеним існування достатніх підстав вважати, що не накладення арешту на нерухоме майно, зазначене слідчим у клопотанні, може призвести до його можливого відчуження на користь третіх осіб або настання інших наслідків, у зв`язку з чим не буде досягнута дієвість даного кримінального провадження.

Тому, враховуючи доведеність слідчим наявності ризиків, передбачених абзацом другим ч. 1 ст. 170 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що заборона відчуження нерухомого майна виправдає у цьому випадку ступінь втручання у право власності підозрюваної. Негативних наслідків та обмежень застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

З огляду на викладене, слідчий суддя вважає доведеним, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки сприятимуть досягненню мети щодо забезпечення конфіскації майна як виду покарання, таке втручання у право на власність є пропорційним, тому клопотання в належить задовольнити, із забороною відчуження нерухомого майна, що відповідає вимогам ч.11 ст. 170 КПК України.

Керуючись ст.ст.170-173. 372 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на майно вилучене в ході проведення санкціонованого обшуку за адресою АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

Мобільний телефон марки NOKIA RM-1035, IMEI1: НОМЕР_3 IMEI2: НОМЕР_4 , із сім карткою із номерами зазначеними 897011300, 8618, 4097, 89, 6.

Мобільний телефон марки NOKIA 1280, IMEI: НОМЕР_5 .

Мобільний телефон NOKIA 6700 c-1, IMEI1: НОМЕР_6 .

Мобільний телефон NOKIA6700c-1, IMEI1: НОМЕР_7 , із одним словом сім картки Київстар із номерами НОМЕР_8 , НОМЕР_9 .

Мобільний телефон марки IPhane15Pro Max номер моделi MU783RX/A серія номер НОМЕР_10 із сім карткою НОМЕР_11 , із кодом доступу для входу який власниця ОСОБА_4 , відмовилася надавати із IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 .

Мобільний телефон марки NOKIA C2-01, IMEI: НОМЕР_12 .

Мобільний телефон марки NOKIA X3-02, IMEI: НОМЕР_13 .

Мобільний телефон марки SAMSUNG SGH C170, IMEl: НОМЕР_14 , SN: НОМЕР_15 із сім карткою МТС номер НОМЕР_16 , НОМЕР_17 , НОМЕР_18 , 283.7.

Мобільний телефон марки MEIZU IMEI1: НОМЕР_19 , IMEI2: НОМЕР_20 , S/N: НОМЕР_21 .

Мобільний телефон марки POCO F5Pro IMEI1: НОМЕР_22 , IMEI2: НОМЕР_23 , серійний номер НОМЕР_24 , із сім карткою НОМЕР_25 , який був вилучений при обшуку особи ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешк. АДРЕСА_2 , вищеперераховане упаковано до пакету PSP2151084.

Книга записник із 22 сторінками, оптичний диск CD-R , ValuePack, жовтого кольору, дві сім картки сім картка life із номерами НОМЕР_26 , 3095, 8786,0, Київстар із номерами НОМЕР_8 , НОМЕР_27 , упаковано до пакету Національна поліція України CRI 1128198.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного

суду Закарпатської області ОСОБА_1