ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2234/25 Справа № 182/2501/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000105 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 травня 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Люботин Харківської області, громадянина України, раніше судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч. 1 ст. 162 КК України до покарання у виді 3 років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбуття призначеного покарання з випробуванням строком на 1 рік.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку, 05.04.2025 року, близько 12 год. 00 хв., ОСОБА_8 знаходився біля домоволодіння АДРЕСА_2 , де в нього виник протиправний умисел на незаконне проникнення до території вказаного домоволодіння, яке утримує, фактично використовує, доглядає та в якому зареєстрований потерпілий ОСОБА_9 .

З метою реалізації свого протиправного умислу ОСОБА_8 близько 12 години цього ж дня, перебуваючи в тому самому місці, в порушення ст. 30 Конституції України, згідно якої кожному гарантується недоторканість житла (чи іншого володіння особи), статті 12 «Загальної декларації прав людини» та статті 8 «Конвенції про захист прав людини та основних свобод», не маючи визначених законом підстав та відповідного дозволу власника, а також осіб які мають право проживати за вказаною адресою на законних підставах, впевнившись у тому, що хвіртка домоволодіння зачинена та за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, незаконно, переліз через паркан в результаті чого незаконно проник на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , територія якого суцільно огороджена парканом, чим порушив недоторканість володіння особи, що захищається законом.

В апеляційній скарзі прокурор просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що вирішуючи питання про призначення покарання, суд не врахував положення статті 69-1 КК України. Вважає, що законним, справедливим і таким, що сприятиме перевихованню ОСОБА_8 та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання за ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки та звільнення ОСОБА_8 , на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання у виді обмеження волі з іспитовим строком на 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч.1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, думку захисника, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, судова колегія доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

На підставі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

На підставі ст.ст. 50, 65 КК України особі, що скоїла злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів з урахуванням ступеня тяжкості скоєного злочину, особи винного і обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до вимог ст. 69-1 КК України та п. 6-2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Верховний Суд у правовому висновку щодо застосування ст. 69-1 КК України своїм рішенням від 14.04.2016 року констатував, що неможливість застосування положень ст. 69-1 КК України до осіб, які вчинили злочини за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, коли збитки або шкоду злочином заподіяно не було, порушує принцип справедливості, обмежує принципи рівності та індивідуалізації юридичної відповідальності, оскільки ступінь суспільної небезпечності злочинів без заподіяння збитків або шкоди значно нижчий, ніж злочинів, якими такі збитки або шкоду було заподіяно.

Як убачається з вироку суду, обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, визнав у повному обсязі.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнав щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Матеріальна шкода діями ОСОБА_8 не заподіяна.

Разом з цим, вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції вищезазначені вимоги закону не виконав та призначив ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 162 КК України максимальне покарання у виді 3 років обмеження волі, що не відповідає вимогам ст. 69-1 КК України.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 409 КПК України підставами для зміни судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 413 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме: неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, тягне за собою зміну судового рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні в частині призначеного ОСОБА_8 покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 травня 2025 року стосовно ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 травня 2025 року за ч. 1 ст. 162 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання у виді обмеження волі з іспитовим строком на 1 рік.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: