КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №761/3387/25 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/1905/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 28 січня 2025 року, -

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 28 січня 2025 року частково задоволено клопотання прокурора третього відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000520 від 11.06.2024, за підозрою ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 368-5, ч. 2 ст. 366-2 КК України та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , та яка на праві власності належить ОСОБА_6 , із забороною відчуження та розпорядження вказаним майном, без заборони використання житлового приміщення особами, які на законних підставах у ньому проживають.

Заборонено приватним та державним органам реєстрації, Міністерству юстиції України, вчиняти будь-які дії щодо зміни власників нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 .

В іншій частині у задоволенні клопотання відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора третього відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 у рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000520 від 11 червня 2024 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 1 ст. 368-5, ч. 2 ст. 366-2 КК України про арешт майна, а саме, квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

На обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт вважає, що оскаржувана ухвала, є незаконною і необґрунтованою.

Апелянт вказує на те, шо у своєму клопотанні прокурор не довела, та не надала жодних належних доказів того, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 , яка на праві власності належить ОСОБА_6 придбана за активи її батька - ОСОБА_10 , лише зазначила, що є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366, ст. 368-5 КК України та те, що ОСОБА_10 та ОСОБА_6 є членами сім`ї та близькими родичами один одному, що згідно ст. 175 Сімейного кодексу України майно, набуте батьками і дітьми за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів, належить їм на праві спільної сумісної власності. Проте, ОСОБА_6 вже 31 рік, з досягненням повнолітнього віку вона постійно працювала, мала власний дохід, не розраховуючи на матеріальну підтримку батька, оскільки її не було, бо останній пішов з родини, створив іншу сім`ю, та не підтримував фінансово доньку.

Також апелянт зазначає, що слідчою суддею не враховано, що власницею квартири за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_6 , яка жодного відношення до кримінального провадження не має. Грошові кошти за які ОСОБА_6 08 жовтня 2024 року придбана квартира це її власні зароблені гроші, грошові кошти отримані від матері, чоловіка та спадок від бабці та є її особистою власністю. Зазначені обставини підтверджуються довідкою про доходи ОСОБА_6 , договорами купівлі-продажу земельних ділянок та квартири, виписками з банківських рахунків.

Жодними доказами, що вказана квартира здобута злочинним шляхом, чи була об`єктом кримінального правопорушення не доведено.

Також апелянт зазначає, що арешт майна, яке на праві власності належить ОСОБА_6 , порушує її права, гарантії та законні інтереси як законного власника, у тому числі право розпоряджатись власним майном.

Апелянт звертає увагу на те, що прокурором не доведено, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 здобута внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, щодо вчинення яких здійснюється досудове розслідування, не доведено наявність будь-яких фактичних даних (доказів), відповідно до яких є необхідність у накладенні арешту на майно ОСОБА_6 .

До клопотання про арешт майна не надано жодного доказу того, що майно на яке накладено арешт є предметом кримінального правопорушення або одержане внаслідок вчинення кримінального правопорушення чи є доходами від цього.

Обґрунтовуючи клопотання у розумінні вимог ст. 132 КПК України, прокурор не надала достатні і належні докази тих обставин, на які послалась у клопотанні, а слідча суддя, у свою чергу, відповідно до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінила ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, яка підтримала подану апеляційну скаргу, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скаргапредставника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000520, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.06.2024, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 366-2, ч. 1 ст. 368-5 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що посадова особа Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь», в період 2019-2024 років, набув необґрунтованих активів, вартість яких більше ніж на шість тисяч п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян перевищує його законні доходи.

Крім того, досудовим розслідування встановлено, що службові особи Національного військово-медичного клінічного центру «Головного військового клінічного госпіталь», з метою приховання незаконного збагачення, здійснили умисне внесення завідомо недостовірних відомостей до власних декларацій, які відрізняються від достовірних на суму понад 2000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В рамках даного провадження 21 січня 2025 року ОСОБА_10 , відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України, вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366-2, ст. 368-5 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_10 у 2024 році набув активи, які за його дорученням, з метою прямо чи опосередковано вчиняти дії щодо нього, було зареєстровано на доньку - ОСОБА_6 , зокрема, квартиру АДРЕСА_1 . Дата державної реєстрації - 08.10.2024. Вартість вказаного майна становить 5 190 708, 60 грн.

Таким чином, є достатні підстави вважати, що придбання вказаного нерухомого майна здійснено за грошові кошти, які одержано злочинним шляхом, а відтак постановою слідчого від 20.01.2024 вказане майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000520 від 11.06.2024 року.

24.01.2025 прокурор третього відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000520 від 11.06.2024, за підозрою ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 368-5, ч. 2 ст. 366-2КК України, звернулась до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва, з клопотанням про арешт майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_6 , із забороною відчуження, користування та розпорядження вказаним майном, а також із забороною приватним та державним органам реєстрації, Міністерству юстиції України, вчиняти будь-які дії щодо зміни власників нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 .

На обґрунтування вимог клопотання прокурор послалась на обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_10 підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366-2, ст. 368-5 КК України, відсутність доказів, які свідчать про законність набуття у власність квартири АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_6 , а тому в органу досудового розслідування існує необхідність у накладенні арешту на вказане майно.

28.01.2025 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва задоволено частково вказане клопотання прокурора та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , та яка на праві власності належить ОСОБА_6 , із забороною відчуження та розпорядження вказаним майном, без заборони використання житлового приміщення особами, які на законних підставах у ньому проживають.

Заборонено приватним та державним органам реєстрації, Міністерству юстиції України, вчиняти будь-які дії щодо зміни власників нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 .

В іншій частині у задоволенні клопотання відмовлено.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження №0000520 від 11.06.2024, за підозрою ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 368-5, ч. 2 ст. 366-2КК України та накладаючи арешт на вказане майно, яке належить ОСОБА_6 , слідчий суддя врахувавте, що зі змісту клопотання вбачається, що у ході досудового розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_10 у 2024 році набув активи, які за його дорученням, з метою прямо чи опосередковано вчиняти дії щодо нього, було зареєстровано на доньку - ОСОБА_6 , зокрема, квартиру АДРЕСА_1 . Дата державної реєстрації - 08.10.2024. Вартість вказаного майна становить 5 190 708, 60 грн.

Враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження №0000520 від 11.06.2024, а також встановлену органом досудового розслідування наявність у власності ОСОБА_6 нерухомого майна, законність походження якого встановлюється в рамках даного кримінального провадження, слідча суддя прийшла до висновку, що наявні достатні підстави для арешту зазначеного в клопотанні прокурора майна, з метою забезпечення спеціальної конфіскації.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

З висновками слідчого судді суду першої інстанції про наявність підстав для арешту вищевказаного майна, з метою забезпечення можливої спеціальної конфіскації, погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому ,закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 4 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.

Згідно п.п. 1, 2 ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , та яка на праві власності належить ОСОБА_6 , із забороною відчуження та розпорядження вказаним майном, без заборони використання житлового приміщення особами, які на законних підставах у ньому проживають, з тих підстав, що вказане може підлягати спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою можливої спеціальної конфіскації.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , та яка на праві власності належить ОСОБА_6 , оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути відчужене.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на не рухоме майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали ретельно перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження, оскільки рішення слідчого судді ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтвердженні достатніми даними, дослідженими судом.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що квартира АДРЕСА_1 , була куплена ОСОБА_6 08 жовтня 2024 року за власні зароблені гроші, грошові кошти отримані від матері, чоловіка та спадок від бабці, що підтверджується, договорами купівлі-продажу земельних ділянок та квартири, виписками з банківських рахунків, на даному етапі досудового розслідування не спростовують правильність висновків слідчого судді про наявність підстав для накладення арешту на вказане майно.

Надані слідчому судді матеріали судового провадження свідчать про те, що органом досудового розслідування встановлюється законність походження зареєстрованого за ОСОБА_6 майна, та на даний час є підстави вважати, що вказане майно придбано третьою особою за грошові кошти, які одержані унаслідок вчинення кримінального правопорушення. Досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, органом досудового розслідування здійснюється збирання доказів та встановлення усіх обставин кримінальних правопорушень.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Колегією судів не встановлено недотримання слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України при постановленні ухвали або невідповідності оскаржуваної ухвали вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не є безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією суддів не встановлено недотримання прокурором вимог ст.ст. 171, 172 КПК України при зверненні із клопотанням про арешт майна, які б слугували підставою для відмови у його задоволенні.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 28 січня 2025 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4