Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/420/25 Головуючий у суді І-ї інстанції >
Справа № 401/4369/21 Доповідач в колегії апеляційного суду
Категорія ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2025 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Кропивницький дистанційно в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 травня 2025 року, якою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.301-1, ч.2 ст.156 КК України, продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто по 12.07.2025 включно, без визначення застави у кримінальному провадженні №0000303 від 13.06.2021

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу районного суду щодо продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо нього скасувати, застосувавши більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт у період доби з 22.00 год до 07.00 год за адресою АДРЕСА_1 , мотивуючи тим, що ухвала суду є не мотивованою та не обґрунтованою. Так при продовженні строку дії запобіжного заходу судом не враховано те, що досудове розслідування вже завершено, судом допитані свідки, спеціалісти, потерпіла її законний представник, то він об`єктивно вже не зможе знищити чи сховати будь-які речі чи документи, що мають істотне значення для встановлення об`єктивних обставин справи. Крім того, незаконний вплив на потерпілу, свідків чи спеціаліста вже не можуть бути причиною для продовження дії запобіжного заходу, оскільки останні надали свої пояснення. Зазначає, що наразі порушено декілька кримінальних проваджень, де він виступає як потерпіла сторона, а тому ризик переховуватися від суду відсутній. Вказує на те, що він раніше не судимий, має постійне місце проживання, АДРЕСА_1 . За місцем проживання характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вирішує питання щодо працевлаштування, що характеризує його як особистість з міцними соціальними зв`язками. Крім того, з часу виявлення кримінального правопорушення до обрання запобіжного заходу, весь час перебував на волі та сумлінно виконував свої обов`язки. Не переховувався від органів досудового слідства та суду. Жодним чином не намагався вплинути на потерпілу чи свідків, не вчиняв інші кримінального правопорушення, в розшуку не перебував. Згідно з характеристики слідчого ізолятора, то не допускав порушень режиму утримання, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, підтримує соціальні зв`язки з мамою. Отже, такий запобіжний захід як тримання під вартою не відповідає засадам судочинства цьому кримінальному провадженні. Вказує також на те, що ні судом не встановлено, ні прокурором не доведені докази обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення. Зазначає також про те, що перебуваючи під вартою у нього немає доступу до своєчасної та належної медичної допомоги, про що свідчать неодноразові ухвали суду як першої так і апеляційної інстанції про зобов`язання надання необхідної медичної допомоги, які не завжди виконуються належним чином. Отже, належна його поведінка та позитивні характеристики, стан його здоров`я, сплив у часі та інші обставини можуть свідчити на користь зменшення ризиків, передбачених ст.177 КПК України і можуть слугувати гарантією явки його до суду у разі зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

У провадженні Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження №0000303 від 13.06.2021 ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч.1 ст.301-1, ч.2 ст.156 КК України.

14 травня 2025 року ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області щодо обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Рішення суду мотивовано тим, що обвинуваченому ставиться у провину вчинення тяжких злочинів, один з яких є вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи, покарання за який передбачено виключно позбавлення волі до 8 років, що свідчить про його суспільну небезпечність. Враховуючи, що обвинувачений розуміє в чому його обвинувачують, та які можуть наступити наслідки його протизаконним діям, існує ризик щодо переховування від суду та продовження злочинної діяльності.

Заслухавши доповідь судді, в дебатах обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали подану апеляційну скаргу обвинуваченого, прокурора, який просив ухвалу суду залишити без зміни, дослідивши матеріали клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1,ч.2 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч.4 ст.331 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови.

Так, судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження №№0000303 від 13.06.2021 щодо ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.1 ст.301-1, ч.2 ст.156 КК України, постановлено ухвалу про продовження останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 12.07.2025.

Виходячи з даних матеріалів клопотання прокурора, суд першої інстанції прийшов до висновку відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 на більш м`який.

Оцінюючи рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції обґрунтовано було визнано те, що ризики із яким пов`язувалось застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не перестали існувати та не зменшився ступінь цих ризиків. Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винними у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується дають підстав вважати про високу імовірність ухилення обвинуваченого від суду.

Із урахуванням тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та обставин їх вчинення, кількості процесуальних дій, необхідних для проведення судового розгляду сумарний строк протягом якого обвинувачений тримається під вартою не можливо визнати таким, який відповідає критерію надмірності.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що є доведеним існування ризику ухилення обвинуваченого від суду. В умовах суспільно-політичної обстановки у державі, введення воєнного стану та існування непідконтрольних державі територій ступінь ризику ухилення обвинуваченого від суду є надзвичайно високим, а існування цього ризику достатнім для продовження строку тримання останнього під вартою.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З урахуванням фактичних обставин вчинення дій, згідно обвинувачення, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, зокрема, здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки людини, що відповідно до ст.3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні.

Отже, судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, один з яких є вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи, покарання за який передбачено виключно позбавлення волі до 8 років, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку останнього та у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого вказує на реальність існування ризику можливого переховування останнього у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків в даному провадженні обґрунтований тим, що обвинуваченому ОСОБА_7 відомо місце проживання свідків та потерпілої, оскільки він знайомий з матеріалами провадження, а тому з метою уникнення кримінальної відповідальності може вчиняти спроби незаконного впливу на них.

Також, колегія суддів вважає, що при вирішенні питання застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, суд апеляційної інстанції виходить з того, що: особисте зобов`язання не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого з огляду на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується, та встановлені ризики; заяв про взяття на поруки обвинуваченого не надходило; домашній арешт, з огляду на інкриміновані обвинуваченому кримінальні правопорушення, не є дійовим запобіжним заходом щодо обвинуваченого, оскільки вказаний запобіжний захід не буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії його належної процесуальної поведінки.

Доводи обвинуваченого щодо тривалості перебування під вартою протягом досудового розслідування та судового розгляду не можуть бути взятими до уваги, оскільки останній обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за вчинення яких йому може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, та сама по собі тривалість тримання під вартою не нівелює наявних у справі ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які є підставою для продовження строку тримання під вартою.

Твердження обвинуваченого щодо погіршення його стану здоров`я, не можуть бути взяті до уваги, оскільки з відповіді на запит апеляційного суду, ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконачої служби України» у Черкаській та Кіровоградській областях від 10.06.2025 вбачається, що 26.05.2025 року ОСОБА_7 було вивезено до КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» (далі - КОЛ КОР) та проконсультовано вузькопрофільними фахівцями. Згідно заключення лікаря-невролога: даних за гостру неврологічну патологію не виявлено. Лікування на момент огляду не потребує; лікаря-хірурга - даних за гостру хірургічну патологію органів черевної порожнини не виявлено; лікаря-офтальмолога - пребіопія. Рекомендовано окуляри для читання (видані ув`язненому згідно призначення лікаря); проведено рентген обстеження кульшових суглобів, після чого консультований лікарем ортопедом-травматологом - лівобічний диспластичний коксартроз 3-4 ступеню. Больовий синдром. Комбінована контрактура лівого кульшового суглобу, асептичний некроз головки правої стегнової кістки II ст. Больовий синдром. Рекомендовано ендопротезування лівого кульшового суглобу в плановому порядку; проведено УЗД черевної порожнини - без особливостей, загальний аналіз крові - в нормі. Пацієнт перебуває в електронній черзі ендопротезування МОЗ України (реєстраційний код №66-483). Наразі стан здоров`я ОСОБА_7 відповідає наявним хронічним захворювань, невідкладної медичної допомоги не потребує, показань до ургентного оперативного лікування не має, тобто будь-яких даних, що поточний стан його здоров`я перешкоджає перебуванню в ізоляції від суспільства та він потребує додаткового постійного стороннього нагляду (догляду), в довідці не зазначено, оперативне лікування в плановому порядку.

Зазначення апелянтом про те, що стосовно нього можливо застосувати більш м`який запобіжний захід, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки стороною захисту не доведено наявність достатніх стримуючих факторів від порушень обвинуваченим своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи апелянта про те, що судом не дотримано вимог ст.178 КПК України щодо наявності доказів вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення та не враховано його вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність у родини, репутацію, колегія суддів вважає необґрунтованими, враховуючи стадію судового розгляду та тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 .

Посилання обвинуваченого на те, що він має міцні соціальні зв`язки, колегія суддів вважає такими, що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не дослідив матеріали справи на предмет наявності чи відсутності обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки обґрунтованість підозри була належним чином перевірена слідчим суддею під час вирішення питання щодо застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, запобіжний захід продовжено щодо особи, обвинувальний акт щодо якої розглядається судом.

Доводи апелянта про те, що судом не було враховано низки рішень Європейського суду з прав людини щодо того, що сама по собі тяжкість обвинувачення та можливого покарання не може бути обґрунтуванням продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є безпідставними, оскільки, на думку колегії суддів, прийняте судове рішення суду першої інстанції не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні ухвали, що оскаржується, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Що стосується заяви ОСОБА_7 про вчинення кримінального правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне направити дану заяву до ДБР розташованого у м. Миколаєві (з дислокацією м. Кропивницький) для розгляду згідно КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 183, 193, 194, 206, 376 ч.2, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 травня 2025 щодо нього без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: