КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 23 липня 2025 року клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30 квітня 2025 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_7 ,

представника

власника майна адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке було вилучено 02.04.2025 в ході проведення обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в рамках кримінального провадження № 0001223 від 05.07.2023, а саме на: грошові кошти - номіналом 100 (сто) доларів США на загальну суму 77400 (сімдесят сім тисяч чотириста) доларів США, номіналом 1000 (одна тисяча) гривень на загальну суму 201000 (двісті одна тисяча гривень) гривень, номіналом 200 (двісті) гривень на загальну суму 20000 (двадцять тисяч) гривень, номіналом 100 (сто) гривень на загальну суму 10000 (десять тисяч) гривень та одна купюра номіналом 500 (п`ятсот) гривень.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник власника майна ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора. Зобов`язати орган досудового розслідування повернути ОСОБА_5 грошові кошти.

Щодо строку на апеляційне оскарження зазначив, що 30 квітня 2025 року вступну та резолютивну частину ухвали не оголошено, копію не вручено, повний текст ухвали отримано 07 травня 2025 року, апеляційну скаргу направлено електронною поштою 12 травня 2025 року. З цих підстав просив поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що арештовані грошові кошти є власністю ОСОБА_5 , які отримано ним під час здійснення підприємницької діяльності з 10 грудня 2013 року.

Зазначає, що 13 листопада 2023 року прокурором Офіс Генерального прокурором ОСОБА_9 винесено постанову, якою об`єднано матеріали досудового розслідування кримінальних проваджень № 0001223 від 05.07.2023 року та № 0001984 від 26.10.2023 року та після об`єднання присвоєно номер кримінального провадження № 0000356. Відтак, подальше здійснення досудового розслідування об`єднаних матеріалів мало здійснюватися у кримінальному провадженні № 0000356.

Відтак, здійснення подальшого досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0001223 від 05.07.2023 з дня об`єднання є неможливим, а отримані докази недопустимі.

Також, прокурором до клопотання не долучено квитанцію про отримання на зберігання речових доказів, вилучених (отриманих) під час здійснення кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, доводипредставника власника майна, який просив задовольнити апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечив щодо її задоволення, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Порядок і строки апеляційного оскарження чітко визначено та регламентовано ст. 395 КПК України. Так, згідно з п. 3 ч. 2 вказаної статті апеляційна скарга може бути подана на ухвалу слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення, а відповідно до ч. 3 цієї ж статті, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно з висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду, який викладено у постанові від 27 травня 2019 року у справі № 461/1434/18, у випадку коли слідчий суддя з посиланням на ч. 2 ст. 376 КПК України постановив ухвалу та оголосив її резолютивну частину, а повний текст ухвали оголосив у інший день, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня оголошення резолютивної частини ухвали. Разом з цим, у випадку необізнаності у заінтересованих осіб з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КПК України.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку, апелянт зазначив, що 30 квітня 2025 року вступну та резолютивну частину ухвали не оголошено, копію не вручено, повний текст ухвали отримано 07 травня 2025 року, апеляційну скаргу направлено електронною поштою 12 травня 2025 року. З наведених підстав, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 05 липня 2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001223, за підозрою ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а також за фактами вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 307 КК України.

У клопотанні прокурора зазначено, що до Головного слідчого управління Національної поліції України з Департаменту боротьби з наркозлочинністю НП України надійшло повідомлення про виявлення кримінального правопорушення. Відповідно до надісланих матеріалів встановлено, що на території України, громадян України - ОСОБА_12 , організував злочинну організацію з міжнародними зв`язками, до складу якої в різний період часу залучено близько двадцяти осіб. Зазначена організація, має побудову, включає в себе наявність керівництва (лідерів), чітко визначену підпорядкованість рядових членів об`єднання його керівникам, загально визначені правила поведінки і конспірації, направлені на досягнення єдиного злочинного задуму одержання неправомірної вигоди від незаконного контрабандного пересилання (постачання) та збуту особливо-небезпечного наркотичного засобу «Кокаїн» на території України у великих та особливо великих розмірах.

Крім того, у ході досудового розслідування встановлено, що члени злочинної організації займаються незаконним придбанням, зберіганням та перевезенням з метою збуту наркотичних засобів, а також незаконним їх збутом на території України.

За версією органу досудового розслідування до вчинення вказаних правопорушень (злочинів) причетні наступні особи: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_5 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27

02 квітня 2025 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 10 березня 2025 року проведено обшук приміщення квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у ході якого серед іншого виявлено та вилучено грошові кошти - номіналом 100 (сто) доларів США на загальну суму 77400 (сімдесят сім тисяч чотириста) доларів США, номіналом 1000 (одна тисяча) гривень на загальну суму 201000 (двісті одна тисяча гривень) гривень, номіналом 200 (двісті) гривень на загальну суму 20000 (двадцять тисяч) гривень, номіналом 100 (сто) гривень на загальну суму 10000 (десять тисяч) гривень та одна купюра номіналом 500 (п`ятсот) гривень.

02 квітня 2025 року постановою слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_28 вилучені за результатами проведення обшуку грошові кошти, визнано речовими доказами у кримінальному провадженню.

04 квітня 2025 року прокурор другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт грошових коштів вилучених за результатами проведення обшуку приміщення квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою збереження речових доказів.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30 квітня 2025 року клопотання задоволено.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження №0001223 про накладення арешту на грошові кошти, слідчий суддя дослідив матеріали, додані до клопотання, прийшов до висновку, що вказане майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, та визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Колегія суддів не погоджується з таким рішенням слідчого судді, з огляду на наступне.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

При вирішенні даної апеляційної скарги, колегія суддів також враховує приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Така позиція узгоджується із частиною 5 статті 9 КПК України, відповідно до якої кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. Накладаючи арешт на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків. Перевіркою матеріалів справи, в тому числі долучених прокурором до клопотання та документів, наданих захисником, колегія суддів встановила, що зазначених вимог закону прокурор та слідчий суддя не дотрималися.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема збереження речових доказів і накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Колегія суддів, звертає увагу на кваліфікацію кримінального правопорушення, щодо якого триває досудове розслідування, враховує зміст об`єктивної сторони вказаного кримінального правопорушення та приходить до висновку, що вказані грошові кошти не можуть бути речовим доказом під час здійснення досудового розслідування за ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України. В розумінні вимог ст. 98 КПК України вилучені грошові кошти не набуто кримінально протиправним шляхом та не отримано внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а відтак не зберегли сліди чи інші відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Колегією суддів враховано доводи апелянта з приводу законності походження грошових коштів. Зокрема, вилучені грошові кошти отримано ОСОБА_5 під час здійснення ним підприємницької діяльності, що підтверджено наданими доказами (а.с. 85-87).

Також, відповідно до відомостей з державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків, у перерахунку всіх доходів отриманих ОСОБА_5 у період, що вказано, є сума коштів, яку вилучено під час проведення обшуку (а.с. 88-98).

На думку колегії суддів, наведені докази підтверджують законність джерел походження коштів, вилучених за результатами проведення обшуку приміщення квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10 березня 2025 року не надано дозволу на вилучення грошових коштів.

Колегією суддів враховано також те, що у даному кримінальному провадженні

повідомлено про підозру ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України про, що зазначено у клопотанні прокурора, однак ОСОБА_5 підозри не вручено.

Колегія суддів вважає, щов силу положень ч.7 ст. 236 КПК України, вказані арештовані грошові кошти є тимчасово вилученим майном, які не відповідають критеріям визначеним ст. 98 КПК України, оскільки не є безпосередньо предметом кримінальних правопорушень, що розслідуються, а органом досудового розслідування зворотнього не доведено. Хоча в матеріалах і міститься постанова слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_28 від 02 квітня 2025 року про визнання зазначених грошових коштів речовими доказами у кримінальному провадженні, однак з огляду на вказану постанову органу досудового розслідування таке визнання цього майна речовим доказом у кримінальному провадженні носить сугубо формальний характер, оскільки в ній як і в самому клопотанні прокурора про арешт грошових коштів, не приведено жодного обґрунтування, якому чи яким із критеріїв ч. 1 ст. 98 КПК України відповідає це майно.

Ні слідчий в клопотанні, ні слідчий суддя в порушення відповідно ст. ст.171, 173 КПК України, не оцінили розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна грошових коштів для власника майна.

Відтак, прокурором не доведено в клопотанні існування правових підстав для накладення арешту на грошові кошти, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, про які вказано у його клопотанні, оскільки ним не надано доказів, що вилучені кошти відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Прокурор обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Слідчим суддею при постановленні оскаржуваної ухвали не перевірено вказані обставини, які свідчать про відсутність правових підстав для накладення арешту на грошові кошти з метою збереження речових доказів, на яку посилається орган досудового розслідування.

На підставі викладених обставин, які свідчать про неповноту судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити представнику власнику майна ОСОБА_5 - адвокату ОСОБА_6 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30 квітня 2025 року.

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерськогорайонного суду м. Києва від 30 квітня 2025 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке було вилучено 02.04.2025 в ході проведення обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в рамках кримінального провадження № 0001223 від 05.07.2023, а саме на: грошові кошти - номіналом 100 (сто) доларів США на загальну суму 77400 (сімдесят сім тисяч чотириста) доларів США, номіналом 1000 (одна тисяча) гривень на загальну суму 201000 (двісті одна тисяча гривень) гривень, номіналом 200 (двісті) гривень на загальну суму 20000 (двадцять тисяч) гривень, номіналом 100 (сто) гривень на загальну суму 10000 (десять тисяч) гривень та одна купюра номіналом 500 (п`ятсот) гривень, - відмовити.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_29 ОСОБА_30 ОСОБА_31

Єдиний унікальний № 757/17384/25-к Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_32

Справа № 11сс/824/4016/2025 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК