Провадження №: 1-в/336/206/2025
Ухвала

Іменем України

28 серпня 2025 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,прокурора ОСОБА_3 ,розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 про повернення застави, -

встановив:

21.08.2025 р.до суду від захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 надійшло клопотання про повернення суми застави.

В обґрунтування поданого клопотання захисник зазначає, що ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 07.04.2025 р. до обвинуваченого ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів,до 05.06.2025 р.,одночасно визначено розмір застави.

16.04.2025 р.обвинуваченого ОСОБА_5 звільнено з-під варти у зв`язку із внесенням 15.04.2025 р.застави ОСОБА_6 на підставі вказаної вище ухвали суду у розмірі 60560 гр.

Як вважає автор клопотання,дія запобіжного заходу у вигляді застави припинилась 06.06.2025 р.,до обвинуваченого запобіжний захід не обирався.

Вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 15.08.2025 р. ОСОБА_5 засуджений за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком. Проте,вироком суду не вирішено питання в частині повернення застави заставодавцю.

З посиланням на ст.182,534,537,539 КПК України,просить суд задовольнити клопотання та повернути заставодавцю ОСОБА_6 суму застави у розмірі 60560 гр.

Прокурор при розгляді клопотання вважала його таким,що не підлягає задоволенню,оскільки обраний до ОСОБА_5 запобіжний захід до набрання вироком законної сили є чинним,а вирішення питання про повернення застави після набрання вироком законної сили на даному етапі є компетенцією суду,який ухвалив вирок,відповідно до ст.380 КПК України.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились,що не перешкоджає розгляду клопотання без їх участі.

Дослідивши та проаналізувавши доводи клопотання захисника про повернення застави, дослідивши долучені до клопотання документи у співставленні з матеріалами кримінального провадження,суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення його дієвості, є запобіжний захід.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, визначеним цим Кодексом (ст. 177 КПК України).

Статтею 194 КПК України визначено, що запобіжний захід може бути застосований до особи виключно у випадку, якщо буде доведено обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Строк дії покладених на підозрюваного, обвинуваченого обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК, не може перевищувати 2 місяців. По закінченні цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу в частині зобов`язань припиняє свою дію і обов`язки скасовуються. Даний строк може бути продовжений за клопотанням прокурора (ч.6 ст. 194 КПК).

З наявних у суду матеріалів вбачається, що ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 07.04.2025 р. до обвинуваченого ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів,строком до 05.06.2025 р.,одночасно визначено розмір застави 60560 гривень та покладено низку обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України,в межах строку дії вказаної ухвали суду.

16.04.2025 р.обвинуваченого ОСОБА_5 звільнено з-під варти у зв`язку із внесенням 15.04.2025 р.застави ОСОБА_6 на підставі вказаної вище ухвали суду у розмірі 60560 гр.

Відтак,після внесення суми застави обвинувачений ОСОБА_5 вважається таким,до якого обрано запобіжний захід у виді застави з покладенням на строк до 05.06.2025 р. обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді застави за КПК України не має граничного терміну дії і триває до моменту прийняття остаточного рішення у справі, такого як вирок або закриття кримінального провадження.

Припинення дії покладених обов`язків,які є строковими, не являється підставою для автоматичного повернення застави.

Вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 15.08.2025 р. ОСОБА_5 засуджений за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком. Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ухвалено залишити у виді застави.

Таким чином, на момент вирішення судом клопотання сторони захисту щодо обвинуваченого ОСОБА_5 продовжує діяти запобіжний захід у вигляді застави ,оскільки вирок суду від 15.08.2025 р.законної сили не набрав.

Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Таким чином, вищезазначені законодавчі положення пов`язують можливість повернення застави виключно з припиненням дії цього запобіжного заходу,що у даному кримінальному провадженні до набрання вироком законної сили неможливо.

Отже,вимоги клопотання про повернення застави є такими, які суперечать меті застосування запобіжного заходу, а на даний час- меті застави, твердження захисника, що запобіжний захід - застава припинив свою дію в зв`язку із закінченням строку дії запобіжного заходу, на який його було обрано, і тому заставу слід повернути, суперечить положенням кримінального процесуального Закону.

Крім того,суд звертає увагу автора клопотання на те, що у випадку застосування до підозрюваного/обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави, відповідно до положень ст. 182 КПК України, внесення застави заставодавцем є його правом, як у випадку застосування запобіжного заходу у вигляді застави як основного запобіжного заходу, так і у випадку, коли заставу визначено в якості альтернативного запобіжного заходу до тримання під вартою. Таким чином, внесення заставодавцем грошових коштів в якості застави за підозрюваного/обвинуваченого є актом доброї волі такої особи. Особа не може бути визнана заставодавцем усупереч її бажанню. При цьому, відповідний статус заставодавця не вичерпується самим лише фактом внесення визначеної грошової суми, оскільки погоджуючись внести заставу, особа автоматично погоджується мати відповідні обов`язки заставодавця протягом дії цього запобіжного заходу. Водночас, така особа несе і ризик втрати внесених нею коштів у випадку невиконання підозрюваним/обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

З огляду на вищезазначене, у заставодавця відсутні підстави очікувати, що грошові кошти, внесені ним у якості застави за підозрюваного/обвинуваченого, будуть йому обов`язково повернуті у найкоротший термін за його бажанням до припинення дії цього запобіжного заходу.

Водночас,заслуговують на увагу аргументи ,викладені у клопотанні захисника,стосовно того,що вказаним вище вироком суду не вирішено питання в частині повернення застави заставодавцю,як це передбачено п.14 ч.1 ст.368,ч.3 ст.374 КПК України,тому в цій частині для сторони захисту вирок є незрозумілим.

Процедура роз`яснення судового рішення судом,який його ухвалив,передбачена ст.380 КПК України,у даному клопотанні захист ставить на вирішення суду інше процесуальне питання,що не позбавляє його звернутись до суду з відповідною заявою в порядку ст.380 КПК України,вирішення такого питання до набрання вироком законної сили в порядку ст.537 КПК України не передбачно.

Керуючись статтями 131-132, 177-178, 182, 194, 369-372 КПК України, суд-

постановив:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про повернення застави у кримінальному провадженні-відмовити.

Ухвала не оскаржується.

Головуючий суддя ОСОБА_1