УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року

слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001357 від 20.04.2023 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 362 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001357 від 20.04.2023 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 362 КК України. Просили накласти арешт на нежитлову будівлю в літ. А, загальною площею 455,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, із забороною будь-яким реєстраторам, реєстраційним службам чи державним реєстраторам, нотаріусам та іншими особам, які мають реєстраційні повноваження, вчиняти будь-які дії щодо реєстрації, видачі будь-яких правовстановлюючих документів, спрямовані на реєстрацію, зміну власника нерухомого майна, із забороною користування будь-якими особами.

В обґрунтування клопотання вказано, що Слідчим відділом Шевченківського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001357 від 20.04.2023 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 362 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені особи використовуючи підроблену довідку про технічні показники об`єкта нерухомого майна та технічний паспорт нібито видані ФОП ОСОБА_4 , за участі державного нотаріуса ОСОБА_5 , протиправно зареєстрували право власності на нежитлову будівлю в літ. А, загальною площею 455,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_6 .

Встановлено, що право власності на вказану нежитлову будівлю 09.10.2021 зареєстровано за ОСОБА_6 у державного нотаріуса ОСОБА_5 , який неодноразово був причетна до шахрайських дій з об`єктами нерухомості в м. Києві.

Попередньо встановлено, що до вчинення вказаного злочину причетні три брати, а саме: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та державний нотаріус ОСОБА_5 .

Так, право власності на нежитлову будівлю в літ. А, загальною площею 455,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 09.10.2021 зареєстровано за ОСОБА_6 на підставі підроблених документів: Довідки про показники об`єкта нерухомого майна № 184 від 15.07.2021 року та технічного паспорту, посвідченого/виданого ФОП ОСОБА_4 . Номер запису про право власності 44463967 від 09.10.2021.

Далі 22.12.2022 право власності на нежитлову будівлю в літ. А, загальною площею 455,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із смертю ОСОБА_6 перейшло до його брата ОСОБА_7 .

У подальшому 19.01.2023, ОСОБА_7 з метою легалізації незаконно отриманого у свою з померлим братом власність нерухомого майна, шляхом зміни його форми власності, уклав договір купівлі-продажу з своїм двоюрідним братом ОСОБА_8 , розуміючи, що він та його померлий брат щодо вказаної нежитлової будівлі будь-якої правомочності не має.

Таким чином, на даний час встановлено, що власником нежитлової будівлі в літ. А, загальною площею 455,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , являється ОСОБА_8 .

Проте, під час проведення досудового розслідування було отримано інформацію, що ФОП ОСОБА_4 Довідка про показники та Технічний паспорт на нежитлову будівлю в літ. А, загальною площею 455,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 не виготовлялися та не видавались.

Враховуючи викладене встановлено, що своїми незаконними діями ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та державний нотаріус ОСОБА_5 , протиправно зареєстрували право власності на нежитлову будівлю в літ. А, загальною площею 455,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , та шахрайським способом заволоділи земельною ділянкою на якій вона будована.

Постановою в порядку ст. 98 КПК України нежитлова будівля в літ. А, загальною площею 455,4 кв.м., за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушкова, будинок 42-И визнана в якості речового доказу по кримінальному провадженню так як вона є матеріальним об`єктом, яка містить сліди кримінального правопорушення, а також отримана у власність внаслідок вчинення протиправних дій.

Арешт вказаних нежитлових будівель необхідний відповідно до вимог ч. 2 ст. 170 КПК для збереження речового доказу, а також недопущення реалізації нежитлових будівель на користь третіх осіб.

Крім того, з метою недопущення псування майна, що має значення речового доказу у кримінальному провадженні та збереження його у первісному стані, необхідно заборонити користування нежитловими будівлями, оскільки право власності на нежитлові будівлі отримано внаслідок вчинення кримінального правопорушення та інших протиправних дій невстановлених осіб, які порушують державні інтереси та інтереси третіх осіб.

Органом досудового розслідування у кримінальному провадженні, зібрано матеріали, які вказують на вчинення кримінального правопорушення, а також набуття ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 права власності на вказану нежитлову будівлю внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб, який вимагається у даному клопотанні, і вимоги пункту 2 частини 3 статті 132 КПК України.

Прокурор підтримав клопотання з підстав, наведених у ньому, та просив задовольнити клопотання.

Власник майна в судове засідання не викликався на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України.

Вивчивши клопотання й додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Так, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст.170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні прокурора, та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а тому суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

За змістом ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з п. 1,3 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

У свою чергу, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Частиною 6 ст. 132 КПК України, передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Зі змісту клопотання прокурора та долучених до нього матеріалів убачається, що Слідчим відділом Шевченківського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001357 від 20.04.2023 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 362 КК України.

Як убачається з матеріалів клопотання, в ході розслідування вказаного кримінального провадження було отримано ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10.04.2025 № 761/14348/25 про проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно доводів, невстановлені особи використовуючи підроблену довідку про технічні показники об`єкта нерухомого майна та технічний паспорт нібито видані ФОП ОСОБА_4 , за участі державного нотаріуса ОСОБА_5 , протиправно зареєстрували право власності на нежитлову будівлю в літ. А, загальною площею 455,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_6 .

Постановою в порядку ст. 98 КПК України нежитлова будівля в літ. А, загальною площею 455,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 визнана в якості речового доказу по кримінальному провадженню, так як вона є матеріальним об`єктом, яка містить сліди кримінального правопорушення, а також отримана у власність внаслідок вчинення протиправних дій.

Проте на переконання слідчого судді, у клопотанні належним чином не доведено той факт, що вказане нерухоме майно, про арешт якого наполягає прокурор, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, та має значення речових доказів для кримінального провадження № 0001357 від 20.04.2023 року. Як убачається зі змісту даних, які внесені до ЄРДР, обставини викладені як загальні твердження в такій мірі, що позбавляє слідчого суддю визначити, що саме конкретні обставини стосовно зазначеного нерухомого майна розслідуються, матеріали не містять такого обсягу достовірних даних про реальність обставин, що свідчать про обставини злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 362 КК України.

Прокурор не надав вагомих даних в підтвердження реальності вчинення вказаних кримінальних правопорушень, що вказане нерухоме майно стосується даного кримінального провадження і може бути використане як докази. Таким чином, відсутні підстави уважати, що таке майно є доказом в межах даного кримінального провадження, доводи є необґрунтованими припущеннями.

Клопотання прокурора не містить жодних доказів того, що завдання кримінального провадження виправдовують такий обсяг втручання у власність, з урахуванням тих обставин, що власник нерухомого майна - фізична особа зареєстрував право власності на майно, яке не оспорюється.

Враховуючи викладене, аналіз наявних в розпорядженні слідчого судді матеріалів свідчить про відсутність підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт нерухомого майна, а також недоведеність прокурором можливості використання вказаного майна як дока фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в межах якого здійснюється досудове розслідування, відомості про яке внесені згідно п.4 ч. 5 ст. 214 КПК України під № 0001357, не може бути підставою для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, у зв`язку із чим викликає сумнів в розумності і співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

З урахуванням не конкретного обсягу даних, які внесені до ЄРДР, та обсягу даних в підтвердження події злочину, арешт вказаного нерухомого майна, в тому обсязі, в якому прокурор ставить питання в клопотанні, буде свідчити про довільність дій в ході забезпечення кримінального провадження, з урахуванням обсягу внесених даних до ЄРДР.

Враховуючи наведене, клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001357 від 20.04.2023 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 362 КК України, не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 170-174, 376 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001357 від 20.04.2023 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 362 КК України.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя ОСОБА_1