КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11 березня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11.03.2025 задоволено клопотання слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 , погоджене прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , та продовжено підозрюваному ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 17.04.2025 року, із визначенням застави у розмірі 1350 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 4 087 800 грн.

У разі внесення застави, покладено на підозрюваного наступні обов`язки: 1) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; 2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 3) утримуватися від спілкування із свідками у кримінальному провадженні та співробітника УСБУ у Запорізькій області; 4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

____________________________________________________________________________________

Справа № 757/11300/25 Слідчий суддя - ОСОБА_10

Апеляційне провадження № 11-сс/824/2749/2025 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

5) носити електронний засіб контролю.

Строк дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, визначено до 17.04.2025 року.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити частково та змінити ОСОБА_11 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт у певний період доби з носінням електронного засобу контролю, та покладенням інших обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України в межах строку досудового розслідування, або зменшити розмір застави до розміру, що є наближеним до мінімального - 80 прожиткових мінімуми для працездатних громадян, що складає 242 240 грн.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, захисник зазначала, що в ухвалі суду не наведено достатніх доказів щодо аргументації наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які б дійсно виправдовували необхідність подальшого тримання підозрюваного в умовах слідчого ізолятору з альтернативою внесення застави, розмір якої є непомірним для ОСОБА_12 та його родини.

ОСОБА_12 тримається під вартою понад 9 місяців, що може мати надзвичайно руйнівні наслідки для його психологічного, соматичного та соціального здоров`я, оскільки він є інвалідом 3 групи з низкою хронічних захворювань.

На переконання апелянта, підозра ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йму злочину не містить викладу фактичних обставин кримінального правопорушення із зазначенням усіх елементів, які утворюють склад злочину та обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. В діях ОСОБА_12 відсутній умисел та мета щодо інкримінованого йому злочину.

Жодного злочину проти України та українського народу підозрюваний не вчиняв. Розмови, на які міститься посилання, стосувались подій, які відбуваються в країні, та не містять виправдовування російської агресії.

Відображені у клопотанні докази у вигляді протоколів НСРД не можуть бути визнані належними та допустимими, оскільки стороною обвинувачення не надано жодної ухвали слідчого судді щодо надання дозволу на здійснення відповідних негласних розшукових заходів.

Стороною обвинувачення не надано інших належних і допустимих доказів щодо винуватості ОСОБА_13 .

Висновок слідчого щодо можливості підозрюваного впливу на свідків та інших учасників процесу є безпідставним, оскільки від жодної особи до правоохоронних органів не надійшло заяв про вплив чи тиск з боку ОСОБА_13 .

Твердження щодо постійних зв`язків ОСОБА_6 з представниками рф та можливість надання їм інформації щодо працівників СБУ є виключно припущенням.

Ризик переховування від органів досудового розслідування і суду та інші ризики, на які посилається сторона обвинувачення, нічим не підтверджуються.

Слідчий суддя не врахував відомості щодо особи підозрюваного, який є мешканцем міста Запоріжжя, переважну частину свого життя працював в органах СБУ, має ряд нагород, під час виконання завдань, пов`язаних із проходженням військової служби, отримав інвалідність. ОСОБА_12 раніше не судимий, є учасником АТО, пенсіонером органів СБУ, має міцні соціальні зв`язки: офіційно одружений, має малолітнього сина 2011 року народження. Дружина ОСОБА_14 є інвалідом 2 групи, позбавлена можливості працювати. ОСОБА_12 також має ряд хронічних захворювань та 3 групу інвалідності.

У матеріалах провадження не міститься будь-яких даних, що матеріальні статки підозрюваного можуть обчислюватися в грошовому еквіваленті сумою, яка дорівнює 4 087 800 гривень. Органом досудового розслідування не встановлено доказів отримання підозрюваним значного доходу, а також будь-яких інших даних про наявність у власності підозрюваного достатньо цінного майна чи інших активів, які зможуть забезпечити можливість внесення ним визначеної слідчим суддею застави.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_6 , який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку з Державною установою «Київський слідчий ізолятор», та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши апеляційні доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів судового провадження, слідчими Управління з досудового розслідування військових правопорушень, а також порушень проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, вчиненого внаслідок ведення російською федерацією, із залученням представників інших держав, агресивної війни проти України, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000570 від 08.07.2024 за підозрою ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України.

17.07.2024 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у виправдовуванні збройної агресії російської федерації проти України та запереченні збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, в тому числі агресивної мети військового вторгнення рф на територію України, зокрема спрямованість проти суверенітету та політичної незалежності України, вчиненому службовою особою, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 436-2 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 19.07.2024 застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 10.09.2024, із визначенням застави в розмірі 3302 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 9 998 456 грн., та покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Постановою заступника Генерального прокурора від 03.09.2024 продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000570 від 08.07.2024 до трьох місяців, тобто до 17.10.2024.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 06.09.2024 підозрюваному ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування, до 17.10.2024, із визначенням застави в розмірі 1500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 4 542 000 грн., та покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 09.12.2024 підозрюваному ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування, до 16.01.2025, із визначенням застави в розмірі 1350 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 4 087 800 грн, та покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 10.01.2025 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000570 від 08.07.2024продовжено до дев`яти місяців, тобто до 17.04.2025 включно.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14.01.2025 підозрюваному ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування, до 14.03.2025, із визначенням застави в розмірі 1350 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 4 087 800 грн грн., та покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

11.03.2025 слідчий Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , в якому просив продовжити підозрюваному ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, до 17.04.2025 включно, із визначенням підозрюваному застави в розмірі 1350 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 4 087 800 грн, та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11.03.2025 задоволено клопотання слідчого та продовжено підозрюваному ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 17.04.2025 року, із визначенням застави у розмірі 1350 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 4 087 800 грн.

У разі внесення застави, покладено на підозрюваного наступні обов`язки:

1) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

3) утримуватися від спілкування із свідками у кримінальному провадженні та співробітника УСБУ у Запорізькій області;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

5) носити електронний засіб контролю.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як убачається із матеріалів судового провадження, станом на день апеляційного розгляду закінчився строк дії оскаржуваної ухвали про продовження підозрюваному ОСОБА_6 строку тримання під вартою до 17.04.2025.

Разом з тим, предметом апеляційного оскарження є ухвала слідчого судді, яка переглядається, виходячи з тих обставин кримінального провадження, які існували на день її постановлення.

На переконання колегії суддів, при прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , слідчий суддя дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри останнього у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України, що підтверджується фактичним даними, наданими суду та наведеними у рішенні слідчого судді.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у кримінальному провадженні достатньої сукупності доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження існування ризиків переховування від органу досудового розслідування та суду; незаконного впливу на свідків та інших учасників у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Такого висновку слідчий суддя дійшов з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у інкримінованому йому кримінального правопорушення, а також з огляду на дані про особу ОСОБА_6 , характер та наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється.

Слідчим суддею досліджено доводи клопотання слідчого щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 та встановлено, що органу досудового розслідування необхідний час для проведення слідчих (розшукових) дій, направлених на забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування, ознайомлення сторін з матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, його вік та стан здоров`я, майновий і сімейний стан, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність продовження на даній стадії досудового розслідування підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися не достатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_6 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

З урахуванням наведеного, на думку колегії суддів, станом на день розгляду клопотання слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися з часу застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти таким ризикам.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 , аніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

Крім того, на переконання колегії суддів, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до ч. 3 ст. 183, ч. 5 ст. 182 КПК України, взявши до уваги дані, які характеризують особу підозрюваного, його майновий та сімейний стан, конкретні обставини кримінального правопорушення, дійшов висновку про можливість визначення підозрюваному застави у розмірі 1350 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 4 087 800 гривень.

З таким висновком погоджується і колегія суддів, та вважає, що вказаний розмір застави є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів, такий запобіжний захід буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_6 та підстав вважати його завідомо непомірним для підозрюваного колегія суддів не вбачає.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про необґрунтованість підозри колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, на даному етапі досудового розслідування свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбачених ч. 3 ст. 436-2 КК України.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованих йому кримінального правопорушення.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Ионкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07- Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, належності та допустимості зібраних у справі доказів, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

З наведених підстав, доводи апелянта про відсутність в матеріалах кримінального провадження доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_6 умислу та мети вчинення інкримінованого йому злочину, посилання на неналежність та недопустимість зібраних у справі доказів, зокрема протоколів негласних слідчих (розшукових) дій, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, є передчасними.

Сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для продовження щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Посилання апелянта на недоведеність продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Враховуючи характер, тяжкість та конкретні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , характер, специфіку та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що слідчий суддя обґрунтовано визнав доведеним продовження існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків та інших учасників у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Дослідивши доводи сторони захисту у цій частині, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у справі належних доказів, які б підтверджували, що встановлені слідчим суддею ризики на день апеляційного розгляду клопотання втратили свою актуальність.

Доводи апеляційної скарги про те, що визначена слідчим суддею застава є завідомо непомірною для підозрюваного ОСОБА_6 є безпідставними, оскільки з урахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, колегія суддів приходить до висновку, що застава у розмірі 1350 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 4 087 800 гривень є такою, що саме такий розмір застави здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, достатньою мірою гарантуватиме виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та спонукатиме до їх виконання належним чином.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, переважну частину свого життя працював в органах СБУ, є учасником АТО, має ряд нагород, має міцні соціальні зв`язки, а також має ряд хронічних захворювань та 3 групу інвалідності, не спростовують висновків слідчого судді про можливість підозрюваного вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України, та не є достатньою підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді також не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 182, 183, 193, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11 березня 2025 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3