У Х В А Л А

Справа № 149/2629/25

Провадження №1-кс/149/464/25

19.08.2025 р. м. Хмільник

Слідча суддя Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_1 , перевіривши матеріали скарги представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 на незаконне затримання та позбавлення волі,

ВСТАНОВИЛА:

19.08.2025 року до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області надійшла скарга представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 на незаконне затримання та позбавлення волі, в порядку ст. 206 КПК України, яка мотивована тим, що згідно листа-повідомлення Ужгородського РУП розпочато досудове розслідування від 15.08.2025 у кримінальному провадженні №0001592 на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області за заявою адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 за фактом незаконного утримання ОСОБА_2 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 , попередня кваліфікація кримінального правопорушення - ч. 1 ст. 146 КК України. Адвокат вказує, що на даний час працівники ІНФОРМАЦІЯ_1 доставили ОСОБА_2 у військову частину НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 . За таких обставин, просить визнати затримання ОСОБА_2 військовою частиною НОМЕР_1 Міністерства оборони України таким, що здійснене без правових підстав для позбавлення особи свободи, та зобов`язати уповноважену особу Міністерства оборони України негайно звільнити ОСОБА_2 .

Дослідивши скаргу, слідча суддя дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя здійснює судовий контроль за дотриманням прав, свобод та осіб у кримінальному провадженні.

Кримінальне провадження охоплює досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п.10 ч.1 ст.3 КПК України). Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Здійснення досудового розслідування, крім випадків, передбачених частиною 3 ст. 214 КПК України, до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України передбачено, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Згідно із ч.1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установи тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення», підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до КК України і КПК України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержуватися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою (утримується) в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, чи ізоляторі тимчасового тримання.

Адвокат ОСОБА_3 звернувся в інтересах ОСОБА_2 до слідчого судді з скаргою, в порядку ст. 206 КПК України, в якому оспорює незаконне утримання ОСОБА_2 у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому КПК України порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Визначення критерію обгрунтованості підозри у контексті вказаної норми законодавством не визначено, та оцінюється слідчим суддею у кожному випадку з урахванням наданих доказів та встановлених обставин. Обгрунтованість вказує на існування достатньої кількості об`єктивних і взаємопов`язаних відомостей та доказів, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідні обставини з достатньою імовірністю мають місце.

З аналізу ст. 206 КПК України слідує, що слідчий суддя забезпечує дотримання прав особи, яка тримається під вартою органом державної влади чи службовою особою, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому КПК України порядку. При цьому обов`язки судді (слідчого судді) щодо захисту прав людини у кримінальному провадженні, визначені у ст. 206 КПК України, обмежуються територіальною юрисдикцією суду, де знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили.

Завданнями кримінального провадження згідно зі ст. 2 КПК України є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; забезпечення права на свободу та особисту недоторканність; невтручання у приватне життя; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; публічність; диспозитивність; гласність і відкритість судового провадження; розумність строків.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ст. 8 КПК України).

Частиною 1 статті 12 КПК України визначено, що під час кримінального провадження ніхто не може обмеженим у здійсненні права на вільне пересування через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених КПК України. Вказана норма Закону у системному тлумаченні з Главою 18 КПК України, ст. 206 КПК України регламентує відносини під час досудового розслідування, а саме запобіжні заходи, затримання особи, у межах певного кримінального провадження.

Зі змісту скарги та доданих матеріалів вбачається, що Ужгородським РУП ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001592 за фактом незаконного утримання ОСОБА_2 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 , попередня кваліфікація кримінального правопорушення - ч. 1 ст. 146 КК України. На підтвердження вказаних обставин заявником додано копії ряду письмових документів. Водночас до скарги не долучено доказів того, що громадянина ОСОБА_2 затримано представниками органу державної влади чи службовими особами в рамках будь-якого кримінального провадження, яке здійснюється в межах територіальної юрисдикції слідчого судді Хмільницького міськрайонного суду Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області. Матеріали не містять також відомостей, що відносно ОСОБА_2 , здійснюється кримінальне провадження чи він тримається під вартою в установі, перелік яких передбачено ст.4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» та в межах територіальної юрисдикції Хмільницького міськрайонного суду, крім того, в клопотанні не оскаржуються рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора щодо такого затримання чи тримання під вартою.

В силу приписів кримінального процесуального законодавства, службові (посадові) особи військової частини не є уповноваженими службовими особами, яким надано право на здійснення тримання під вартою в рамках кримінальної юрисдикції. З доданих до скарги письмових пояснень самого ОСОБА_4 вбачається, що обставини його перебування у в/ч НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 випливають із проходженням ним військової служби за мобілізацією, наявність підстав для якої він оспорює.

Заходи забезпечення кримінального провадження (в т.ч. запобіжні заходи, до яких належать тримання під вартою та затримання особи) застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених КПК України. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (ст. 183 КПК України) може бути застосовано виключно до: особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину; особи, стосовно якої надійшло прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу; до особи, яку розшукують компетентні органи іноземної держави. Разом з тим, повноваження слідчого судді у порядку, передбаченому ст. 206 КПК України, обмежуються перевіркою не будь-якого обмеження права особи на вільне пересування, а лише такого, що створює обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду у кримінальному провадженні під вартою будь-якого органу державної влади чи службової особи, знаходиться особа, позбавлена свободи, без передбачених КПК України підстав.

Надані відомості не свідчать про обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції Хмільницького міськрайонного суду Вінницької областіу рамках будь-якого кримінального провадження ОСОБА_2 затримано, його утримують під вартою за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, в розумінні кримінально-процесуального законодавства. Натомість оспорювання ОСОБА_2 дій та рішень посадових осіб в/ч НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо проходження ним військової служби, зокрема і у межах досудового розслідування кримінального провадження №0001592, що здійснюється Ужгородським РУП ГУНП в Закарпатській області, за вказаних вище обставин також не входить до компетенції слідчого судді Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області.

Положеннями КПК України не врегульовано питання щодо відмови у відкритті провадження за скаргою, яка подана в порядку ст. 206 КПК України.

Згідно ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст. 7 КПК України.

Частиною 4 ст.304 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Враховуючи викладене, слідча суддя вважає, що наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження за поданою скаргою.

Керуючись ст. ст.2, 3, 9, 24, 26, 206, 309, 372 КПК України, слідча суддя,

УХВАЛИЛА:

Відмовити у відкритті провадження за скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 на незаконне затримання та позбавлення волі.

Ухвала про відмову у відкритті провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її постановлення.

Слідчий суддя ОСОБА_1