ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
Ухвала

про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

29 червня 2025 року слідчий суддя Фастівського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , слідчого ОСОБА_6 , розглянувши матеріали клопотання слідчого відділення розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості слідчого відділу Фастівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_7 , погодженого з прокурором ОСОБА_8 в кримінальному провадженні № 0000094, відомості про яке внесено до ЄРДР 20.06.2025, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 332, ч. 2 ст.190, ч. 4 ст. 27, ст. 336, ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 369 КК України, -

встановив:

На розгляд слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання слідчого розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості слідчого відділу Фастівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_7 , погодженого з прокурором ОСОБА_8 , в кримінальному провадженні № 0000094, відомості про яке внесено до ЄРДР 20.06.2025 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 332, ч. 2 ст.190, ч. 4 ст. 27, ст. 336, ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 369 КК України

Клопотання обґрунтовано тим, що відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України. Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено і діє теперішній час.

Згідно з Указом Президента України № 69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України оголошено проведення загальної мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва, діють спеціальні обмеження виїзду за кордон чоловічого населення у віці від 18 до 60 років.

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», перетинання громадянами України (далі - громадяни) державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю (далі пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним з документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Окрім вказаного, п. 2-1 вище наведеною постановою КМУ визначено, що у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану перетинати державний кордон мають право особи, зазначені у пунктах 2-1 та 2-2, а також інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому восьмому частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

З метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони, України Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року № 65/2022 (зі змінами та доповненнями), затвердженого законом України від 03.03.2022 року № 2105-ІХ постановлено, в тому числі:

- оголосити та провести загальну мобілізацію (далі - мобілізацію);

- мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва;

- призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами;

- Генеральному штабу Збройних Сил України визначити черговість та обсяги призову військовозобов`язаних, резервістів та транспортних засобів національної економіки в межах загального строку мобілізації;

- місцевим органам виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб - підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку: своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, прибуття техніки на збірні пункти та у військові частини; здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів на військову службу, їх доставки до військових частин та установ Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України .

У відповідності до Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - Положення), затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 23.02.2022 року № 154 (зі змінами та доповненнями):

Згідно п. 1 Положення, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки);

Відповідно п. 7 Положення, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя;

Згідно п. 8 Положення, завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, у виконанні завдань з підготовки та ведення територіальної оборони, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства;

Згідно п. 9 Положення, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, у тому числі:

- здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та Служби зовнішньої розвідки): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).

Згідно п. 13 Положення, керівник районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки безпосередньо підпорядковується керівнику територіального центру комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, області, м. Києва та Севастополя та є прямим начальником для особового складу районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ (зі змінами та доповненнями) призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації. Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації здійснюється для доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань.

Так, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , достовірно знаючи про встановлені на період дії воєнного стану обмеження щодо виїзду військовозобов`язаних громадян України чоловічої статті за кордон, переслідуючи корисливий мотив, з метою організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України за грошову винагороду, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 16 червня 2025 року, почав реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України.

Так, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, але не пізніше 17 червня 2025 року, ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом направленим на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, достовірно знаючи про те, що громадянин України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є особою призовного віку та військовозобов`язаним, цікавиться можливістю перетнути державний кордон України в незаконний спосіб, запропонував останньому за грошову винагороду для себе, тобто для ОСОБА_4 , в сумі 5 000 доларів США, організувати незаконне переправлення через державний кордон України.

В подальшому, 17.06.2025 близько 15 год. 00 хв. ОСОБА_4 в ході зустрічі із ОСОБА_9 на залізничній станції «Глеваха», обговорив умови незаконного перетину державного кордону та повідомив план та порядок незаконного переправлення ОСОБА_9 через державний кордон України, зокрема шляхом підробки медичних документів та оформленні йому військово-облікових документів, як непридатному до військової служби. ОСОБА_4 повідомив, що під час наступної зустрічі ОСОБА_9 необхідно надати копію військово-облікових документів та передплату в розмірі 1000 доларів США, після чого останній повідомить куди ОСОБА_9 необхідно буде прибути для проходження лікарсько-консультативної комісії.

Так, 27.06.2025 року приблизно о 13 год. 10 хв., ОСОБА_4 з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на організацію незаконного перетину державного кордону України ОСОБА_9 , діючи з корисливих мотивів, перебуваючи за адресою: Київська область, Фастівський район, с. Глеваха, вул. Вокзальна, поруч з будинком 1А, зустрівся із ОСОБА_9 , який перебував під контролем правоохоронних органів, та в подальшому ОСОБА_4 , знаходячись за вказаною адресою, отримав від ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 1500 доларів США та копію військово-облікових документів ОСОБА_9 для подальшого незаконного переправлення ОСОБА_9 через державний кордон України, зокрема, шляхом підробки медичних документів та оформленні його військово-облікових документів, як непридатного до військової служби.

Однак свій злочинний умисел ОСОБА_4 не зміг довести до кінця, хоча він вчинив усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки, ОСОБА_4 був затриманим працівниками правоохоронних органів за вчинення вказаного кримінального правопорушення.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у закінченому замаху на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, шляхом сприяння порадами, вказівками, наданням засобів, усуненням перешкод, вчинене з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 332 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, але не пізніше 16.06.2025, під час дії воєнного стану у ОСОБА_4 , достовірно обізнаного з тим, що його знайомий ОСОБА_9 є військовозобов`язаним, що підлягає призову під час мобілізації, виник корисливий умисел на шахрайське заволодіння коштами ОСОБА_9 .

Згідно злочинного задуму ОСОБА_4 , шахрайство щодо ОСОБА_9 полягало у тому, щоб підбурити останнього, шляхом переконання, у необхідності для ОСОБА_9 передати йому неправомірну вигоду у сумі 5 000 доларів США, нібито задля оформлення військово-облікових документів ОСОБА_9 , як непридатного до військової служби для подальшого незаконного переправлення останнього через державний кордон України, апелюючи невстановленими зв`язками в медичній установі, він зазначив, що може посприяти в оформленні ОСОБА_9 військово-облікових документів, як непридатному до військової служби, що в свою чергу надасть змогу останньому здійснити виїзд через державний кордон України. У такий спосіб підозрюваний підбурив ОСОБА_9 до ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Проте, насправді ОСОБА_4 не мав дійсного наміру передавати грошові кошти, у сумі 5 тис. доларів США, які планував отримати від ОСОБА_9 , а мав намір залишити їх собі, і у такий спосіб ними заволодіти та розпорядитися на власний розсуд.

Крім того, у такий же спосіб, шляхом, нібито, надання ОСОБА_9 своїх протиправних «послуг», ОСОБА_4 планував заволодіти грошовими коштами у сумі 5 тис. доларів США. При цьому ОСОБА_4 розраховував на те, що ОСОБА_9 , з часом, розкривши дійсні наміри ОСОБА_4 , але усвідомлюючи протиправність дій, до яких ОСОБА_4 його підбурив, не зможе отримати юридичних підстав для перетину державного кордону України шляхом оформлення військово-облікових документів, як непридатного до військової служби.

17.06.2025 року ОСОБА_4 , перебуваючи на залізничній станції «Глеваха» та реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на шахрайське заволодіння під час воєнного стану коштами ОСОБА_9 , діючи повторно, під час особистої розмови запевнив ОСОБА_9 про наявність в нього можливостей та знайомств, щоб допомогти останньому уникнути призову до Збройних сил України по мобілізації шляхом виготовлення фіктивних медичних документів, які в подальшому слугуватимуть підставою визнати ОСОБА_9 непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, за умов надання йому, тобто ОСОБА_4 , грошових коштів в розмірі 5000 доларів США, у якості неправомірної вигоди, яку останній нібито передасть посадовим особам невстановленої медичної установи.

ОСОБА_4 повідомив, що під час наступної зустрічі з ОСОБА_9 , останньому необхідно надати копію військово-облікових документів та передплату в розмірі 1000 доларів США, після чого він повідомить, куди ОСОБА_9 необхідно буде прибути для проходження лікарсько-консультативної комісії.

17.06.2025 року ОСОБА_4 , ввівши в оману ОСОБА_9 , та підбуривши його до надання неправомірної вигоди службовій особі, а також підбуривши до ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, під час особистої зустрічі на залізничній стації «Глеваха»., повідомив, що йому необхідно взяти із собою копії військово-облікового документу та передплату в сумі 1000 доларів США.

Крім того, під час вказаної зустрічі ОСОБА_10 вказав ОСОБА_9 , що він, маючим зв`язки в медичній установі, може посприяти в оформленні ОСОБА_9 військово-облікових документів, як непридатного до військової служби, що в свою чергу надасть змогу ОСОБА_9 здійснити виїзд через державний кордон України на підставі вищевказаних документів.

У такий спосіб ОСОБА_4 створив у ОСОБА_9 хибне уявлення про свою впливовість, наявність особистих зв`язків в невідомій медичній установі, та наявність у себе дійсних намірів щодо позитивного вирішення питання уникнення ОСОБА_9 призову під час мобілізації, тобто увійшов в довіру останнього для подальшого створення підстав для передачі йому коштів ОСОБА_9 , під приводом надання неправомірної вигоди посадовій особі в невідомій медичній установі, за оформлення ОСОБА_9 військового-облікового документу, як непридатному до військової служби, тобто за вчинення службовою особою, в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища.

У подальшому 27.06.2025 року, перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 , доводячи до кінця свій злочинний умисел, направлений на повторне шахрайське заволодіння шляхом зловживання довірою грошовими коштами ОСОБА_9 , отримав від нього раніше обумовлені грошові кошти у сумі 1500 доларів США., нібито для подальшої передачі частини цих коштів у невідомій сумі у якості неправомірної вигоди невстановленій посадовій особі невідомої медичної установи, тобто службовій особі, яка відповідає за оформлення ОСОБА_9 військово-облікових документів, як непридатного до військової служби, тобто за вчинення службовою особою, в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища.

Однак, ОСОБА_4 наміру передавати вказані грошові кошти службовій особі невідомої медичної установи не мав, а вказаними коштами, частина з яких були імітаційними засобами, врученими ОСОБА_4 в межах контролю за вчиненням злочину, заволодів та отримав фактичну можливість розпоряджатися ними.

Отже, ОСОБА_4 в описаний вище спосіб, діючи повторно, шляхом шахрайських дій та шляхом зловживання довірою, в умовах воєнного стану, заволодів чужим майном на загальну суму 1500 доларів США., та підбурив ОСОБА_9 до надання неправомірної вигоди у розмірі 5000 доларів США, що станом на 27.06.2025 згідно з курсом НБУ становило 207 926 грн., для невстановленої посадовій особи медичної установи, за оформлення ОСОБА_9 військово-облікових документів, як непридатному до військової служби, тобто за вчинення службовою особою, в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, а також підбурив військовозобов`язаного ОСОБА_9 до ухилення від призову на військову службу шляхом протиправного отримання військово-облікових документів, як непридатного до військової служби, що в свою чергу надасть змогу ОСОБА_9 здійснити виїзд через державний кордон України на підставі вищевказаних документів., під час мобілізації на особливий період.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у:

- заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України;

- підбурюванні до надання неправомірної вигоди службовій особі за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 27 ч. 1 ст. 369 КК України;

- підбурюванні до ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 27 ст. 336 КК України.

27.06.2025 року ОСОБА_4 був затриманим об 13 годині 21 хвилині.

28.06.2025 року слідчим за погодженням з прокурором повідомлено про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 332, ч. 2 ст. 190,ч. 4 ст. 27 ст. 336, ч. 4 ст. 27 ч. 1 ст. 369 КК України.

В судовому засіданні прокурор та слідчий зазначене клопотання підтримали, просили застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення цією особою, фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, його тяжкості та доведеного існування ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України.

Окремо зазначали про необхідність визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, в межах, встановлених КПК, враховуючи тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень.

В судовому засіданні підозрюваний заперечував проти застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважав, що його дії кваліфіковано неправильно, стверджував, що не заперечує наявність умислу на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_9 шляхом вчинення шахрайства у спосіб зловживання довірою, однак заперечував наявність зв`язків та організаційних можливостей для допомоги ОСОБА_9 уникнути мобілізації та безперешкодно перетнути кордон.

Підозрюваний пояснив, що на передодні вчинення протиправних дій до нього звернулась знайома, її анкетних даних не назвав, проте стверджував, що остання вживає наркотичні засоби («нюхає»).

Ця знайома запропонувала заволодіти коштами ОСОБА_9 , який з її слів є «солодким» та шукає можливості уникнути мобілізації.

Для цього ОСОБА_4 необхідно поговорити з ОСОБА_9 та зазначити, що він зможе допомогти цій особі у вирішенні питання уникнення мобілізації.

Підозрюваний стверджував, що першим дзвонив ОСОБА_11 , спочатку ОСОБА_4 йому відмовляв, але ОСОБА_9 продовжував постійно йому дзвонити.

Після цього у ОСОБА_4 виникли тяжкі життєві обставини, зокрема, отримав травму на роботі, почав проходити ВЛК з метою подальшої мобілізації, в нього сталося загострення хронічного вірусного захворювання (гепатиту «С»), що впливало на його стан та викликало потребу у лікуванні та придбанні ліків. Окрім цього, ОСОБА_4 погано себе почував на фоні замісної терапії та вживання метадону.

Потребуючи коштів, ОСОБА_4 вирішив заволодіти грошовими коштами ОСОБА_9 , однак підозрюваний заперечує, що мав намір отримати саме 500 доларів і просив принести таку суму, не бажав отримувати більше і не розуміє, чому йому принесли скільки.

В подальшому, під час отримання грошових коштів у сумі 1 500 доларів США був затриманим.

Підозрюваний додатково пояснив, що не має зв`язків у медичних установах та інших контактів для організації перетину державного кордону, тому підозра у вчиненні відповідного правопорушення є необґрунтованою, не обґрунтованим, з його точки зору, є також твердження про підбурювання до надання неправомірної вигоди службовій особі.

З урахування фактично вчиненого, від вважає, що його належна процесуальна поведінка може бути забезпечена у випадку застосування домашнього арешту в нічний період часу, щоб він міг працювати і заробляти собі на лікування.

Підозрюваний стверджував, що не має на утриманні малолітніх чи непрацездатних осіб, однак надає допомогу своєму хворому дідусю, здійснює йому щоденні перев`язки.

Підозрюваний повідомив, що був раніше судимим, реально відбував покарання, звільнений з місць позбавлення волі у 2024 році, має постійне місце проживання, живе з рідним братом, брат є звичайним працівником, не пов`язаним із кримінальним середовищем. У випадку застосування цілодобового домашнього арешту, брат зможе його матеріально утримувати.

Підозрюваний повідомив, що працював неофіційно, з ним не укладався роботодавцем трудовий договір, наказ про зарахування до штату працівників також виданим не був.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 заперечувала проти можливості задоволення клопотання, стверджувала про необґрунтованість підозри, крім підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 190 КК України.

Захисник стверджувала про недоведеність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України та, відповідно, недоведеність того, що більш м`який запобіжних захід не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Заслухавши доводи і міркування прокурора і слідчого, підозрюваного та захисника, дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, слідчий суддя приходить до переконання щодо необхідності задоволення клопотання та застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Зокрема, в частині 1 статті 176 КПК України визначений перелік запобіжних заходів, що можуть бути застосованими до підозрюваного чи обвинуваченого. Серед них особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою.

Згідно приписів частини 3 статті 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Згідно частини 4 цієї статті, запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Згідно приписів частини 1 статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно приписів частини 2 цієї статті, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно приписів частини 1 статті 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно приписів частини 1 статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, за виключенням застосування цього запобіжного заходу під час дії воєнного стану до підозрюваного чи обвинуваченого у вчиненні злочинів згідно переліку, вказаного в статті 176 КПК України.

Згідно приписів частини 2 статті 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як:

до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений не виконав обов`язки, покладені на нього при застосуванні іншого, раніше обраного запобіжного заходу, або не виконав у встановленому порядку вимог щодо внесення коштів як застави та надання документа, що це підтверджує;

до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що, перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину;

до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину;

до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років;

до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки;

до особи, яку розшукують компетентні органи іноземної держави за кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким може бути вирішено питання про видачу особи (екстрадицію) такій державі для притягнення до кримінальної відповідальності або виконання вироку, в порядку і на підставах, передбачених розділом ІХ цього Кодексу або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

до особи, стосовно якої надійшло прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, у порядку і на підставах, передбачених розділом IX-2 цього Кодексу.

Згідно приписів абзацу 1, 2 частини 3 цієї статті, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

В частині 4 статті 183 КПК України визначений перелік випадків, коли слідчий суддя має право не визначати розмір застави, застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, зокрема, у випадку вчинення злочину із застосуванням насильства.

Згідно приписів частини 1 статті 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно приписів частини 1 статті 196 КПК України, в ухвалі про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зазначає відомості про:

кримінальне правопорушення (його суть і правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність), у якому підозрюється, обвинувачується особа;

обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу;

обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу;

посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини;

запобіжний захід, який застосовується.

Згідно приписів частини 4 цієї статті, слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом.

Згідно приписів частини 1 статті 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Згідно приписів частини 2 цієї статті, строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Аналізуючи клопотання про застосування запобіжного заходу та додані до нього документи та враховуючи зміст пояснень прокурора, підозрюваного, захисника, слідчий суддя, перш за все, вважає за необхідне зосередитись на дослідженні питання доцільності застосування запобіжного заходу, а потім, у випадку наявності правових та фактичних підстав для його застосування, вирішити питання щодо обрання запобіжного заходу конкретного виду.

Отже, в контексті процитованих вище приписів ч. 1, 2 статті 177, ч. 1 ст. 194 КПК України, для вирішення питання можливості застосування запобіжного заходу, необхідним є встановлення обґрунтованості підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може вчинити наступні дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При цьому, поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві, тому, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України та позиції Європейського суду з прав людини, яка відображена у п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Вказані висновки наведенні в рішення ЄСПЛ у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

Зміст наданих стороною обвинувачення матеріалів свідчить про достатність доказів для висновку про ймовірну причетність особи до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, а отже виправдовує можливість застосування до неї певних обмежень для забезпечення належної процесуальної поведінки, попередження вчинення нових правопорушень та забезпечення реалізації цілей і завдань кримінального провадження.

Про ймовірну причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого злочину та наявність між цієї особою і вчиненим кримінальним правопорушенням об`єктивного зв`язку, свідчить: протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 23.06.2025; протокол затримання особи ОСОБА_4 від 27.06.2025 року, під час здійснення якого були вилучені грошові кошти у сумі 1 500 доларів США; протокол огляду та вручення грошових коштів від 27.06.2025 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 27.06.2025 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 27.06.2025 року; інші матеріали кримінального провадження в їх сукупності.

Зміст вказаних документів обґрунтовано підтверджує отримання грошових коштів ОСОБА_4 від ОСОБА_9 у сумі 1 500 доларів США в час та в місці, зазначеному в повідомленні про підозру та в клопотанні про обрання запобіжного заходу.

Правильність кримінальної кваліфікації діянь оцінюється на стадії судового розгляду, зокрема, після встановлення мотиву, мети та форми умислу підозрюваного.

На стадії досудового розслідування під час вирішення питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, достатнім є встановлення не всіх ознак складу злочину, а ознак об`єктивної сторони цього злочину.

Слідчий суддя констатує, що отримання грошових коштів підозрюваним від ОСОБА_9 , за наведених у клопотанні обставин, може обґрунтовано свідчити про вчинення інкримінованих діянь, так як отримання цих коштів може бути способом вчинення злочинів, а наявність мотивів, мети та форми умислу, як необхідних кваліфікуючих ознак, встановлюється під час розгляду кримінального провадження в суді.

Отже, в даному випадку підозра є обґрунтованою та виправдовує необхідність застосування запобіжного заходу.

Також, враховуючи наведені в клопотанні обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, серед яких є тяжкі злочини, за які передбачено позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років, особу підозрюваного, який не має міцних соціальних зв`язків та на утриманні нікого не має, офіційно не працевлаштований та не отримує офіційних доходів, раніше судимого, слідчий суддя приходить до переконання про існування ризиків вчинення дій, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, а саме ризиків переховування від органів досудового розслідування і суду та незаконного впливу на свідків, анкетні дані яких відомі підозрюваному.

Про існування ризику переховування від органу досудового розслідування і суду свідчить, зокрема, усвідомлення підозрюваним невідворотності покарання у вигляді позбавлення волі у випадку доведення його вини та відсутність, як стримуючого фактору, міцних соціальних зв`язків в останнього та місця роботи.

Також, з огляду на відсутність в підозрюваного офіційного місця роботи і не повідомлення ним джерел отримання коштів, наявність непогашеної та не знятої судимості за вчинення злочину з корисливих мотивів та, враховуючи відносно нетривалий строк від дати звільнення засудженого з місць позбавлення волі до дати ймовірного вчинення нового злочину, слідчий суддя приходить до переконання, що наявний ризик вчинення підозрюваним нових кримінальних правопорушень.

Вказані вище обставини слідчий суддя вважає достатніми для застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

Визначаючи конкретний вид запобіжного заходу, що має бути застосованим до підозрюваного, слідчий суддя враховує наступні обставини та правові норми, що мають бути застосованими при вирішенні цього питання.

Так, згідно приписів статті 28 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно приписів статті 5 Європейської конвенції про захист прав людини і її основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом:

законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом;

законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення, або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення;

затримання неповнолітнього на підставі законного рішення з метою застосування наглядових заходів виховного характеру або законне затримання неповнолітнього з метою допровадження його до компетентного органу;

законне затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законне затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг;

законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження стоків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства», взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим він обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків і його належної поведінки.

Згідно положень пункту 13 цієї Постанови, обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Згідно позиції, висловленої у Рішенні ЄСПЛ по справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Зміст наведених правових норм та роз`яснень, свідчить про те, що можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлена винятковими випадками, коли інші, більш м`які запобіжні заходи, не можуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного чи обвинуваченого та унеможливити ризики його втечі чи перешкоджання кримінальному провадженню.

При цьому, право на особисту свободу презюмується, і для спростування цієї презумпції повинні бути наведені вагомі аргументи щодо існування публічного інтересу для тримання особи під вартою.

В даному випадку, встановлені під час розгляду клопотання обставини свідчать про те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 332, ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 27 ст. 336, ч. 4 ст. 27 ч. 1 ст. 369 КК України, а тяжкість злочину і вид покарання, яке може бути застосованими до підозрюваного у випадку визнання його винним, істотно підвищують ризики його переховування від органів досудового розслідування і суду.

При цьому, можливість настання таких ризиків розцінюється, як найбільш вірогідний варіант поведінки підозрюваного.

Слідчий суддя відхиляє доводи підозрюваного щодо того, що під час його притягнення до кримінальної відповідальності він не ухилявся від явки до слідчого і суду та належно виконував свої процесуальні обов`язки, так як відповідні посилання документально не підтверджені.

Слідчий суддя вважає, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Крім того, враховуючи дані про особу підозрюваного, в тому числі відсутністю в останнього легальних джерел заробітку та офіційної роботи, існує доведений та обґрунтований ризик продовження злочинної діяльності, усунення цього ризику у випадку застосування більш м`яких запобіжних заходів не виглядає можливим.

Отже, до підозрюваного має бути застосованим запобіжних захід у вигляді тримання під вартою і, враховуючи тимчасовий характер такого запобіжного заходу, відповідний рівень втручання в право особи на особисту недоторканість, цей захід не матиме надмірно обтяжливого характеру та забезпечить досягнення публічного інтересу щодо реалізації цілей і завдань кримінального провадження.

Слідчий суддя відхиляє доводи підозрюваного про наявність загострення хронічного вірусного захворювання, так як відсутня медична документація, яка б підтверджувала наявність відповідної хвороби, звернення до медичних установ та проходження лікування.

Слідчий суддя окремо наголошує на увагу, що у випадку об`єктивного підтвердження погіршення стану здоров`я підозрюваного чи потреби в отриманні лікування, яке не може бути забезпеченим в умовах слідчого ізолятора, підозрюваний може ініціювати питання про зміну запобіжного заходу за правилами статті 201 КПК України.

В судовому засіданні було досліджено протокол затримання від 27 червня 2025 року, згідно якого час фактичного затримання 13 година 21 хвилина 27 червня 2025 року. Час і дату затримання, що зазначені в протоколі затримання підозрюваного, ОСОБА_4 та його захисник підтвердили в судовому засіданні.

Отже, у відповідності до приписів частини 2 статті 197 КПК України, строк тримання під вартою обчислюється з моменту затримання, з 13 години 21 хвилини 27 червня 2025 року.

Далі, вирішуючи питання щодо продовження строку тримання ОСОБА_4 під вартою, слідчий суддя, керуючись приписами частини 3 статті 183 КПК України, визначає заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що відповідає мінімальному розміру застави, який може бути визначений особі, підозрюваній у вчинені тяжкого злочину згідно з приписами пункту 2 частини 5 статті 182 КПК України.

У випадку внесення підозрюваним або іншою особою застави, у визначеному розмірі, на підозрюваного будуть покладені обов`язки, передбачені частиною 5 статті 194 КПК України.

У випадку внесення застави, підозрюваний підлягатиме звільненню з під варти, з моменту звільнення підозрюваного з під варти у зв`язку із внесенням застави, строк дії процесуальних обов`язків, передбачених частиною 5 статті 194 КПК України, що покладаються на підозрюваного, становитиме 2 місяці.

Враховуючи вище наведене, керуючись приписами статті 176, 177, 178, 183, 194, 196 КПК України, -

Постановив:

Клопотання слідчого відділення розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості слідчого відділу Фастівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_7 , погодженого з прокурором ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні № 0000094, внесеному до ЄРДР 20.06.2025, про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Київ, українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, дітей та осіб похилого віку на утриманні не маючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 25 серпня 2025 року до 13 години 21 хвилини.

У порядку ч. 3 ст. 183 КПК України визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання ОСОБА_4 обов`язків, передбачених КПК України у межах, встановлених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят гривень) - 1 прожитковий мінімум 3 028,00 грн. х 20.

Застава може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на р/р UA 0018661, Отримувач коштів: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26268119, Банк отримувача: Держказначейська служба України, м. Київ та надати прокурору, суду документ, що підтверджує внесення коштів.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_4 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У випадку внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_4 наступні обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- не відлучатися за межі міста Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- утримуватись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

У разі невиконання обов`язків підозрюваний будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави.

Тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 здійснювати в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Роз`яснити підозрюваному його право заявити клопотання про зміну запобіжного заходу за правилами статті 201 КПК України, в тому числі у випадку погіршення стану здоров`я або неможливості отримання необхідного лікування в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Ухвала щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 01 липня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1