Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/4351/25
Провадження № 1-кп/490/1391/2025
У Х В А Л А

18 серпня 2025 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді? ? ОСОБА_1

при секретарі? ?- ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченої - ОСОБА_4

її захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження № 0000073 за обвинуваченням

ОСОБА_4 ,? ? яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Крапивницькому, є українкою, громадянином України, здобула вищу освіту, є розлученою, неповнолітніх дітей не має, не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не вчиняла злочинів та не судилась

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 1141, частиною 1 статті 332, частиною 1 статті 3692 Кримінального Кодексу України, -

В? ? С? ? Т? ? А? ? Н? ? О В? ? И? ? В ?:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

1. 04 червня 2025 року в провадження Центрального районного суду міста Миколаєва надійшов складений 30 травня 2025 року старшим слідчим в особливо важливих справах слідчого відділу Управління Служби Безпеки України в Миколаївській області ОСОБА_8 та у той же день затверджений прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 обвинувальний акт, у якому стверджується про вчинення ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 1141, частиною 1 статті 332, частиною 1 статті 3692 Кримінального Кодексу України.

До обвинувального акту додана укладена 30 травня 2025 року між прокурором та ОСОБА_4 угода про визнання винуватості.

2. Під час підготовчого судового засідання сторони просили про затвердження угоди та ухвалення на її підставі вироку про визнання ОСОБА_4 винуватою у вчиненні вказаних в обвинувальному акті злочинів та призначення узгодженого між сторонами покарання.

Встановлені судом обставин із посиланням на докази

А……Органами досудового розслідування та державним обвинуваченням ОСОБА_4 звинувачена у вчиненні злочинів за таких обставин.

І……Відповідно до свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № НОМЕР_8 від 21.06.2019, виданого Радою адвокатів Миколаївської області, ОСОБА_4 має право на зайняття адвокатською діяльністю.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на принципах верховенства права, законності, незалежності, конфіденційності та уникнення конфлікту інтересів.

У відповідності до положень ст. 20 вищевказаного Закону під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги.

Згідно із приписами ст. 7 Правил адвокатської етики, затвердженими 17.11.2012 Установчим з`їздом адвокатів України, у своїй професійній діяльності адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний використовувати всі свої знання та професійну майстерність для належного захисту й представництва прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, дотримуючись чинного законодавства України, сприяти утвердженню та практичній реалізації принципів верховенства права та законності. Адвокат не має права в своїй професійній діяльності вдаватися до засобів та методів, які суперечать чинному законодавству або цим Правилам.

ІІ……Далі автор обвинувального акту зазначив таке

1. Відповідно до п. 3 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені зокрема ст. 33 Конституції України, згідно з якою на території України, кожному, хто на законних підставах перебуває гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 (зі змінами, внесеними після запровадження воєнного стану), військовозобов`язані особи мають право перетинання державного кордону, України лише за наявності документально підтверджених підстав, визначених цими Правилами.

Згідно листа Адміністрації Державної прикордонної служби України № 23-6122/0/6-22-вих від 24.02.2022, з метою забезпечення оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності, проведення своєчасної та повної мобілізації, на період дії правового режиму воєнного стану виїзд за межі України громадянам України чоловічої статі віком від 18 до 60 років заборонений (за виключеннями).

2. ОСОБА_4 має сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який неодноразово намагався перетнути Державний кордон України, зокрема: 10.02.2025 в пункті пропуску «Грушів», 13.02.2025 в пункті пропуску «Краківець», 14.02.2025 в пункті пропуску «Устилуг» та 14.02.2025 в пункті пропуску «Ягодин».

Відповідно до рішень уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України ОСОБА_10 тимчасово обмежений у праві виїзду з України у зв`язку із відсутністю необхідних документів, що підтверджують підставу для виїзду за кордон або мету поїздки.

3. У зв`язку із викладеним, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на підшукання службової особи з числа співробітників Державної прикордонної служби України та надання їй неправомірної вигоди з метою забезпечення своєму сину ОСОБА_10 можливості перетнути державний кордон на виїзд із України.

4. Через спільних знайомих ОСОБА_4 отримала контакти військовослужбовця НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби заступника начальника штабу-начальника відділу оперативного планування штабу прикордонної комендатури швидкого реагування підполковника ОСОБА_11 , та відомості про те, що він займає відповідальне становище, тривалий час проходить службу в органах ДПСУ, у зв`язку з чим має відповідні повноваження та можливості вплинути на співробітників Державної прикордонної служби прийняти рішення про забезпечення пропуску її сина через державний кордон на виїзд із України.

Наказом № 769-ос від 18.10.2024 підполковник ОСОБА_11 призначений на посаду заступника начальника штабу-начальника відділу оперативного планування штабу прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України.

Відповідно до покладених обов`язків, ОСОБА_11 , перебуваючи на посаді заступника начальника штабу - начальника відділу має право: за дорученням начальника штабу комендатури швидкого реагування перевіряти організацію та стан оперативно-службової діяльності в структурних підрозділах комендатури, що належать до компетенції відділу; запитувати від структурних підрозділів комендатури документи, довідки, розрахунки, пропозиції та інші матеріали, потрібні для виконання завдань, покладених на відділ; працювати з відомостями про зміст планів застосування сил та засобів комендатури швидкого реагування; за дорученням керівництва прикордонного загону представляти комендатуру в публічно-правових відносинах з іншими державними органами, підприємствами, установами й організаціями в межах компетенції.

Крім цього, відповідно статті 14 Закону України «Про прикордонний контроль», уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України мають право відмовити у перетинанні державного кордону іноземцям, особам без громадянства та громадянам України.

Згідно ч. 3 ст. 18 КК України службовими особами є особи, які постійно, тимчасово за чи спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також постійно чи тимчасово обіймають в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Таким чином, заступник начальника штабу-начальник відділу оперативного планування штабу прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби підполковник ОСОБА_11 є службовою особою, яка здійснює функції представника влади.

5. Так, ОСОБА_4 , діючи умисно, підшукала кошти та організувала зустріч із ОСОБА_11 , яка відбулась близько 17 години 50 хвилин 11.03.2025 у кафе «Атмосфера», яке розташоване у приміщенні ТРЦ «Сіті Центр», за адресою: м. Миколаїв, пр. Центральний, 98, де під час розмови висловила йому пропозицію надати неправомірну вигоду за вплив останнім на прийняття рішення особою із числа співробітників Державної прикордонної служби України, уповноважених на виконання функцій держави, надати незаконний дозвіл на пропуск її сина ОСОБА_10 через державний кордон на виїзд із України, а у подальшому, близько 15 години 20 хвилин 14.03.2025, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, перебуваючи у кафе «Атмосфера», яке розташоване у приміщенні ТРЦ «Сіті Центр», за адресою: м. Миколаїв, пр. Центральний, 98, надала ОСОБА_11 неправомірну вигоду у розмірі 1500 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 14.03.2025 складало 62 290 гривень, за вплив на прийняття рішення посадовою особою Державної прикордонної служби України надати незаконний дозвіл на пропуск її сина ОСОБА_10 через державний кордон на виїзд із України, після чого її протиправні дії були присічені правоохоронними органами.

Вказані дії ОСОБА_4 органами досудового розслідування кваліфіковані:

-за частиною 1 статті 3692 Кримінального Кодексу України - як пропозиція та надання неправомірної вигоди особі, яка обіцяє (погоджується) за таку вигоду вплинути на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави;

-за частиною 1 статті 332 Кримінального Кодексу України - організація незаконного переправлення особи через державний кордон України.

ІІІ……Окрім того, автор обвинувального акту зазначив таке

1. Положеннями статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. У відповідності до ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Пунктом 9 ст. 1 Закону України «Про національну безпеку» визначено, що національна безпека України це захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз.

У відповідності до п. 2 ст. 1 указаного Закону, воєнна безпека - це захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності і демократичного конституційного ладу та інших життєво важливих національних інтересів від воєнних загроз.

Згідно п.п. 44 рішення Ради національної безпеки та оборони України від 14.09.2020, основним завданням у сфері воєнної безпеки є розвиток потенціалу стримування. Безумовним пріоритетом є боєздатні Збройні Сили України, підготовлений і вмотивований військовий резерв та ефективна територіальна оборона, які у поєднанні зі спроможностями інших органів сектору безпеки і оборони здатні завдати таких неприйнятних для противника втрат на землі, у повітрі, на морі та у кіберпросторі, що унеможливить реалізацію його агресивних намірів. Держава врахує уроки гібридної агресії проти України, бойових дій на Близькому Сході у нових доктринальних підходах до забезпечення воєнної безпеки.

Пунктом 22 частини III Стратегії забезпечення державної безпеки, ухваленої рішенням Ради національної безпеки та оборони України від 16.02.2002 року (далі Стратегія) визначено, що державна політика у сфері державної безпеки спрямовується на попередження, своєчасне виявлення і запобігання зовнішнім та внутрішнім загрозам державній безпеці України, припинення розвідувальних, терористичних, диверсійних та інших протиправних посягань спеціальних служб іноземних держав, а також організацій, окремих груп та осіб на державну безпеку України, усунення умов, що призводять до цих загроз та причин їх виникнення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Збройні Сили України забезпечують стримування збройної агресії проти України та відсіч їй, охорону повітряного простору держави та підводного простору у межах територіального моря України у випадках, визначених законом, беруть участь у заходах, спрямованих на боротьбу з тероризмом.

У відповідності до ст. 3 Закону організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій. Згідно ст. 12 Закону підготовка Збройних Сил України до виконання покладених на них Конституцією України завдань, організація та забезпечення їх виконання, підтримання на належному рівні бойової і мобілізаційної готовності та боєздатності, виховна робота, збереження життя і здоров`я особового складу, забезпечення законності та військової дисципліни у Збройних Силах України здійснюються органами військового управління, командирами і начальниками всіх рівнів відповідно до вимог Конституції України та законів України, інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері оборони.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про оборону України» військове формування - створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій. Особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно введення моменту стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час прихованої мобілізації чи 3 воєнного і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Збройна агресія - застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України вважається збройною агресією.

Статтею 4 Закону «Про оборону України» визначено, що у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3542-ХІІ встановлено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано. Цим же законом особливий період визначено як період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Пунктом 8 ст. 4 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Згідно п. 5 ст. 22 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади.

Пунктами 1, 3 цієї ж статті Закону зобов`язано громадян з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період; під час мобілізації з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин.

Пунктом 2 ст. 26 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено настання відповідальності громадян за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно ст. 17 Закону «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон «Про військовий обов`язок і військову службу») захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством. Громадяни проходять військову службу, службу у військовому резерві та виконують військовий обов`язок у запасі відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 1 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя. Громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Відповідно до п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі Положення) Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах. Пунктом 8 Положення визначено, що завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень та соціальної адміністрування (територіальні центри комплектування підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, у виконанні завдань з підготовки та ведення територіальної оборони, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 9 Положення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"; здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

З метою відсічі військової агресії, починаючи з 24 лютого 2022 року Указами Президента України у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106. Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, дія якого продовжена на даний час.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 65/2022, затвердженого Законом України від 03.03.2022 № 2105-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, оголошено проведення загальної мобілізації, дія якого продовжена на даний час.

На виконання вимог Законів України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про оборону України», «Про військовий обов`язок і військову службу», вищевказаних Указів Президента України про проведення загальної мобілізації, Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 № 921, Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, інших нормативних документів, наказів та директив Генерального штабу, мобілізаційних розпоряджень, працівниками територіальних центрів комплектування стали систематично проводитись заходи із встановлення мобілізаційного ресурсу держави та подальшого доукомплектування ЗСУ і інших військових формувань у відповідності до штатів воєнного часу, ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, внесенні відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, виклику громадян для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, призову під час мобілізації, в т.ч. серед внутрішньо переміщених осіб, які не виконують правила військового обліку і після початку повномасштабного вторгнення зс рф змінили місце проживання, не актуалізували інформацію про себе в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, не стали на військовий облік та ухиляються від нього, та інші заходи з мобілізації людських ресурсів з метою доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань з метою забезпечення оборони України в особливий період, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності Збройними Силами України та іншими військовими формуваннями, а також забезпечення виконання військового обов`язку громадянами України.

Згідно п.п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Проходячи військову службу, військовослужбовець відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 16, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 2, 4, 6, 8, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України, а саме зобов`язаний дотримуватися вимог ст. ст. 9, 11, 16, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 2, 4, 6, 8 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Таким чином, викладені вище положення чинного законодавства України свідчать про те, що забезпечення мобілізаційної готовності та комплектування підрозділів є невід`ємною частиною законної діяльності Збройних сил України.

2. У невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 08.07.2024, знаходячись в невстановленому місці, маючі на меті корисливий мотив, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період в частині їх обов`язку з підтримання належного комплектування в повному обсязі підрозділів Міністерства оборони України, зниження морально-психологічного рівня військовослужбовців, шляхом надання незаконних вказівок та порад військовослужбовцям щодо створення штучних умов та підстав, які б надавали військовозобов`язаним особам уникати призову на військову службу за мобілізацією, а військовослужбовцям - звільнитись із військової служби.

2.1. Так, 08.07.2024 о 12 год. 34 хв. до ОСОБА_4 звернулась ОСОБА_12 яка є матір`ю мобілізованого військовослужбовця ЗС України стрілка-помічника гранатометника (ВОС-100915Д-630) 2 аеромобільного відділення 3 аеромобільного взводу 3 аеромобільної роти аеромобільного батальйону військового частини НОМЕР_2 солдата за призовом солдата призваного 05.07.2024 ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_13 , з пропозицією, за грошову винагороду (точний розмір грошової допомоги на теперішній час встановлено), щодо сприяння останньому в уникненні від подальшого проходження військової служби в ЗС України та виконання ОСОБА_14 , передбаченого Конституцією України, обов`язку із Захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на що ОСОБА_4 надала свою добровільну згоду.

Таким чином, ОСОБА_4 08 липня 2024 о 14 год. 18 хв., з метою реалізації злочинного умислу, направленого на перешкоджання законній діяльності ЗСУ з комплектації підрозділів в особливий період, зателефонувала ОСОБА_13 та надала незаконні вказівки та поради, а також домовилась з останнім про вчинення необхідних дій направлених на уникнення від подальшого проходження військової служби, шляхом незаконного залишення місця постійної дислокації військової частини НОМЕР_2 .

В подальшому 08 липня 2024 о 20 год. 31 хв. ОСОБА_4 прибула на своєму автомобілі державний номерний знак НОМЕР_3 , за місцем знаходження постійної дислокації військового частини НОМЕР_2 , підійшла до військовослужбовців, які перебували на контрольно-пропускного пункту представилась членом сім`ї ОСОБА_13 і повідомила, що вона хоче передати останньому особисті речі, тим самим ввівши їх в оману.

Після того, як ОСОБА_13 прибув на КПП, сказала йому сісти в її автомобіль з метою виникнення в останнього можливості уникнути від подальшого проходження військової служби в ЗС України та виконання ОСОБА_14 , передбаченого Конституцією України, обов`язку із Захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шляхом вивезення ОСОБА_13 з місця проходження військової служби.

2.2. Також, 16.06.2024 о 18 год. 19 хв. шляхом телефонного мобільного зв`язку до ОСОБА_4 на її мобільний номер телефону: - НОМЕР_4 з мобільного номеру телефону НОМЕР_5 звернувся ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з пропозицією, за грошову винагороду (точний розмір грошової допомоги на теперішній час не встановлено), надати йому незаконні вказівки та поради для створення штучних умов, щоб в подальшому отримати підстави для уникнення призову на військову службу за мобілізацією, на що ОСОБА_4 надала свою добровільну згоду.

Так, в ході телефонного розмови, ОСОБА_4 з метою реалізації злочинного умислу, направленого на перешкоджання законній діяльності ЗСУ з комплектації підрозділів в особливий період, надала ОСОБА_16 незаконні вказівки та поради щодо порядку звернення матір`ю ОСОБА_15 до ЛКК з метою отримання нею необхідного висновку, на підставі якого ОСОБА_15 в подальшому незаконно нададуть відстрочку від мобілізації до лав ЗС України через встановлення факту догляду ОСОБА_15 за його матір`ю та в ході надання таких незаконних вказівок та порад наголосила про необхідність надання лікарям неправомірної грошової винагороди з метою отримання необхідних медичних документів із встановленням діагнозів хвороб.

2.3. Також, 08.07.2024 о 12 год. 48 хв. шляхом телефонного мобільного зв`язку до ОСОБА_4 на її мобільний номер телефону: НОМЕР_9 з мобільного номеру телефону НОМЕР_6 звернувся ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з пропозицією, за грошову винагороду, надати йому незаконні вказівки та поради для створення штучних умов, щоб в подальшому отримати підстави для уникнення призову на військову службу за мобілізацією, на що ОСОБА_4 надала свою добровільну згоду.

Так, в ході телефонного розмови, ОСОБА_4 з метою реалізації злочинного умислу, направленого на перешкоджання законній діяльності ЗСУ з комплектації підрозділів в особливий період, надала ОСОБА_17 незаконні вказівки та поради для створення штучних умов щодо оформлення документів для встановлення відстрочки від мобілізації останньому у зв`язку із здійсненням догляду за своєю матір`ю, не зважаючи на наявність у останнього рідної сестри, яка може здійснювати такий догляд за 400 доларів США.

2.4. Також, 04.11.2024 о 20 год. 36 хв. шляхом телефонного мобільного зв`язку до ОСОБА_4 на її мобільний номер телефону: НОМЕР_9 з мобільного номеру телефону НОМЕР_7 звернувся ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_6 з пропозицією, за грошову винагороду (точний розмір грошової допомоги на теперішній час не встановлено), надати йому незаконні вказівки та поради для створення штучних умов, щоб в подальшому отримати підстави для уникнення призову на військову службу за мобілізацією, на що ОСОБА_4 надала свою добровільну згоду.

Так, в ході телефонного розмови, ОСОБА_4 з метою реалізації злочинного умислу, направленого на перешкоджання законній діяльності ЗСУ з комплектації підрозділів в особливий період, надала ОСОБА_18 незаконні вказівки та поради щодо ухилення від проходження військово-лікарської комісії при наявності в останнього направлення на його проходження, з метою подальшого ухилення від мобілізації шляхом симулювання симптомів хвороби та відкриття лікарняного без наявних на це законних підстав, а також подальшого оформлення останньому незаконної відстрочки від мобілізації до лав ЗС України.

2.5. Окрім цього, не пізніше 07.12.2024 (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) в месенджері «Viber» до ОСОБА_4 звернувся мобілізований військовослужбовець ЗС України ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_7 з пропозицією за грошову винагороду надати йому незаконні вказівки та поради для створення штучних умов, щоб в подальшому отримати підстави для звільнення від проходження військової служби в ЗС України та невиконання ОСОБА_19 , передбаченого Конституцією України, обов`язку із Захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на що ОСОБА_4 надала свою добровільну згоду. В подальшому, в ході особистої зустрічі ОСОБА_4 з метою реалізації злочинного умислу, направленого на перешкоджання законній діяльності ЗСУ з комплектації підрозділів в особливий період, надала ОСОБА_19 незаконні вказівки та поради щодо оформлення фіктивного розірвання шлюбу між батьками ОСОБА_19 з метою подальшого виникнення у останнього права на звільнення з військової служби через здійснення постійного нагляду за своїм батьком, який є інвалідом 2-ої групи та потребує стороннього догляду. При цьому, ОСОБА_4 , будучи обізнаною про наявність рідної сестри у ОСОБА_19 , яка може здійснювати догляд за батьком, надала незаконні вказівки та поради ОСОБА_19 щодо внесення останнім недостовірних відомостей в особисті анкетні дані (пункт про склад сім`ї) в розрізі наявності інших осіб, які можуть здійснювати догляд за батьком інвалідом 2-ої групи, під час оформлення ним документів, які подавались до ТЦК та СП, що стали підставою для виникнення в останнього можливості уникнути проходження військової служби в ЗС України, шляхом звільнення з неї з правом отримання відстрочки та уникнення від виконання ОСОБА_19 , передбаченого Конституцією України, обов`язку із Захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Також, за вищезазначені незаконні вказівки та поради ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_19 грошові кошти в розмірі 2000 доларів США

Вказані дії ОСОБА_4 органами досудового розслідування кваліфіковані за частиною 1 статті 1141 Кримінального Кодексу України - як перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період (період дії воєнного стану).

Б……Під час досудового розслідування - 30 травня 2025 року - між обвинуваченою та прокурором була укладена угода про визнання винуватості, відповідно до умов якої ОСОБА_4 зобов`язується беззастережно визнати свою винуватість та співпрацювати зі слідством під час викриття інших осіб та їй призначається остаточне покарання за сукупністю вказаних в обвинувальному акті злочинів у вигляді позбавлення волі строком на 05 років та штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Сторонами також узгоджено, що ОСОБА_4 звільняється від відбуття покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням.

В……Під час судового розгляду цього кримінального провадження обвинувачена, погоджуючись із складеною під час досудового розслідування угодою, повідомила таке

І……Дійсно, вона Відповідно до свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № НОМЕР_8 від 21.06.2019, виданого Радою адвокатів Миколаївської області, під час подій, що є предметом розгляду кримінального провадження, займалась адвокатською діяльністю. При цьому наразі вона адвокатську діяльність припинила та надалі займатись нею не бажає.

ІІ……Стосовно обвинувачення про організацію перетину державного кордону її сином та надання в зв`язку із таким неправомірної вигоди обвинувачена повідомила таке.

1. В неї дійсно є син ОСОБА_10 , 2002 року народження.

2. Її син перебуває у шлюбі із ОСОБА_20 , яка у 16-річному віці перебувала на окупованій території, внаслідок чого важко захворіла; наразі потребує постійного стороннього догляду. Та її син надає його дружині такий догляд.

До того ж, для підтримання стану ОСОБА_20 тій необхідне лікування за кордоном.

З огляду на таке її син має право на перетин державного кордону разом із дружиною, та наразі у встановленому законом порядку за кордон виїхав.

3. Проте, на початку 2025 року він неодноразово спираючись та такі обставини намагався виїхати за кордон, проте у такому йому відмовляли, не надаючи такому жодних офіційних пояснень; неофіційно ж стверджували, ніби її син уклав фіктивний шлюб заради виїзду за кордон.

4. Та, оскільки дружина її сина потребувала лікування за кордоном, її син мав право виїхати разом із нею, але постійно отримував немотивовані відмови, вона почала шукати шляхи «виходу»; таким шляхом на той час їй здався шлях, який передбачає надання неправомірної вимоги.

5. З огляду на таке вона дійсно вчинила вказані в обвинувальному акті дії; наразі у такому кається.

ІІІ……Стосовно висунутого їй обвинувачення у перешкоджанні законній діяльності Збройних Сил України обвинувачена пояснила таке.

1. Дійсно, у липні 2024 року до неї звернулась її подруга, яка мешкає у Київській області, із проханням допомогти у ситуації, яка склалась в її /подруги/ родині.

За словами подруги, її /подруги/ сина, якому на той час ще не виповнилось 25 років, затримали працівники ТЦК та СП, після чого син з незрозумілих підстав опинився на території, розташованій у місті Миколаєві, де його готували до відправлення у військову частину.

1.1. Подруга попросила розібратись із ситуацією, а також - передати сину речі. На таке вона /обвинувачена/ погодилась.

1.2. З метою виконання цього доручення вона, маючи при собі речі для передачі, приїхала до місця, де перебував син подруги.

Принагідно зазначила, що це місце не було схожим на розташування військової частини, більш нагадувало якусь покинуту садибу.

1.3. Вона повідомила військовослужбовцям, які перебували на вході до цієї садиби, що бажає побачити ОСОБА_13 , та того їй покликали.

1.4. Коли той вийшов, то він не був одягненим у військову форму.

(а) Спершу вона передала йому їжу та одяг та взяла в нього ноутбук.

(б) Далі, вона почала з`ясовувати в того, що сталось. Той розповів їй, що жодних документів про його причетність до військової служби, не складалось; таких документів він не має, військового квитка або будь-якого іншого документу, що підтверджує його призов на військову службу, в нього теж немає та не існує в дійсності.

(в) Далі ОСОБА_13 повідомив їй, що не бажає в подальшому перебувати там, де його утримують.

Вона пояснила йому, що за таких обстави вона може відвести його до себе до дому, звідки він може їхати додому.

(г) Той погодився, сів до її автомобіля та вона завезла його до себе додому.

Далі, він переночував у неї вдома, а зранку автобусом поїхав до себе додому - у Київську область.

2. Що ж стосується інших п`яти випадків, то дійсно до неї, як до адвоката, звертались громадяни, які просили надати їм поради у вирішенні їх питань, пов`язаних з призовом на військову службу.

Вона ж, як адвокат, надавала їм поради, виходячи з інформації, яку ті їм повідомляли.

За таке вона дійсно отримувала плату.

ІV......Обвинувачена також зазначала, що у сподіяному кається; вказані в обвинувальному акті дії вчиняла ще й з огляду на те, що її цивільний чоловік загинув, перебуваючи у Лавах Збройних Сил України.

Також повідомила, що внаслідок усіх цих подій стан її здоров`я істотно погіршився та наразі вона перебуває під постійним доглядом невропатолога.

Положення закону, якими керувався суд під час постановлення ухвали.

I……Відповідно до статті 314 Кримінального Процесуального Кодексу України

Після отримання обвинувального акта … суд … призначає підготовче судове засідання, в яке викликає учасників судового провадження.

/частина 1/

Підготовче судове засідання відбувається за участю обвинуваченого …, прокурора, захисника, … згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду….

/частина 2/

У підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти, зокрема, такі рішення:

1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу;

…

3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу;

…

5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру;

/частина 3/

Ухвала про повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру може бути оскаржена в апеляційному порядку.

/частина 4/

Верховний Суд неодноразово (зокрема - в Ухвалі від 08 серпня 2023 року у справі № 490/5953/22) зазначав, що

Згідно з ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468-475 КПК України; закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених п. п. 4-8 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 КПК України; повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України; направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Відповідно до ч. 4 ст. 314 КПК України, з усіх рішень, які суд першої інстанції вправі постановити у підготовчому судовому засіданні, оскарженню в апеляційному порядку підлягають лише ухвала про повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Чинним КПК України не передбачено окреме оскарження в апеляційному порядку ухвали суду про відмову у затвердженні угоди та повернення кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування.

ІІ......Відповідно до статті 474 Кримінального Процесуального Кодексу України

Якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду...

/частина 1/

Розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження...

/частина 2/

...

Перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості суд під час судового засідання повинен з`ясувати в обвинуваченого, чи цілком він розуміє:

1)що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права:

-мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення;

-мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно;

-допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь;

2)наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу;

3)характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим;

4) вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

/частина 4/

Перед прийняттям рішення про затвердження угоди про примирення суд під час судового засідання повинен з`ясувати в обвинуваченого, чи цілком він розуміє:

1)що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права:

-мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення;

-мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно;

-допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь;

2)наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу;

3)характер кожного обвинувачення;

4)вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Крім того, перед прийняттям рішення про затвердження угоди про примирення суд під час судового засідання повинен з`ясувати у потерпілого, чи цілком він розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу.

/частина 5/

Суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Для з`ясування добровільності укладення угоди у разі необхідності суд має право витребовувати документи, у тому числі скарги підозрюваного чи обвинуваченого, подані ним під час кримінального провадження, та рішення за наслідками їх розгляду, а також викликати в судове засідання осіб та опитувати їх.

/частина 6/

Суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:

1)умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;

2)умови угоди не відповідають інтересам суспільства;

3)умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;

4)існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;

5)очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;

6)відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

У разі відмови суду в затвердженні угоди, укладення якої ініційовано на стадії досудового розслідування, судове провадження за згодою сторін кримінального провадження продовжується в загальному порядку.

У разі незгоди однієї із сторін із продовженням судового провадження у загальному порядку досудове розслідування продовжується в загальному порядку.

/частина 7/

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Під час вирішення питання про можливість затвердження угоди.

Щодо наявності фактичних підстав для визнання винуватості.

З огляду на наведені застереження суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, відзначає таке.

Щодо обвинувачення в організації незаконного перетинання державного кордону.

І......Частина 1 статті 332 Кримінального Кодексу України передбачає кримінальну відповідальність, зокрема, за

організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України

1. Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй Постанові від 10 березня 2025 року у справі № 466/5535/23, окрім іншого, виснував таке

Організація [незаконного переправлення особи через державний кордон України] - це дії, які виявляються в розробці планів, визначенні місця, часу незаконного переправлення, пошуку співучасників, створенні організованої групи, її фінансуванні, озброєнні тощо.

...

У свою чергу суб`єктивна сторона складу кримінальних правопорушень, передбачених ... ч. 3 ст. 332 ... КК характеризується такими юридичними ознаками, як прямий умисел, корисливі мотив і мета (за ч. 2 ст. 24 КК прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання).

2. При цьому відповідно до усталеної практики, під незаконним переправленням осіб через державний кордон України розуміються дії особи, які полягають у безпосередньому забезпеченні (перевезення, переведення) перетинання державного кордону України іншими особами1.

3. Обов`язковим елементом складу цього злочину є саме незаконність дій адресата щодо перетину державного кордону поза встановленими пунктами пропуску або з порушенням правил перетину, зокрема, з використанням підроблених документів чи інших незаконних засобів.

ІІ......З огляду на такі приписи кримінального законодавства суд, стосовно обставин цього кримінального провадження, відзначає таке.

1. Спершу суд відзначає, що в обставинах цього кримінального провадження ОСОБА_10 в дійсності мав право на перетин державного кордону України.

Таке, окрім іншого підтверджується хоча б тим, що на момент розгляду цього кримінального провадження він перетнув державний кордон України на законних підставах.

Отже, про його «незаконне переправлення» (тим більше - за участі посадової особи Державної Прикордонної Служби України) в обставинах цього кримінального провадження не йдеться взагалі.

2. Далі, у наданому суду обвинувальному акті взагалі не йдеться ані - про те, що ОСОБА_4 розробила «план» незаконного переміщення її сина через державний кордон України, ані - визначила місце або час його незаконного переправлення, ані - створила організовану групу для такого переправлення.

Дії ж щодо надання неправомірної вигоди за зловживання впливом /про що йдеться в обвинувальному акті/ не можуть вважатись «пошуком співучасника», адже «торгівля впливом» не передбачає наявність в особи, яка здійснює таку «торгівлю» притаманного для співучасників спільного з ОСОБА_4 умислу на вчинення злочину.

Отже, про виконання обвинуваченою об`єктивної сторони «організації» незаконного переправлення через державний кордон України у наданому суду обвинувальному акті не йдеться взагалі.

3. Зрештою,

-з встановленої вище відсутності факту «незаконності» переправлення ОСОБА_10 через державний кордон України;

-показань обвинуваченої у суді

вбачається, що під час вчинення вказаних в обвинувальному акті дій вона:

-усвідомлювала, що її син мав право на перетин державного кордону України;

-усвідомлювала /хоча й - хибно/, що у законний спосіб реалізувати це право не видається за можливе;

-бажала забезпечити реалізацію ним такого права;

-до незаконності обраного нею способу реалізації такого права ставилась байдуже.

Між цим, для кваліфікації її дій, як організації незаконного переправлення через державний кордон України необхідним є, зокрема, усвідомлення незаконності самого факту перетину державного кордону, тобто - відсутності законних підстав для такого перетину.

Отже, в обставинах цього кримінального провадження прямий умисел на вчинення злочину є відсутнім.

Наведене доводить, що підстави для кваліфікації дій ОСОБА_4 за статтею 332 Кримінального Кодексу України є відсутніми.

Таке доводить, що в обставинах цього кримінального провадження підстави для визнання ОСОБА_4 винуватості у вчиненні злочину, передбаченого статтею 332 Кримінального Кодексу України, є відсутніми.

Щодо обвинувачення у наданні неправомірної вимоги за вплив на прийняття рішення.

1. Як зазначалось вище, в обставинах цього кримінального провадження ОСОБА_10 мав право на перетин державного кордону України, проте не міг реалізувати це право у законний спосіб.

2. При цьому, як встановлено вище, в обставинах цього кримінального провадження обвинувачена, усвідомлюючи ці обставини, намагалась надати своєму сину допомогу у реалізації такого права, хоча й - у незаконний спосіб.

3. Такі обставини надають діям щодо отримання у неї неправомірної вигоди під контролем правоохоронних органів стійких ознак провокації злочину.

Таке, в сою чергу, не дозволяє суду прийти до висновку про те, що підстави для визнання винуватості за цим обвинуваченням не є відсутніми.

Щодо обвинувачення у перешкоджанні законній діяльності Збройних Сил України.

А......Під час оцінки висунутого обвинувачення в цій частині суд зважає на таке.

І......Дійсно, відповідно до частини 1 згаданої автором обвинувального акту статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»

Під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правничої допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правничої допомоги

Разом із цим, суд враховує таке.

1. При цьому відповідно до Преамбули до Правил адвокатської етики, затверджених З`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року /зі змінами, затвердженими З`їздом адвокатів України 15 лютого 2019 року//Надалі - Правил/

Правила адвокатської етики (далі по тексту - Правила) мають на меті уніфіковане закріплення традицій і досвіду української адвокатури в сфері тлумачення норм адвокатської етики, а також загальновизнаних деонтологічних норм і правил, прийнятих у міжнародному адвокатському співтоваристві.

/абзац 5/

Правила слугують обов`язковою для використання адвокатами системою орієнтирів при збалансуванні, практичному узгодженні своїх багатоманітних, іноді суперечливих професійних прав та обов`язків відповідно до статусу, основних завдань адвокатури і принципів її діяльності, визначених Конституцією України, Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та іншими законодавчими актами, а також закріплюють єдину систему критеріїв оцінки етичних аспектів поведінки адвоката.

/абзац 6/

1.1. Під «орієнтирами» розуміється те що може служити за взірець (те, що варте наслідування, видатний приклад чого-небудь)2

.

1.2. Під «критерієм» ж розуміється підстава для оцінювання, визначення або класифікації чогось3

2. Відповідно до статті 1 Правил

Норми Правил не відміняють і не замінюють положень чинного законодавства про адвокатуру та адвокатську діяльність, а доповнюють і конкретизують його.

Відповідно до статті 5 Правил

Право офіційного тлумачення Правил адвокатської етики належить виключно З`їзду адвокатів України та Раді адвокатів України.

Наведене доводить, що:

-під час оцінки дій адвокатів органи державної влади (зокрема - органи досудового розслідування, публічного обвинувачення та суди) мають виходити лише з вимог діючого законодавства;

-що ж стосується правил адвокатської етики, то вони не є нормативно-правовим документом та мають використовуватись лише органами адвокатського самоврядування під час виконання цими органами покладених на них функцій.

ІІ......Відповідно до статті 23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»

Професійні права, честь і гідність адвоката гарантуються та охороняються Конституцією України, цим Законом та іншими законами, зокрема:

…

2) забороняється вимагати від адвоката ..., а також від особи, стосовно якої припинено або зупинено право на заняття адвокатською діяльністю, надання відомостей, що є адвокатською таємницею. З цих питань зазначені особи не можуть бути допитані, крім випадків, якщо особа, яка довірила відповідні відомості, звільнила цих осіб від обов`язку зберігати таємницю в порядку, передбаченому законом;

…

9) забороняється втручання у приватне спілкування адвоката з клієнтом;

…

14) забороняється притягати до кримінальної чи іншої відповідальності адвоката (особу, стосовно якої припинено або зупинено право на заняття адвокатською діяльністю) або погрожувати застосуванням відповідальності у зв`язку із здійсненням ним адвокатської діяльності згідно із законом;

…

16) забороняється ототожнення адвоката з клієнтом;

2. Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»

Адвокатською таємницею є будь-яка інформація, що стала відома адвокату ... про клієнта, а також питання, з яких клієнт (особа, якій відмовлено в укладенні договору про надання правничої допомоги з передбачених цим Законом підстав) звертався до адвоката, адвокатського бюро, адвокатського об`єднання, зміст порад, консультацій, роз`яснень адвоката ... та інші ... відомості, одержані адвокатом під час здійснення адвокатської діяльності.

3. Відповідно до пункту 18 Основних положень про роль адвоката, прийнятих VIII Конгресом ООН по запобіганню злочинам у серпні 1990 року

Адвокати не повинні ідентифікуватися з клієнтами та їх справами у зв`язку з виконанням професійних обов`язків

3.1. Під «ототожненням (ідентифікацією)» розуміється встановлення збігу, схожості кого-, чого-небудь із ким-, чим-небудь4.

3.2. В свою чергу, під «схожістю» розуміється наявність спільних або подібних ознак або властивостей5.

Таким чином, законодавство забороняє наділяти як адвоката особисто, так й - здійснювану ним діяльність - ознаками (зокрема, юридичними), що притаманні діям або особі його /адвоката/ клієнтів.

Б......З огляду на наведене суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, спершу відзначає таке.

1. Вказані органом досудового розслідування дії, що стосуються епізодів від 16 червня, 08 липня (о 12:48); 04 листопада; 07 грудня 2024 року, полягають лише у наданні обвинуваченою консультацій клієнтам щодо вчинення/не вчинення певних дій у їх відносинах з органами військового командування.

Такі дії вочевидь не є забороненими жодним законом, навпаки - є такими, які адвокат має вчиняти під час виконання його функції з надання правової допомоги.

2. Наведені в обвинувальному акті відомості про зміст консультацій є вочевидь неприйнятними, адже їх використання в тексті обвинувального акту, тим більше - у вироку суду - є грубим порушенням адвокатської таємниці.

Вчинення ж судом дій щодо втручання в адвокатську таємницю є неприпустимим.

3. Зрештою, автором обвинувального акту у вказаних випадках ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що вказані в обвинувальному акті особи неправомірно уникали виконання обов`язків військової служби.

Та з цього приводу суд відзначає таке.

3.1. Такі твердження є нічим іншим, як наділення обвинуваченої та її діяльності ознаками дій її клієнтів.

Проте, як зазначалось вище, таке є ототожненням адвоката з клієнтом, що є прямо забороненим у законі.

3.2. Далі, таке твердження є логічною помилкою, яка має назву «помилки людини в масці» - твердження про тотожність об`єктів на підставі вибіркових /неповних/ відомостей про властивості «об`єктів» - діяльності ОСОБА_4 та діяльності її клієнтів.

За загальним правилом, таке твердження є хибним.

Отже, в цій частині твердження автора обвинувального акту в частині дій ОСОБА_4 вочевидь не відповідають дійсності.

Таке доводить, що підстави для визнання винуватості за цією частиною обвинувачення вочевидь є відсутніми.

Наведене у сукупності дає достатні підстави для висновку про те, що в цьому випадку підстави для визнання винуватості за висунутим обвинуваченням є вочевидь відсутніми.

Щодо відповідності запропонованих умов угоди інтересам суспільства.

У наданій суду угоді стверджується, що її укладення задовольняє суспільний інтерес в частині забезпечення швидкого досудового розслідування та судового провадження.

Проте, з такими твердженнями повною мірою погодитись неможливо з огляду на таке.

А……Визнання будь-кого винуватим за відсутності до такого фактичних підстав, не тільки не задовольняє суспільний інтерес, але - навпаки - руйнує основи конституційного устрою України, які, окрім іншого, полягають у тому, щоб запобігти обмеженню прав невинуватих осіб із застосуванням інструментів кримінального провадження.

Б……Далі суд відзначає, що в цьому випадку засудження обвинуваченої /навіть - за її власної згоди/ являє собою ніщо інше, ніж посягання на гарантії адвокатської діяльності, такі, як захист адвокатської таємниці, заборона ототожнення адвоката з клієнтом та заборона притягнення адвоката до кримінальної відповідальності за здійснення законної адвокатської діяльності.

З огляду на це, а також - на предмет кримінального провадження, суд відзначає таке.

І……Спершу суд зауважує про наступні обставини.

1. Очевидним є те, що під час війни неприпустимим є різке протиставлення публічного (державного) інтересу, відповідних конституційних цінностей, з одного боку, та поваги до індивідуальних прав людини, з іншого боку, як це нерідко бувало в мирні часи.

У цей період найбільше має виявлятися сприйняття того, що публічний інтерес - оборона, національна безпека - не протистоїть, але - навпаки - акумулює індивідуальні права і свободи людини.

Також слід розуміти, що усі гарантії індивідуальних прав і свобод людини спираються на конституційний порядок України і ефективно діють лише там, де цей конституційний порядок реально функціонує; там, де частина території України перебуває в тимчасовій окупації, індивідуальні права і свободи людини атаковані окупантом найбільш брутально.

2. Далі, також очевидним є те, що під час війни публічною владою (законодавцем, уряду, спеціальних органів) вживаються заходи щодо виконання функції з захисту суверенітету та національної безпеки України

Та ці заходи будучи необхідними, інколи здаються незвичними і надто сміливими для мирного періоду; доцільність їх вжиття визначається не судом, а іншими гілками державної влади.

3. Що ж стосується власне суду, то його завдання полягає ні в чому іншому, як у здійсненні судового контролю. Адже навіть у період війни жодне рішення не перебуває за межами судового контролю, а отже - за межами верховенства права.

З цього приводу слід зауважити наступне.

3.1. У період війни, як це не парадоксально, важливо розуміти «що ми захищаємо» і «чим ми відрізняємося від ворога». Навіть коли держава-агресор грубо порушує власну конституцію і міжнародні зобов`язання, здобуваючи через це нічим не обмежену й тому абсолютно свавільну владу в ухваленні рішень та вчиненні злочинів на території України, навіть у цей період Україна, її органи державної влади та посадові особи не можуть собі дозволити подібних дій та рішень. Для конституційної демократичної держави, якою є Україна, немислимим є вживання методів, які застосовуються Росією до українців. Це дає моральну перевагу українському конституційному ладу, всім нам і найперше - українському воїну, який на передовій усвідомлює, що він захищає не «розширення імперії» і не окремих вождів, він захищає створену українцями державу, яка поважає верховенство права і гідність кожної людини. У зв`язку з цим важливо, що суд не може оцінювати явно несумісну з вимогами Конституції України практику як "конституційну" лише з урахуванням періоду війни. Іншими словами, війна, воєнний стан - це істотно для контексту, однак вони не виступають єдиним аргументом в обґрунтуванні судового рішення (хоча і мають ключове значення)6.

Таке узгоджується з досвідом, напрацьованим найбільш авторитетними судовими органами, які здійснюють функції конституційного судочинства у тих державах, які мають досвід функціонування судів у воєнний час (чи час «війни з тероризмом») - Сполучених Штатах Америки, Держави Ізраїль, Сполученого Королівства Великобританії і Північної Ірландії та Федеративній Республіці Німеччина, де було досягнуто успіху не тільки у воєнних і антитерористичних кампаніях, а й також тим, що в найскладніші часи було збережено відданість верховенству права, захисту прав і свобод людини, про що неодноразово висловлювався багаторічний голова Верховного Суду Ізраїлю Аарона Барака)7.

З огляду на таке, судді, захищаючи саме конституційні методи і засоби протидії ворогу, зміцнюють державу, її обороноздатність і національну безпеку, сприяють ефективному веденню Україною оборонної війни.

3.2. З огляду на таке роль суду полягає у тому, що він, маючи відповідальність за захист конституційного порядку загалом від зовнішньої збройної агресії (першість у цій місії мають інші органи публічної влади, Збройні Сили України), має в межах своєї компетенції здійснювати контроль за тими конкретними методами і засобами, які вживаються проти ворога.

4. Не зайвим буде нагадати й те, що ані - Конституція України, ані - конституційні права не є «суїцидальним пактом», який би допомагав зруйнувати нашу державу, не надавши механізмів і можливостей для їі ефективного захисту під час збройної агресії, саме ту державу, яка й несе головний обов`язок у захисті прав людини8.

5. Варто наголосити й на тому, що потреби оборони не можуть спричиняти свавілля цивільної чи воєнної влади.

ІІ……При цьому суд наголошує на такому

1. Адвокатура України є конституційним інститутом, який діє для надання професійної правничої допомоги. Конституція України надає кожному право на професійну правничу допомогу і визнає незалежність інституту адвокатури. Право на правову допомогу є одним зі конституційних, невід`ємних прав людини та має загальний характер.

За змістом статті 64 Конституції України, конституційне право кожного на професійну правничу допомогу не може бути обмежене. Ніхто - ні громадяни, ні держава - не має права перешкоджати отриманню правової допомоги.

Своєю чергою, стаття 59 Основного закону передбачає, що кожен має право на професійну правничу допомогу та є вільним у виборі захисника своїх прав. Незалежно від тяжкості чи суспільної небезпечності вчиненого діяння або ж складності та суспільної неприйнятності судового спору, кожна особа повинна мати можливість скористатись правовою допомогою адвоката.

2. Втручання в діяльність адвоката та інший вплив на нього у зв`язку із виконанням професійних обов?язків грубо порушує вимоги Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», суперечить міжнародним стандартам незалежності адвокатської професії в демократичній правовій державі, порушує гарантії незалежності адвокатської діяльності, гарантії кожного на професійну правничу допомогу та доступ до правосуддя, а також є тиском на адвокатів при виконанні ними своїх професійних обов?язків.

Така тенденція є руйнівною для засадничих принципів правової держави, де визнається і діє принцип верховенства права, несе загрозу незалежності інституту адвокатури9

Наведене у сукупності доводить, що попри наголошену в обвинувальному акті мету здійснення цього кримінального провадження - забезпечення діяльності Збройних Сил України та інших державних органів щодо мобілізаційної готовності та комплектування підрозділів Збройних Сил України для відсічі збройної агресії проти України - допущене внаслідок цього кримінального провадження порушення прав адвоката є руйнівним для конституційного порядку, який, власне наразі захищається Збройними Силами України.

Отже, в обставинах цього кримінального провадження затвердження угоди суперечить меті захисту України від зовнішньої агресії, що з інтересами суспільства не є сумісним.

Щодо добровільності укладеної угоди.

Органи досудового розслідування та публічне обвинувачення стверджують, що угода між сторонами була укладена добровільно.

З приводу цих тверджень слід відзначити таке.

1. Добровільність - це дія або бездіяльність з власного бажання, доброї волі, без насилля, примусу, обману. Волевиявлення сторони має бути вільним і відповідати внутрішній волі.

2. В цьому ж випадку, як було доведено вище, підстави для визнання винуватості є відсутніми.

Таке доводить, що в підґрунтя складеної органами досудового розслідування угоди закладена неправда, що само по собі виключає відсутність обману при її укладанні.

Наведене у сукупності доводить, що в цьому випадку укладання угоди не мало під собою вільного волевиявлення обвинуваченої, отже - не є добровільним.

Отже, підстави для затвердженні угоди наразі є відсутніми, через що у її затвердженні суд має відмовити.

Під час вирішення питання про подальший рух справи.

І……Відповідно до процитованих вище приписів частини 7 статті 474 Кримінального Процесуального Кодексу України у разі укладення угоди під час досудового розслідування суд може продовжити судовий розгляд лише у разі наявності згоди на таке усіх сторін кримінального провадження; в інакшому випадку кримінальне провадження повертається прокурору для продовження досудового розслідування.

1. В цьому випадку прокурор вказує, що у разі відмови у затвердженні угоди просить продовжити судовий розгляд у загальному порядку.

2. Захист про таке не просить.

Більше того, враховуючи, що згода на укладання угоди не була добровільною, суд позбавлений можливості врахувати позицію захисту на випадок відмови у затвердженні угоди, як таку, що не може вважатись добровільною.

Отже, передбачені законом підстави для подальшого розгляду цього кримінального провадження судом є відсутніми.

ІІ......Що ж стосується приписів згаданої прокурором Постанови № 13 Пленуму від 11 грудня 2015 року Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» /надалі - Постанови Пленуму/ , то вони не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення.

Так, норми статті 474 Кримінального Процесуального Кодексу України, на яких гуртується рішення суду щодо подальшого руху справи, були прийнятими після Постанови Пленуму.

Отже:

-норми, які роз`яснювала Постанова Пленуму, наразі не діють;

-ця постанова не роз`яснювала та й не могла роз`яснювати норми, що наразі мають застосовуватись.

За такого це кримінальне провадження слід повернути прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому розділом ІІІ Кримінального Процесуального Кодексу України.

Керуючись ст.ст. 314, 474 - 475? ? Кримінального Процесуального Кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0000073 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених частиною 1 статті 1141, частиною 1 статті 332, частиною 1 статті 3692 Кримінального Кодексу України.

Кримінальне провадження № 0000073 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених частиною 1 статті 1141, частиною 1 статті 332, частиною 1 статті 3692 Кримінального Кодексу України - повернути прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому розділом ІІІ Кримінального Процесуального Кодексу України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя = ОСОБА_1 =

1 - Науково-практичний коментар до Кримінального Кодексу України /за ред. М.І.Мельника, ОСОБА_22 / - 10 вид., переробл. та допов. - Київ: ВД «Дакар», 2018 р. - стор. 1018

2 - https://sum20ua.com;

3 - там же

4 - https://sum20ua.com/?wordid=38739&page=1208&searchWord=ідентифікація#lid_38739

5 - https://sum.in.ua

6 - такі ж міркування висловлені, зокрема, у збіжній думці судді Конституційного Суду України ОСОБА_23 , яку він надав за результатами постановлення Рішення Конституційного Суду України від 6 квітня 2022 року у справі № 1-р(ІІ)/2022. у справі; Електронний ресурс] / Режим доступу: https://ccu.gov.ua/sites/default/files/ docs/1_p2_2022_1.pdf

7 - там же

8 - див. згадану вище збіжну думку судді Конституційного Суду України ОСОБА_23 , яку він надав за результатами постановлення Рішення Конституційного Суду України від 6 квітня 2022 року у справі № 1-р(ІІ)/2022. у справі; Електронний ресурс/ Режим доступу: https://ccu.gov.ua/sites/default/files/ docs/1_p2_2022_1.pdf

9 - такі ж міркування, висловлені, зокрема, у пояснювальній записці до 16 липня 2025 року Верховною Радою України Закону «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо забезпечення дотримання гарантій адвокатської діяльності» /законопроект № 4229-ІХ/; Електронний ресурс/ Режим доступу: blob:https://itd.rada.gov.ua/cd48e50f-de2a-4e2f-9db8-7182ae7b9670