КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/455/25 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 941/53/24 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
Категорія - ст. 392 ч. 2 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2025 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді у складі колегії суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні, за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_8 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_10 , адвокатки ОСОБА_9 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_7 , ухвалу Фортечного районного суду м. Кропивницького від 29.05.2025 у межах кримінального провадження № 0000772 від 27.09.2022 про продовження стосовно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тримання під вартою на 60 днів кожному до 27.07.2025 включно, без визначення застави.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебуває судова справа за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.5 ст.255 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.5 ст.255 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.2 ст.255 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.2 ст.255 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.2 ст. 255 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.5 ст.255 КК України, ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.1 ст.255 КК України та ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.310 КК України (ЄУНС 941/53/24).

У межах даного кримінального провадження, під час судового засідання, судом, у порядку ст. 331 КПК України, розглянуте клопотання прокурора про продовження стосовно обвинувачених строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дане клопотання задоволене і продовжено зокрема стосовно обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Суд вказав, що раніше встановлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не перестали існувати і обвинувачені можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховано, що ОСОБА_10 і ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, ОСОБА_10 неодноразово судимий, обвинувачені не мають міцних соціальних зв`язків, безробітні.

В апеляційних скаргах особи, які їх подали, ставлять наступні вимоги.

Адвокат ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову, якою застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово.

Свої вимоги мотивує такими доводами.

Підозра ОСОБА_10 є необґрунтованою, причетність його до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень не встановлена. Під час обшуків у нього нічого не виявлено і не вилучено.

Ризики, передбачені ст. 177 КПК України, прокурором не доведені, як і не доведена необхідність тримання ОСОБА_10 під вартою протягом тривалого строку, зважаючи на дані про особу обвинуваченого.

Свідки та підозрювані вже допитані і їх показання зафіксовані.

ОСОБА_10 має постійне місце проживання, тяжкі хронічні захворювання, матір похилого віку із хронічними захворюваннями.

Крім того, судом першої інстанції не визначено обвинуваченому заставу.

Адвокатка ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, застосувати щодо її підзахисного обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог наводить наступні доводи.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є занадто суворим, судом не розглянуто можливості застосування альтернативного запобіжного заходу.

Ризики, заявлені прокурором не доведені фактами, причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень також доказово не підтверджена.

Рішення про подальше тримання обвинуваченого під вартою не може ґрунтуватися лише на тяжкості можливого покарання та суворості інкримінованих злочинів.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку сторони захисту (адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 ), які підтримали апеляційні скарги сторони захисту, думку прокурора на заперечення апеляційних скарг, вивчивши матеріали клопотання, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Щодо підозри та виду запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 5 п. 1. Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів зважає на висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушень громадського порядку. Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

У провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебуває судова справа за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.5 ст.255 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.5 ст.255 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.2 ст.255 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.2 ст.255 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.2 ст. 255 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.5 ст.255 КК України, ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.1 ст.255 КК України та ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.310 КК України (ЄУНС 941/153/24).

ОСОБА_10 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, що є особливо тяжкими, умисними, інкриміновані вчиненням у співучасті, в складі злочинної організації, сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Покарання за вчинення тяжчого кримінального правопорушення передбачає позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна (ч. 3 ст. 307 КК України).

Крім того, ОСОБА_7 і ОСОБА_10 обвинувачуються в участі у злочинній організації. що карається позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна (ч. 2 ст. 255 КК України).

Даний злочин є умисним особливо тяжким.

Під вартою обвинувачений ОСОБА_10 у даному кримінальному провадженні перебуває з 21.07.2023, а обвинувачений ОСОБА_7 з 26.07.2023.

Вказаний строк, зважаючи на тяжкість, складність кримінального провадження, яке налічує декілька епізодів, декілька обвинувачених, необхідність дослідити значну кількість доказів, станом натепер не є поза межами розумного.

Враховуючи наведене, тяжкість злочинів, інкримінованих обвинуваченим і суворість покарання, які можуть загрожувати ОСОБА_10 і ОСОБА_7 у разі визнання їх винуватими, про що обізнані обвинувачені, є підстави вважати наявним ризик з боку обвинувачених переховуватись від суду, залишивши територіальні межі області, в тому числі, на територіях тимчасово непідконтрольних державі. ОСОБА_10 може спробувати залишити територію країни, оскільки є громадянином іншої держави.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Згідно із положеннями ст. 178 КПК України зважується на такі обставини.

Обвинувачений ОСОБА_10 раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення аналогічних злочинів, а також умисних корисливих, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень після закінчення іспитового строку, безробітний, громадянин російської федерації, без міцних соціальних зв`язків.

Обвинувачений ОСОБА_7 неодружений, без утриманців, безробітний, без міцних соціальних зв`язків, багаторазово судимий, в тому числі за вчинення тяжких умисних корисливих злочинів, а також за вчинення злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Отже, на підставі зазначеного вище, можливо прийти до висновку про схильність обвинувачених до вчинення протиправних дій, небажання стати на шлях виправлення; зважаючи на безробіття обвинувачених, кримінальну історію їх минулого, є підстави вважати, що, у разі перебування на свободі, обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_7 можуть вчинити нове кримінальне правопорушення, зокрема корисливе, аналогічне.

Таким чином, на даний час більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, також запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, що не припинили існувати, а у такому випадку не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.

Щодо визначення застави.

Колегія суддів вважає за необхідне визначити обвинуваченим заставу як альтернативний запобіжний захід.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Однак, згідно із вказаними положеннями кримінального процесуального закону, суд наділений дискреційними повноваженнями в аспекті визначення розміру застави, а відтак має можливість самостійно визначати доцільність застосування положень ч. 4 ст. 183 КПК України.

Згідно із ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Як встановлено ст. 182 КПК України, а саме ч. 5. даної норми закону, розмір застави визначається у таких межах: п. 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У конкретному випадку, беручи до уваги вимоги ч. 4, ч. 5 ст. 182 КПК України, колегія суддів вважає, що обвинуваченим слід визначити розмір застави у межах п. 3) ч. 5 ст. 182 КПК України, у мінімальному її розмірі.

Як визначає ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: п. 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Отже, за наведених вище обставин, оскільки суд апеляційної інстанції вважає слушними доводи захисту про можливість визначення застави, й апеляційні скарги захисту з цих підстав підлягають задоволенню частково, то оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 194, 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_8 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_10 , адвокатки ОСОБА_9 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Ухвалу Фортечного районного суду м. Кропивницького від 29.05.2025 у межах кримінального провадження № 0000772 від 27.09.2022 про продовження стосовно обвинувачених ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тримання під вартою на 60 днів, а саме кожному до 27.07.2025 включно, без визначення застави скасувати.

Клопотання прокурора про продовження стосовно обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_7 тримання під вартою на строк 60 днів задовольнити частково.

Продовжити стосовно обвинувачених ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тримання під вартою на 60 днів кожному до 27.07.2025 включно.

Визначити обвинуваченим ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заставу кожному у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень.

Реквізити депозитних рахунків для зарахування коштів, внесених у вигляді застави: Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 42265404 Банк отримувача Держказначейська Служба України м. Київ Код банку отримувача (МФО) 820172 Рахунок отримувача UA0086310.

Роз`яснити, що згідно із ч. 6 ст. 182 КПК України підозрюваний, обвинувачений, який не тримається під вартою, не пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави зобов`язаний внести кошти на відповідний рахунок або забезпечити їх внесення заставодавцем та надати документ, що це підтверджує, слідчому, прокурору, суду. Зазначені дії можуть бути здійснені пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави, якщо на момент їх здійснення не буде прийнято рішення про зміну запобіжного заходу. З моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави щодо особи, яка не тримається під вартою, в тому числі до фактичного внесення коштів на відповідний рахунок, а також з моменту звільнення підозрюваного, обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний, обвинувачений, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Покласти на ОСОБА_10 , ОСОБА_7 наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: 1) прибувати до слідчого у кримінальному провадженні, прокурора у кримінальному провадженні та слідчого судді, суду за першою вимогою; 2) не відлучатися з населеного пункту місця проживання кожного обвинуваченого без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) утримуватись від спілкування з іншими учасниками кримінального провадження; 5) здати на зберігання паспорти для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Обов`язки, передбачені частинами п`ятою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3