Справа № 191/1794/25
Провадження № 1-кп/191/115/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000302 від 01.03.2025 року відносно:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Синельникове, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , який не має статусу депутата, раніше не судимого.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 122 КК України,

за участю сторони обвинувачення прокурора - ОСОБА_4

- обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

- потерпілого - ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 01.02.2025 року, приблизно о 20 годині 30 хвилин знаходився у приміщенні ТОВ «АТБ-маркет», який розташований за адресою: м. Синельникове, вул. Садова, 110. У цей час до вказаного приміщення зайшов ОСОБА_5 .

У подальшому, між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 відбувся словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_3 раптово виник прямий злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .

Вийшовши за межі приміщення ТОВ «АТБ-маркет» у зазначений вище час ОСОБА_3 , реалізуючи свій прямий злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, розуміючи, що шляхом удару руки у голову людини будуть спричинені тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості, передбачаючи такі наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, стоячи на відстані витягнутої руки, обличчям до обличчя ОСОБА_5 наніс останньому один удар зап`ястям своєї правої руки у ділянку лівої виличної кістки в ділянці лобного та скроневого відростків, від чого ОСОБА_5 впав на асфальт.

У результаті своїх умисних протиправних дій, ОСОБА_3 спричинив потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді: «закритого перелому лівої виличної кістки в ділянці лобного та скроневого відростків зі зміщенням відламків, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій обличчя, параорбітальна гематома ліворуч, субкон`юнктивальний крововилив лівого ока», які у своїй сукупності відповідно до п. 2.2.2 Правил визначення ступню тяжкості тілесних пошкоджень, затверджених наказом № 6 МОЗ України «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» від 17 січня 1995 року, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я строком понад 3 тижні.

Дії ОСОБА_3 , кваліфіковано за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину визнав повністю та пояснив, що 01.02.2025 року о 20.20 год. він, разом з дружиною товариша та своєю дружиною, прийшов до магазину АТБ по вул. Садовій в м. Синельникове, де хотів придбати шампанське, оскільки у його друга був день народження. В цей час до нього підійшов потерпілий і почав його ображати при дівчатах, висловлювався на його адресу нецензурною лайкою, охорона попереджала потерпілого, намагалась виводити. Потім він вийшов з магазину і чекав потерпілого біля входу, щоб розібратися з ним. Коли потерпілий вийшов з магазину, він підійшов до ОСОБА_5 і запитав його «що він хотів?», потерпілий почав висловлюватися нецензурною лайкою на його адресу, він вдарив рукою потерпілого по голові в ділянку вуха. Розуміє, що зробив неправильно, але потерпілий його сильно принижував, тому він не стримався. У скоєному щиро кається, просив вибачення перед потерпілим, пропонував відшкодувати шкоду у розмірі 20000 грн., але потерпілий не прийняв.

Потерпілий ОСОБА_5 суду повідомив, що 01.02.2025 року о 21.00 годині він зайшов в АТБ в м. Синельникове, обвинувачений звернув на нього увагу, почав бігати за ним по АТБ, він викликав охорону. Коли вийшов з магазину, обвинувачений вдарив його рукою в ділянку ока. Удар був сильний, він впав, його потім підняли якісь люди. Обвинувачений пропонував відшкодувати шкоду, але він не захотів. Просив призначити максимальну міру покарання.

Враховуючи те, що прокурор, потерпілий та обвинувачений не оспорюють всі обставини кримінального провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, постановив проводити судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів.

Суд, оцінивши показання обвинуваченого ОСОБА_3 в сукупності з відомостями про предмет кримінального правопорушення і про обстановку його виявлення, прийшов до переконання в істинності встановлених вище обставин, визнаних обвинуваченим добровільно, значення змісту яких він правильно розуміє, що згідно зі ст.18, ч. 2 ст.95 КПК України виключає будь-які сумніви у свободі самовикриття.

Вина обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення в судовому засіданні доказана повністю. Він діяв з прямим умислом.

Обвинувачений є суб`єктом цього злочину, оскільки є осудною особою.

Вина ОСОБА_3 в скоєнні ним злочину в судовому засіданні доказана повністю, його дії суд кваліфікує за ч. 1 ст. 122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Стороною обвинувачення в обвинувальному акті обставиною, яка пом`якшує покарання вказано щире каяття, а обставин, які обтяжують покарання не встановлено.

Суд, оцінивши позицію обвинуваченого до скоєного вважає, що в даній справі наявна така обставина, яка пом`якшує покарання, як щире каяття. Також суд не встановив обставини, які обтяжують покарання.

При призначенні покарання згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином, особу обвинуваченого, який є раніше не судимим, за місцем мешкання характеризується позитивно, не перебуває в реєстрі наркологічних та психіатричних хворих, а також обставину, що пом`якшує і відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Відповідно до ч. 2ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Під час судового розгляду детально проаналізовано поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, його щире каяття, наслідки суспільно-небезпечного діяння, відсутність будь-яких намірів уникнути від кримінальної відповідальності, зважив на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, суд приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення нових злочинів буде достатнім призначення покарання в межах санкцій ч. 1 ст. 122 КК України у вигляді позбавлення волі на мінімальний строк, із застосуванням ст. 75 КК України та з покладенням на нього обов`язків, згідно ст. 76 КК України, що саме таке покарання буде достатнім для його виправлення. Оскільки він вину визнав, вибачився перед потерпілим, намагався відшкодувати збитки, є раніше не судимим.

Суд враховує позицію потерпілого, який просив призначити максимальну міру покарання, але вона не є для суду вирішальною, оскільки суд вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_3 , реалізовуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, та вважає, що виправлення обвинуваченого в даному випадку можливе без його ізоляції від суспільства. Підстави для застосування правил ст. ст. 69, 69-1 КК України відсутні.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлено.

Заходи забезпечення у кримінальному провадженні до обвинуваченого не застосовувалися, процесуальні витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України і призначити покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 в період іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_3 не обирати.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1