справа № 619/4002/25
провадження № 1-кп/619/454/25
УХВАЛА

про закінчення підготовчого провадження, призначення судового розгляду

та продовження строку запобіжного заходу

14.07.2025 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритомупідготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Дергачі кримінальне провадження № 0000547 від 24.05.2025 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бобровиця, Чернігівської області, громадянина України, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 14.12.2021 Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 357 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

УСТАНОВИВ:

До Дергачівського районного суду Харківської області 11.07.2025 надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0000547 , відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.05.2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Ухвалою суду від 11.07.2025 справу призначено до підготовчого судового засідання на 11 год. 00 хв. 14 липня 2025 року.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні зазначив, що підстав для закриття, зупинення провадження чи повернення обвинувального акту немає. В справі наявні всі необхідні для розгляду в судовому засіданні матеріали. Порушень КПК України при проведені досудового розслідування не встановлено. Клопотань щодо проведення закритого судового засідання не заявлено.

Потерпілий в підготовчому судовому засіданні просив призначити справу до судового розгляду

Обвинувачений та його захисник в підготовчому судовому засіданні не заперечували проти призначення справи до судового розгляду.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, перевіривши зміст обвинувального акту, суд дійшов наступного.

Під час підготовчого судового засідання не було встановлено підстав для прийняття рішень, передбачених п.п.1-4 ч.3 ст. 314 КПК України.

Підстав для здійснення кримінального провадження у закритому судовому засіданні не встановлено.

Клопотань від учасників судового провадження, здійснення судового виклику певних осіб до суду для допиту, витребування певних речей чи документів, не надійшло.

Всі питання, пов`язані з підготовкою до судового розгляду, передбачені ст.315 КПК України, вирішені, визначено склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді.

Таким чином, беручи до уваги, що у підготовчому судовому засіданні жодних обставин, які б перешкоджали призначенню судового розгляду, не встановлено, суд під час підготовки до судового розгляду, з`ясувавши необхідність проведення судового розгляду у відкритому судовому засіданні, з`ясувавши питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді, вчинивши всі необхідні для підготовки судового розгляду дії, завершує підготовку до судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КПК України суд після завершення підготовки до судового розгляду постановляє ухвалу про призначення судового розгляду.

Також, у підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого на шістдесят діб, з посиланням на ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Клопотання мотивоване тим, що ризики, необхідність запобігання яких стали підставою для застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зникли та не зменшилися, і зважаючи на вищевикладені факти виправдовують його тримання під вартою. Застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не може запобігти доведеним ризикам.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні підтримав вказане клопотання.

Потерпілий в підготовчому судовому засіданні також підтримав вказане клопотання прокурора.

Обвинувачений не заперечував проти продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник підтримала позицію обвинуваченого.

Заслухавши клопотання прокурора та думку присутніх осіб, оцінивши в сукупності всі обставини, в тому числі передбачені ст. 178 КПК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання, суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області у справі № 619/2934/25 від 26.05.2025 до підозрюваного ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у ДУ «Харківський слідчий ізолятор» за адресою: вул. Полтавський Шлях, 199, м. Харків, строком до 22 липня 2025 року включно, без визначення застави. Вказана обставина не заперечувалася будь-ким із учасників справи.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Відповідно до статті 177 КПК України метою і підставами застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частина 2 статті 177 КПК України констатує, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Прокурор обґрунтовує клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому наявністю ризиків, передбачених, пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України.

Вимогами ст. 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, в тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

Про існування обґрунтованої підозри вказують обставини, викладені в обвинувальному акті стосовно обвинуваченого, враховуючи стадію судового провадження, під час якої вирішується питання застосування запобіжного заходу.

В обґрунтування ризику переховування обвинуваченого від суду прокурор посилається на те, що ОСОБА_6 достовірно обізнаний про суворість покарання за вчинення тяжкого кримінального правопорушення, наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути визнаними як менш небезпечними, ніж покарання і процедура виконання покарання.

У розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення, у сукупності з іншими обставинами, збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року, ЄСПЛ зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

ОСОБА_6 , обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, строк покарання за санкцією вказаного злочину передбачає позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Отже, усвідомлюючи ризик бути засудженим до тривалого терміну ув`язнення, обвинувачений перебуваючи на свободі може переховуватися від суду.

Оцінивши доводи, наведені у клопотанні, суд вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що існує ризик того, що обвинувачений може вчинити спроби переховуватися від суду, у зв`язку з чим наявність вказаного ризику, на думку суду, є доведеним.

Щодо ризику передбаченому пунктом 3 частини 1 статті 177 КПК України, який полягає в тому, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні, прокурор зазначив, що на даний час потерпілий та свідки ще не допитані судом безпосередньо під час судового розгляду, отже, обвинувачений може впливати на них.

Оцінюючи можливість впливу на потерпілого, свідків, суд виходить із передбаченої Кримінальним процесуальним кодексом України процедури отримання свідчень від осіб, які є потерпілими та свідками, у кримінальному провадженні, а саме на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1 та ч. 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

За таких обставин, ризик впливу на потерпілого та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від потерпілих, свідків та дослідження їх судом.

Оскільки допит потерпілого та свідків на стадії судового розгляду ще не здійснено, вказане дає підстави обґрунтовано припускати вірогідність незаконного впливу обвинуваченого на них з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні не зменшився та продовжує існувати щодо обвинуваченого.

Також прокурором доведено, що заявлений ризик, передбачений пунктом 5 частини 1 статті 177 КПК України, а саме ризик вчинити інше кримінальне правопорушення, не зменшився. Так, в підготовчому судовому засіданні встановлено, що обвинувачений неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, останній раз 14.12.2021 Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 357 КК України до позбавлення волі на строк 3 років 6 місяців, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, маючи не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість, вчинив умисний тяжкий злочин.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

В аспекті вищевикладеного, зважаючи на доведеність існування ризиків вчинення дій, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, судом встановлено, що ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Вищевикладене суд вважає достатнім для констатації доведеності ризику вчинення обвинуваченим дій, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оскільки, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, який відноситься до категорії тяжкого злочину проти життя особи, яке визнається в України найвищою соціальною цінністю, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися та продовжують існувати, отже виправдовують продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а фактичні обставини інкримінованого останньому тяжкого злочину свідчать про підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, вказують на обґрунтованість заявленого прокурором клопотання.

Щодо неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, то суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Вирішуючи питання про справедливість та пропорційність виду запобіжного заходу, суд враховує положення ч. 3 ст. 176 КПК України, відповідно до якого тримання під вартою є найтяжчим видом запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України - тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 , був раніше судимим, останній раз 14.12.2021 Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст.357 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Отже, судом встановлено наявність виключної правової підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а відповідно і можливість продовження строку тримання під вартою за умови доведеності факту неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Вирішуючи питання про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, суд враховує конкретні обставини злочину, його суспільну небезпечність та характер вчиненого злочину, за яким обвинувачується ОСОБА_6 та який спрямований проти життя та здоров`я іншої особи. Крім того, суд враховує ті обставини, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 на всій території України введено воєнний стан та запроваджено заходи правового режиму воєнного стану, тобто обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення у період дії воєнного стану, що істотно підвищує ступінь та характер суспільної небезпеки його діяння.

На підставі вищевикладеного, враховуючи дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, суспільно-корисною працею не займається, не має постійного джерела прибутку, а також наявність обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого злочину, з огляду на фактичні обставини за яких обвинуваченому інкримінується його вчинення, його підвищену суспільну небезпечність, суд доходить до висновку про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки жоден інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе забезпечити достатньо ефективний стримуючий характер по відношенню до ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України суд також не вбачає підстав для визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Враховуючи викладене, наявні обставини, передбачені ч. 1 ст. 194 КПК України, для продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого, без визначення застави. Отже, клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань, суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, його характер та конкретну обстановку вчинення, особу обвинуваченого, наявність реального ризику вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення, з огляду на задоволення клопотання прокурора, суд доходить висновку, що строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 підлягає продовженню на строк 2 (два) місяці.

Керуючись ст. 176- 178, 183, 194, 197, 199,314, 315, 392 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Призначити судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, на 23 липня 2025 року о 13 годині 00 хвилин.

Судовий розгляд кримінального провадження здійснювати суддею одноособово, у відкритому судовому засіданні у приміщенні, Дергачівського районного суду Харківської області, з викликом учасників судового провадження.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , задовольнити.

Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 (шістдесят) днів, тобто до 10 вересня 2025 року включно.

Строк тримання під вартою рахувати з моменту постановлення ухвали, тобто з 14 липня 2025 року.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду прокурором протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено та проголошено 14 липня 2025 року о 16 годині 45хвилин.

Суддя ОСОБА_1