Справа №463/5913/25
Провадження №1-кс/463/5939/25
У Х В А Л А

30 червня 2025 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши клопотання старшого слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_7 , що погоджене прокурором Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні №0000111 від 25 серпня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

в с т а н о в и в :

слідчий звернувся з клопотанням про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Клопотання мотивує тим, що органом досудового розслідування здійснюється розслідування кримінального провадження щодо того, що ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 діючи у змові між собою, у складі організованої групи, у період часу з листопада 2022 року по грудень 2023 року, в умовах воєнного стану, своїми умисними незаконними діями у своїй сукупності, зокрема, у незаконному укладенні договору підряду та договору купівлі-продажу товарів по завищених цінах з метою подальшого внесення недостовірних даних до актів, заволоділи бюджетними коштами у сумі 1 705 664,11 грн., внаслідок чого заподіяли шкоду інтересам держави в особі Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області, що перевищує більш як на 1 270 неоподаткованих мінімумів доходів громадян та відповідно до п. 4 Примітки до ст. 185 КК України, є особливо великими розмірами. 27 червня 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України.

З врахуванням обставин кримінального правопорушення, у слідства є достатні підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на волі, може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати документи, речі які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших підозрюваних, у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема шляхом погодження показань з особами, причетними до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення в якому підозрюється.

Слідство вважає,. що ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду) підтверджується тим, що ОСОБА_6 може ухилятися від органу досудового розслідування та суду оскільки злочин, який йому інкримінується, є тяжким, у разі доведення вини ОСОБА_6 може бути призначено покарання у виді позбавлення волі терміном до дванадцяти років та останній, будучи обізнаним про покарання, що йому загрожує за інкримінований йому злочин для уникнення покарання може переховуватися від органу досудового розслідування та суду. Окрім того, перебуваючи на волі, останній може змінити місце свого проживання, у тому числі шляхом виїзду за кордон, або на тимчасово непідконтрольну територію України.

Ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України (знищити, сховати документи, речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення), обґрунтовується тим, що на даний час у рамках досудового розслідування зазначеного кримінального провадження не встановлено усі обставини, що мають значення для досудового розслідування (не встановлені всі причетні особи до вчинення кримінального правопорушення, перевіряється можлива причетність ОСОБА_6 до інших аналогічних епізодів протиправної діяльності).

Ураховуючи вищевикладене, у випадку обрання стосовно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, останній може спілкуватися з невстановленими зазначеними вище особами з приводу планів укриття злочинної діяльності, знищення, приховання та спотворення речових доказів, що негативно вплине на подальше здійснення досудового розслідування та притягнення винних до кримінальної відповідальності.

Ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших підозрюваних, у цьому ж кримінальному провадженні) виражається у тому, що отримавши матеріали клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ОСОБА_6 володітиме інформацією стосовно характеризуючих, в тому числі біографічних, даних свідків, які надали та можуть у подальшому надати органу досудового розслідування викривальні покази стосовно нього, у зв`язку з чим останній, перебуваючи на волі, матиме можливість безперешкодно впливати на вказаних учасників процесу шляхом підкупу, примусу, погроз, у тому числі із застосуванням насильства, з метою зміни або відмови їх від показів. Про очевидність вказаного ризику свідчить і факт так званого прихованого конспіративного спілкування ОСОБА_6 із іншими особами, що були залучені до вчинення злочину. Крім цього, ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення насильницького злочину передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Відтак, обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, призведе до забезпечення, в тому числі ОСОБА_6 , конспірації злочинної діяльності шляхом надання порад та вказівок стосовно завуальованого спілкування в телефонних розмовах з використанням маршрутизаторів (інтернет роутерів) та месенджерів на базі соціальних мереж, які неможливо відслідкувати гласними засобами контролю.

Зухвалість та багатоепізодність вищевказаного кримінального правопорушення свідчить про відсутність у підозрюваного будь-яких моральних принципів та дає підстави вважати, що ОСОБА_13 , розуміючи невідворотність покарання за вчинене ним діяння, обставини вчинення якого на даний час встановлюються органом досудового розслідування, намагатиметься у будь-який спосіб уникнути відповідальності, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України (перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином), зокрема шляхом погодження показань з особами, причетними до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення).

Ризик, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення в якому підозрюється), полягає в тому, що ОСОБА_6 може вчинити інші аналогічні кримінальні правопорушення, в тому числі з метою прикриття своєї злочинної діяльності, та досягнення мети вчинення злочину, у якому підозрюється. Ураховуючи те, що зазначений вище злочин вчинявся ОСОБА_6 з корисливих мотивів, метою яких було неправомірне одержання грошових коштів з метою досягнення бажаної мети, слід прийти до висновку, що обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу більш м`якого, ніж тримання під вартою, призведе до вчинення останнім інших кримінальних правопорушень.

Вважає, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та дозволить виконати завдання і досягти мети кримінального провадження, для забезпечення виконання з ним процесуальних рішень, більш м`який запобіжний захід унеможливить запобігання вказаним ризикам.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, пояснив, що на його думку, необхідність взяття під варту підозрюваного є обґрунтованою та підтверджується матеріалами клопотання, менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам.

Підозрюваний та його захисники в судовому засіданні щодо клопотання заперечили. Вважають, що клопотання подано неуповноваженим слідчим. Окрім цього, клопотання не містять достатніх та допустимих фактичних даних, які б підтверджували всі обставини, що прокурор вважає встановленими згідно повідомлень про підозру. Також вважає, що наявність ризиків не доведена, доданими до клопотання матеріалами не підтверджується.

Щодо ризику переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Такий ризик у Клопотанні мотивований виключно тяжкістю покарання, яке може у майбутньому загрожувати ОСОБА_6 у разі визнання його винним у вчиненні саме інкримінованого злочину.

Стосовно загрози переховування від правоохоронних органів, то практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) виходить з того, що У тому випадку, якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження недостатньо для виправдання застосування запобіжного заходу. При цьому загроза переховування не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер, потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь-які зв`язки з іншою країною або наявність зав`язків в іншому місці.

У своїй практиці ЄСПЛ наголошує, що посилання на тяжкість обвинувачення як на головний чинник при оцінці імовірності того, що особа переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

У справі «Мамедова проти росії» (Mamedova v russia) 7064/05 від 01.06.2006 щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання ЄСПЛ зазначив, що суди, перевіряючи законність та обґрунтованість продовження тримання заявниці під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, однак це не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Спроба переховуватися від органів досудового розслідування чи суду може виявлятися та підтверджуватися, наприклад, отриманням громадянства іншої країни або подання відповідних заяв і документів для активізації цього процесу або ж терміновою купівлею квитків до іншої країни. ОСОБА_6 своїми діями не підтвердив наявність такого ризику.

Досудове розслідування у такому кримінальному провадженні розпочато ще 25.08.2023. У квітні 2024 року за місцем проживання та роботи ОСОБА_14 проведенні обшуки. Не маючи наміру переховуватись від органу досудового розслідування, а навпаки з метою доведення правомірності своїх дій, 05.06.2024 ОСОБА_13 уклав договір з адвокатським бюро, у якому я працюю. Дата укладення договору зазначена у моєму договорі про надання правничої допомоги.

Після цього у 2025 році ОСОБА_15 декілька разів викликався для проведення процесуальних дій у цьому кримінальному провадженні до четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) територіального управління ДБР, розташованому у м. Львові. Із запитань, які йому задавали під час допиту як свідка, вже було очевидним, що сторона обвинувачення вважає його винуватим у вчиненні протиправних діянь.

27.06.2025 підозрюваний ОСОБА_6 отримав копію клопотання, однак, не ухиляючись від виконання процесуальних обов`язків, 30.06.2025 прибув до Личаківського районного суду м. Львова. Така поведінка підозрюваного ОСОБА_16 повністю нівелює ризик його переховування від органу досудового розслідування чи суду. І це при тому, що до клопотання надана інформація з Держприкордонслужби при перетин ОСОБА_17 кордону у 2023-2025 роках. Фантазії сторони обвинувачення щодо перетину меж зіткнення військового конфлікту, залишення на окупованій території та виїзду до росії, не лише позбавленні будь-яких підстав, але й є образливими та такими, що принижує честь кожного українця.

Спроба незаконно впливати на свідків чи інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні має бути підтверджена належними доказами, у тому числі показами таких свідків, які доводять незаконний вплив особи, що здійснюється безпосередньо або через довірених осіб. іншим чином. Це ж стосується і ризику перешкоджання кримінальному провадженню.

Щодо впливу на свідків у кримінальному провадженні, то за це настає кримінальна відповідальність, а жодних спроб ОСОБА_14 зробити це сторона обвинувачення не виявила.

Щодо ризиків знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Сторона обвинувачення при доведенні існування таких ризиків не надала відповідних підтверджень, а обмежилась лише висловленням припущень про можливе вчинення підозрюваним певних дій.

Незважаючи на те, що досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні триває майже два роки, сторона обвинувачення стверджує про те, що не всі обставини встановила і продовжує перевірку ОСОБА_16 на вчинення інших злочинів.

У такому випадку досудове розслідування можна проводити до безконечності.

Зміст клопотання свідчить про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу. На його думку сам зміст клопотання свідчить про відсутність законних підстав для застосування найсуворішого запобіжного заходу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою можна застосувати виключного у тому випадку, якщо прокурор доведе, що інший запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

У той же час у клопотанні сторона обвинувачення вказала на можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_18 застави у розмірі 502 648 гривень і тим самим визнала, що більш м`який запобіжний захід зможе запобігти ризикам, на які є посилання у такому клопотанні.

А тому просить відмовити у задоволенні клопотання.

Заслухавши пояснення прокурора, підозрюваного, захисників, оглянувши та перевіривши надані матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до наступних висновків.

З матеріалів подання вбачається, що в провадженні Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові перебуває кримінальне проводження, внесене до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0000111 від 25 серпня 2023 року щодо того, що ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 діючи у змові між собою, у складі організованої групи, у період часу з листопада 2022 року по грудень 2023 року, в умовах воєнного стану, своїми умисними незаконними діями у своїй сукупності, зокрема, у незаконному укладенні договору підряду та договору купівлі-продажу товарів по завищених цінах з метою подальшого внесення недостовірних даних до актів, заволоділи бюджетними коштами у сумі 1 705 664,11 грн., внаслідок чого заподіяли шкоду інтересам держави в особі Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області, що перевищує більш як на 1 270 неоподаткованих мінімумів доходів громадян та відповідно до п. 4 Примітки до ст. 185 КК України, є особливо великими розмірами. 27 червня 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України.

У відповідності до положень ч.1 ст.194 КПК України визначено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно положень ст.177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

У відповідності до п .«С» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Як бачимо, одною з підстав правомірного обмеження права на свободу й особисту недоторканність у кримінальному провадженні є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово тлумачив термін «обґрунтована підозра» і робив висновки про наявність чи відсутність такої у конкретних справах. Так, у справі «К.-Ф. проти Німеччини» 27.11.1997 року (заява №144/1996/765/962) ЄСПЛ знову наголошував, що обґрунтованість підозри, наявність якої має служити підставою для арешту, є невід`ємним елементом запобіжної гарантії проти свавільного арешту й затримання й що це передбачено п. «с» ч.1 ст.5 Конвенції. Наявність «обґрунтованої підозри» означає, що вже існують факти або інформація, які спроможні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа ймовірно вчинила правопорушення.

Слідчий суддя погоджується з тим, що підозра обґрунтована матеріалами кримінального провадження, зокрема: рапортом про виявлення кримінального правопорушення від 24.08.2023; протоколом огляду від 01.05.2024 з додатками; протоколом огляду від 07.06.2024 з додатками; довідкою про результати залучення спеціаліста Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області; висновком товарознавчої експертизи від 19.03.2025; висновком судової економічної експертизи від 07.05.2025; висновком будівельно-технічної експертизи від 15.04.2025; висновком судово-економічної експертизи від 08.05.2025; іншими матеріалами кримінального провадження № 0000111. При цьому сам підозрюваний обставини кримінального провадження не заперечує.

При цьому слідчий суддя вважає, що наведені докази можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити інкриміновані правопорушення. При цьому, слід зазначити, що на даній стадії слідчий суддя не перевіряє доведеність вини особи.

А тому слідчий суддя вважає, що об`єктивні дані вказують на те, що підозрюваний ймовірно міг вчинити кримінально карне діяння.

Отже, при розгляді даного клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя вважає, що слідчий та прокурор довели обґрунтованість висунутої підозри.

При обранні запобіжного заходу підозрюваному слідчий суддя погоджується із доводами слідчого та прокурора про те, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Обґрунтованим є доводи слідства щодо того, що у разі доведення вини ОСОБА_6 може бути призначено покарання у виді позбавлення волі терміном до дванадцяти років та останній для уникнення покарання може переховуватися від органу досудового розслідування та суду. Окрім того, перебуваючи на волі, останній може змінити місце свого проживання, у тому числі шляхом виїзду за кордон, або на тимчасово непідконтрольну територію України.

Підставними є також доводи щодо того, що на даний час у рамках досудового розслідування зазначеного кримінального провадження не встановлено усі обставини, що мають значення для досудового розслідування, не встановлені всі причетні особи до вчинення кримінального правопорушення, перевіряється можлива причетність ОСОБА_6 до інших аналогічних епізодів протиправної діяльності.

Ураховуючи вищевикладене, у випадку обрання стосовно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, останній може спілкуватися з невстановленими зазначеними вище особами з приводу планів укриття злочинної діяльності, знищення, приховання та спотворення речових доказів, що негативно вплине на подальше здійснення досудового розслідування та притягнення винних до кримінальної відповідальності.

Окрім цього, отримавши матеріали клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ОСОБА_6 володітиме інформацією стосовно характеризуючих, в тому числі біографічних, даних свідків, які надали та можуть у подальшому надати органу досудового розслідування викривальні покази стосовно нього, у зв`язку з чим останній, перебуваючи на волі, матиме можливість безперешкодно впливати на вказаних учасників процесу шляхом підкупу, примусу, погроз, у тому числі із застосуванням насильства, з метою зміни або відмови їх від показів. Про очевидність вказаного ризику свідчить і факт так званого прихованого конспіративного спілкування ОСОБА_6 із іншими особами, що були залучені до вчинення злочину.

Відтак, обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, призведе до забезпечення, в тому числі ОСОБА_6 , конспірації злочинної діяльності шляхом надання порад та вказівок стосовно завуальованого спілкування в телефонних розмовах з використанням маршрутизаторів (інтернет роутерів) та месенджерів на базі соціальних мереж, які неможливо відслідкувати гласними засобами контролю.

Зухвалість та багатоепізодність вищевказаного кримінального правопорушення свідчить про відсутність у підозрюваного будь-яких моральних принципів та дає підстави вважати, що ОСОБА_6 , розуміючи невідворотність покарання за вчинене ним діяння, обставини вчинення якого на даний час встановлюються органом досудового розслідування, намагатиметься у будь-який спосіб уникнути відповідальності, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України (перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином), зокрема шляхом погодження показань з особами, причетними до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення).

Крім цього, слідчий суддя також погоджується, що ОСОБА_6 може вчинити інші аналогічні кримінальні правопорушення, в тому числі з метою уникнення відповідальності, або досягнення мети вчинення злочину, у якому підозрюється. Ураховуючи те, що зазначений вище злочин вчинявся ОСОБА_6 з корисливих мотивів, метою яких було неправомірне одержання грошових коштів з метою досягнення бажаної мети, слід прийти до висновку, що обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу більш м`якого, ніж тримання під вартою, призведе до вчинення останнім інших кримінальних правопорушень.

Ураховуючи характер вчиненого підозрюваним злочину та тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, є всі підстави вважати, що підозрюваний може полишити місце свого постійного проживання та виїхати з території України, де буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконними засобами, зокрема шляхом підкупу, впливати на свідків та заявника у кримінальному провадженні, які володіють інформацією щодо обставин вчинення ним зазначеного злочину, а також знищити, сховати або спотворити будь-які із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжуватиме вчиняти інші злочини, з метою запобігання вказаним ризикам, об`єктивно необхідним є застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя погоджується, що інші більш м`які запобіжні заходи, в тому числі домашній арешт не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку затриманого та виконання ним обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, оскільки навіть при обранні домашнього арешту підозрюваний матиме можливість спілкуватися із особами, які можуть бути причетними до інкримінованих дій, впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

До того ж, відповідно до положень ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

У відповідності до положень ч.ч. 4,5 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Розмір застави визначається у межах, зокрема, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Вирішуючи питання щодо визначення розміру застави, який буде відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, а також є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, та з урахуванням наданих слідством даних, слідчий суддя вважає, що у даному випадку необхідно визначити розмір застави, який передбачений п.2 ч.5 ст.182 КПК України 166 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись вимогами статей 177, 178, 183, 186, 194, 196, 197, 395 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

клопотання слідчого задоволити.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№ 19)».

Строк дії ухвали становить шістдесят днів, тобто до 28 серпня 2025 року включно.

Строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 рахувати з часу проголошення ухвали 30 червня 2025 року о 15 годині 30 хвилин.

Визначити підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу у розмірі 166 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 502 648 гривень (п`ятсот дві тисячі шістсот сорок вісім гривень).

У випадку внесення вказаного розміру застави на відповідний рахунок ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільняється з-під варти в порядку, визначеному ч. 4 ст. 202 КПК України.

У випадку звільнення з-під варти на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покладаються такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, а саме смт. Велика Березовиця Тернопільського району Тернопільської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками сторони обвинувачення у даному кримінальному провадженні, зокрема працівниками АРЗ СП ГУ ДСНС України у Тернопільській області та ГУ ДСНС України у Тернопільській області;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 1 липня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_19