Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/992/24
Провадження № 1-кп/499/44/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2025 року селище Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю учасників кримінального провадження: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_5 ,захисника обвинуваченого ОСОБА_6 потерпілого ОСОБА_7 , законного представника потерпілого ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000303 від 14.05.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Петрівка Іванівського району Одеської області, громадянин України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий у вчинені кримінального правопорушення ч.1 ст.122 КК України;

В С Т А Н О В И В:

13 травня 2024 року, приблизно о 20:00, більш точний час слідством не встановлений, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи поряд зі спортивним майданчиком, що розташований неподалік від багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті неприязних відносин, вступив у сварку з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в процесі якої вони негативно висловлювались на адресу один одного.

Під час зазначеної події, ОСОБА_4 , діючи з мотивів особистих неприязних відносин до ОСОБА_10 , що виникли під час сварки, діючи з умислом, спрямованим на спричинення тілесних ушкоджень, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у результаті своїх дій та бажаючи їх досягнення, в порушення вимог ст. 28 «Конституції України», згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, умисно завдав потерпілому ОСОБА_10 один удар кулаком правої руки в область обличчя, а саме в ділянку щелепи зліва, внаслідок чого останньому були спричиненні тілесні ушкодження у вигляді щелепно-лицевої травми: рвано-забита рана нижньої губи, перелом альвеолярного відростку верхньої щелепи з травматичним вивихом 21, 22, 23 та 24 зубів та неповним вивихом 11 та 12 зубів, які відносяться до СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості за критерієм тривалого розгляду здоров`я (понад 21 день).

Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України - умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , в скоєному діянні визнав себе винним повністю, підтвердив у своїх свідченнях сутність пред`явленого йому обвинувачення, мотив і спосіб вчиненого, в скоєному розкаявся та показав, що дійсно в результаті сварки з потерпілим, наніс йому один удар кулаком у щелепу. Після удару потерпілий присів. Він його більше не бив. І на цьому інцидент закінчився. Про наслідки бійки та що він вибив потерпілому зуби він дізнався пізніше. Крім того, він повідомив, що намагався примиритися, але їм це не вдалося. Про скоєне він жалкує і подібне вчиняти більше не буде.

Потерпілий в судовому засіданні підтвердив покази обвинуваченого щодо суті правопорушення та повідомив, що бійка була короткою, дійсно був один удар в щелепу. В подальшому обвинувачений йому допомогу не надавав і в загалі з обвинуваченим більше не спілкується.

Суд вважає, що показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і учасниками процесу не оспорюються.

Зважаючи на ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину, розкаявся в скоєному, в судовому засіданні розповів про обставини скоєного правопорушення суд погодився з прокурором не допитувати свідків правопорушення, вивчити письмові докази і завершувати розгляд кримінального провадження.

Потерпілий, його законний представник та представник також не заперечували щодо такого порядку розгляду справи.

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, на потерпілого.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n.161, Series А заява №25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, не дивлячись на визнанні ним вини, доведена прокурором у повному обсязі і підтверджується встановленими судом фактичними даними, у розумінні вимог статей 84, 85, 86, 87, 94 КПК України, які містяться у письмових доказах поданих прокурором.

Окрім показань обвинуваченого та потерпілого, судом були досліджені письмові докази по кримінальному провадженню, які підтверджують вину ОСОБА_4 а саме:

Згідно витягу ЄДРДР від 14.05.2024 року внесено відомості про те, що 13.05.2024 року надійшла заява від ОСОБА_8 , 1981 р.н. про те, що 13.05.2024 року в смт Петрівка Березівського району Одеської області його неповнолітньому сину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 спричинили тілесні ушкодження у вигляді перелому щелепи.;

Протоколом огляду місця події з фото таблицями з якого вбачається де, з ким та при яких обставинах відбулася бійка. Та описано місця перебування осіб які брали в ній участь.

Висновок експерта №24-3587 за результатами проведення судово-психологічної експертизи потерпілого неповнолітнього ОСОБА_10 з якого вбачається, що процес відтворення обстановки і обставин подій під час проведення допиту за участю ОСОБА_10 має такі психологічні особливості: Не виявлено ознак які могли б вказувати на викривлення ОСОБА_11 ситуації про яку він розповідаєта обставини його безпосередньої участі у відповідних подіях.

Висновок експерта №97 від 20.05.2024 року з якого вбачається що в результаті скоєного правопорушення потерпілому ОСОБА_10 були спричиненні тілесні ушкодження у вигляді щелепно-лицевої травми: рвано-забита рана нижньої губи, перелом альвеолярного відростку верхньої щелепи з травматичним вивихом 21, 22, 23 та 24 зубів та неповним вивихом 11 та 12 зубів, які відносяться до СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості за критерієм тривалого розгляду здоров`я (понад 21 день).

Протоколом огляду документу від 19 липня 2024 року в якому відображено відео файли та скріншоти з екрану телефону та інші ілюстрації які були надані слідству і зображують потерпілого та інших, з описом спілкування учасників події.

Протоколами проведення слідчого експерименту від 09 серпня 2024 року, 26.08.2024 року, 23.08.2024 року та 23.08.2024 року які проводились за участі обвинуваченого та потерпілого з якого вбачається порядок розташування учасників події та їх безпосередні дії які також узгоджуються з показами як потерпілого та к і обвинуваченого.

Довідкою з Іванівського медичного центру на ОСОБА_4 з якої вбачається що він на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Таким чином, перелічені письмові докази по даному кримінальному провадженню суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки такі отримані в порядку, передбаченому КПК України, відповідають вимогам КПК України, висновки експертів містять в собі докладний опис проведеного дослідження та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на поставлені запитання, які ґрунтуються на відомостях, які сприймалися безпосередньо та, які стали відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження та в силу ст. 85 КПК України прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні,тобто в повній мірі відповідають вимогам КПК України.

Отже узагальнюючи вивчені судом матеріали кримінального провадження суд вважає, що покази потерпілого є належними та допустимими, оскільки вони є логічними, послідовними, чіткими, не містять розбіжностей та узгоджуються з іншими доказами у справі, зокрема, із дослідженими під час судового розгляду протоколами слідчих дій, висновками експертів.

Докази отримані та досліджені судом в ході розгляду кримінального провадження, підтверджують причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діяннями обвинуваченого ОСОБА_4 та наслідком отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

Визнання вини обвинуваченим, суд бере до уваги та розцінює як спосіб вибачення за скоєне перед потерпілим, а скоєне повністю доводиться зібраними та дослідженими по справі доказами.

Тому суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, документи які характеризують особу обвинуваченого, вважає правильною кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КК України - умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я та в його діянні має місце склад кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Відповідно до ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму ВСУ №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 66 КК України, при призначенні покарання ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття та вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім як обставини які пом`якшують покарання.

Відповідно до ст. 67 КК України, при призначенні покарання ОСОБА_4 , суд встановив відсутність обтяжуючих обставин.

При вивченні особи обвинуваченого судом встановлено, що ОСОБА_4 раніше не судимий, офіційно не працює, навчається, характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра, нарколога не перебуває.

Відповідно до ст. 65 КК України та п.1 Постанови Пленуму ВСУ №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При вирішенні питання про призначення покарання суд враховує практику Європейського суду з прав людини щодо призначення покарання.

Так, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену Постанові від 28.05.2020 року (справа №753/13972/17; провадження № 51-986км20), згідно якої Верховний суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Враховуючи вищезазначені обставини в сукупності, за глибоким переконанням суду, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації покарання, ставлення обвинуваченого до скоєного, ставлення сторони потерпілої до обвинуваченого, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі.

Разом з тим враховуючи наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, приймаючи до уваги визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненому і доведеному злочині, його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, висновку органу пробації, суд визнає ці обставини такими, що істотно знижують ступінь тяжкості кримінального правопорушення, та враховуючи особу обвинуваченого, а саме, що він раніше не судимий, позитивно характеризується, суд приходить до висновку що можливо призначити покарання з випробуванням, враховуючи вимоги ст.. 75, 104 КК України. І вважає що саме таке покарання буде відповідати вчиненому обвинуваченим кримінальному правопорушенню і буде достатнім для його виправлення та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Також суд приймає до уваги, що в своїй промові в судових дебатах прокурор орієнтувала суд на призначення обвинуваченому покарання без позбавлення його волі із застосуванням ст..75.104 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Отже, з врахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, пом`якшуючих покарання обставин, даних про його особу, негативного відношення до вчиненого ним кримінального правопорушення та критичної оцінки свої дій, обіцянки не вчиняти правопорушень у майбутньому, суд вважає за можливе на підставі ст.75, 104 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку та з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого у період його дії вважає, що на нього слід покласти передбачені п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язки, які на думку суду будуть необхідні і достатні для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

При цьому суд приймає до уваги те, що покарання є заходом примусу, від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими так і іншими особами.

В ході судового розгляду потерпілим по справі подано цивільний позов згідно якого ОСОБА_10 в особі законного представника ОСОБА_12 просить стягнути солідарно з ОСОБА_4 та його законних представників ОСОБА_13 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 в якості матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням 156 155,72 грн та 100 000 гривень в якості моральної шкоди.

Неповнолітній потерпілий ОСОБА_14 від злочинних дій обвинуваченого неповнолітнього ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню та лікувався в Інституті стоматології та щелепно-лицевої хірургії НАМИ України на стаціонарному лікуванні. Згідно медичної документації вбачається, що у ОСОБА_15 наступний діагноз:

- Перелом альвеолярного відростка верхньої щелепи, Повний вивих 21,22,23,24 зубів

- Неповний вивих 11,12 зубів

- Рвана рана нижньої губи

Крім того, згідно медичної документації вбачається, що ОСОБА_16 проведено оперативне лікування, накладання швів, протезування (копії медичної документації надаються).

На лікування офіційно витрачено 9 753,72 грн. (копії фіскальних чеків надаються). На теперішній час лікування продовжується та остаточного вилікування ще не має.

Згідно медичної документації вбачається, що ОСОБА_16 необхідно пройти ще не одне лікування після отримання вказаних тілесних ушкоджень.

Згідно плану лікування необхідно ще 3550,00 доларів США, що за курсом НБУ на день подання позову становить 146 402,00 грн. (копія тану лікування та скриншот курсу НБУ надаються).

Таким чином, загальний розмір матеріальної шкоди становить 156 155,72 грн.

Крім того, ОСОБА_16 причинено значну моральну шкоду. На день подання позову сторона позивача оцінює моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Обґрунтовується наступним.

Отримуючи вказані тілесні ушкодження, тобто простими зрозумілими словами, це втрата частини верхньої щелепи, втрата шести зубів, накладання швів та постійне носіння протезу. Такі втрати здоров`я безперечно та апріорі несуть страждання.

На сьогодні дитина продовжує страждати як фізично так і психічно. Дійсно, у такому молодому віці втратити частину верхньої щелепи та шість зубів і усе своє життя носити протез, дуже негативно впливає на неокріплий організм дитини, а головне, на психічний стан дитини, який ще формується.

Після скоєного злочину, ОСОБА_14 почав та продовжує страждати на сильні і часті головні болі, запаморочення, сильну слабкість та втомленість. Значно погіршився сон, постійно присутній поганий настрій, погіршилася пам`ять, постійно турбують думки про стан здоров`я, своє майбутнє. Постійно зафіксований на своїх переживаннях, майбутньої реабілітації, як буде жити з постійним носінням протезу, ОСОБА_14 отримав та продовжує отримувати душевні страждання. Отже, тривалість моральних переживань є значною і такі переживання негативно впливають на стан здоров`я ОСОБА_15 в цілому.

Доцільно зазначити, що ні обвинувачений ні його законні представники не вибачилися перед ОСОБА_10 та його батьками, не надали будь-якої матеріальної допомоги на першому етапі лікування.

Стороною відповідача подано відзив на позовну заяву, проте в ході судового розгляду сторона відповідача цивільний позов визнали в повному обсязі.

Положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

ч.5 ст.128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Ч.1 ст.129 КПК України регламентує, що ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої зазначеної статті).

Статтею 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Статтею 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

За змістом ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 23 ЦК України, передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Відповідно до положень статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Сталою судовою практикою визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до абзацу 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Оскільки обвинувачений визнає цивільний позов у повному обсязі, і для його задоволення наявні правові підстави, суд, за відсутності обґрунтованих сумнівів у добровільності позиції обвинуваченого, дійшов висновку про необхідність задоволення цивільного позову у заявленому до стягнення розмірі.

Процесуальні витрати в сумі 15545,60 грн стягнути з обвинуваченого.

Речові докази відсутні.

Запобіжні заходи не застосовувались.

Керуючись ст.ст. 369, 370, 373-374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, призначивши йому покарання 1 (один) рік позбавлення волі.

На підставі ст.75,104 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 1 рік.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Цивільний позов задовольнити в повному обсязі та стягнути солідарно з ОСОБА_4 та його законних представників ОСОБА_13 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 , який є законним представником ОСОБА_10 в якості матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням грошові кошти у розмірі 156 155,72 грн та грошові кошти у розмірі 100 000 гривень в якості моральної шкоди.

Процесуальні витрати за проведення Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України судової психологічної експертизи у розмірі 15 545,60 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот сорок п`ять гривень шістдесят копійок) стягнути з ОСОБА_4 на користь держави.

Речові докази відсутні.

Запобіжні заходи не застосовувались.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду через Івановський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити сторонам судового провадження.

Суддя ОСОБА_17