Справа № 346/6817/24
Провадження № 11-кп/4808/235/25
Категорія ст. 537 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі :

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 12 березня 2025 року про відмову в задоволенні подання начальника Державної установи «Коломийська виправна колонія (№ 41)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

в с т а н о в и л а :

Вказаною ухвалою суду відмовлено у задоволенні подання начальника Державної установи «Коломийська виправна колонія (№41)» про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання у виді позбавлення волі строком 9 років, на невідбутий строк який складає: 10 місяців 1 день.

Своє рішення суд мотивував тим, що поведінка і ставлення засудженого до праці вказують на те, що він став на шлях виправлення, але ще не довів своє виправлення, проте тільки останнє є єдиною підставою для застосування судом умовно-достроково звільнення засудженого, який відбуває покарання за умисний особливо тяжкий та умисний тяжкий злочин. Крім того, представники самої колонії 19.10.2023р. вказували на те, що засуджений не довів своє виправлення, не став на шлях виправлення та не довів, що стає на шлях виправлення, що підтверджується випискою із протоколу № 28 від 19.10.2023 року.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 , вважає ухвалу суду першої інстанції від 12.03.2025 року незаконною та необґрунтованою.

Зазначає, що суд першої інстанції взяв лише до уваги його перебування в слідчому ізоляторі, однак не звернув уваги, що перебуваючи в установі «Коломийська виправна колонія №41» він став на шлях виправлення, переосмислив свої погляди на життя, а також те, що подання про його умовно-дострокове звільнення подавала саме ДУ «Коломийська виправна колонія №41», яка вказувала, що він став на шлях виправлення.

Звертає увагу, що він своєю поведінкою та ставленням до праці став на шлях виправлення, що підтверджується отримання ним двох заохочень за поведінку, згідно виписки наказу від 02 липня та 02 жовтня 2024 року.

Також згідно довідки від 05.12.2024 року ним погашено заборгованість за виконавчим листом у розмірі 2140 грн. 92 коп., тобто відшкодовано шкоду згідно вироку на користь держави.

Крім того, вказує, що на даний час він хворіє виразкою шлунка, що підтверджується випискою із медичної частини.

Просить ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 12 березня 2025 року скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд, або задовольнити подання начальника ДУ «Коломийська виправна колонія №41» ОСОБА_10 про умовно-дострокове звільнення.

Під час апеляційного розгляду:

- засуджений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити;

- прокурор заперечив з приводу поданої апеляційної скарги засудженого, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників провадження, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи і мотиви апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що її слід залишити без задоволення, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Даних вимог закону суд першої інстанції в повній мірі дотримався.

Згідно з ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до положень ч.2, п.2 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а також після фактичного відбуття ним не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Разом з тим, згідно роз`яснень п. п. 2, 17 Постанови № 2 від 26 квітня 2002 року Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

З матеріалів справи вбачається, що вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 19.10.2022 року (який набрав законної сили 21.11.2022) ОСОБА_8 було визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 і ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 9 років, із зарахуванням у строк відбуття покарання строку попереднього ув`язнення за період з 22.02.2016 по 22.11.2018, із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тобто 5 років і 6 місяців.

Вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 29.03.2023 року (який набрав законної сили 01.05.2023) визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 6 років, але на підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням за вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 19.10.2022 року, остаточно визначено покарання у виді 9 років позбавлення волі, із зарахуванням у відбуту частину покарання строк попереднього ув`язнення з 19.04.2019 по 25.07.2019 року.

Судом також встановлено, що за час відбуття покарання в ДУ "Закарпатська УВП (№9)", з 20.10.2022 по 22.09.2023 року:

- 20.10.2022 року в ДУ «Закарпатська УВП (№9)» було проведено повний обшук ОСОБА_8 по прибуттю в колонію;

- і згідно з медичною довідкою ОСОБА_8 був здоровим, а тому міг працювати;

- відповідно до протоколу від 30.11.2022 року у ОСОБА_8 проведено загальний обшук під час якого вилучено мобільний телефон марки «Nomі», а постановою від 13.12.2022 року № 237 за це на нього було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді попередження за зберігання забороненого предмету, а саме мобільного телефону;

- довідкою від 12.12.2022 року стверджується, що за час утримання в ДУ «Закарпатська УВП (№9)» ОСОБА_8 характеризується посередньо;

- постановою від 16.08.2023 року ОСОБА_8 було оголошено догану, оскільки останній допустив порушення встановленого порядку тримання, яке полягає в тому, що 08.08.2023 року о 02 годині у камерному приміщенні № 2 між ув`язненими виникла конфліктна ситуація, яка переросла у бійку з явним порушенням режиму тиші;

- після цього, згідно з довідкою від 15.08.2023 року, з ОСОБА_8 було проведено профілактичну бесіду у зв`язку із створенням ним конфліктної ситуації, яка переросла у бійку, а також констатовано, що за час утримання в ДУ «Закарпатська УВП (№9)» він характеризується посередньо;

- 22.09.2023 року ОСОБА_8 було спрямовано до ДУ "Коломийська виправна колонія (№41)" для подальшого відбування покарання;

Таким чином, за весь час відбуття покарання в ДУ "Закарпатська УВП (№9)", а це період з 20.10.2022 по 22.09.2023 ОСОБА_8 характеризувався виключно посередньо, заохочень не мав взагалі, отримав два дисциплінарні стягнення (але на підставі ч.14 ст.134 КВК ОСОБА_8 вважається таким, що не має цих стягнень), не працював, а з його ініціативи роботи з благоустрою колонії, не виконував.

За час відбуття покарання в ДУ "Коломийська виправна колонія (№41)", з 28.09.2023:

- відповідно до розписки ОСОБА_8 та подання колонії, ОСОБА_8 продовжив відбувати покарання в цій колонії з 28.09.2023р.;

- відповідно до графіку проведення робіт по благоустрою приміщення та території дільниці карантину, діагностики і розподілу ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)» від 28.09.2023 року, ОСОБА_8 було встановлено певні дні для проведення вищевказаних робіт, однак 29.09.2023р. до виконання чергування він не приступив, згідно з поясненнями ОСОБА_8 через головні болі, але до лікаря за медичною допомогою він не звертався;

- у зв`язку із чим, згідно з поданням щодо застосування заходу стягнення від 10.10.2023 року у зв`язку з відмовою від виконання робіт по благоустрою території дільниці КДіР, з ОСОБА_11 було вирішено провести бесіду профілактичного характеру, що також підтверджується рішенням дисциплінарної комісії;

- 03.10.2023р. ОСОБА_8 звернувся до начальника ДУ "Коломийська виправна колонія №41" із проханням дозволити брати участь у програмі диференційованого виховного впливу на засуджених «Підготовка до звільнення», і цю програму за даними представника колонії він відвідує та виконує;

- постановою від 12.10.2023р. ОСОБА_8 було переведено до дільниці ресоціалізації у зв`язку із тим, що він тільки під контролем дотримується встановленого порядку відбування покарання;

- відповідно до характеристики від 19.10.2023 року, з 28.09.2023 року ОСОБА_8 відбуває покарання в ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)». Дотримується правил поведінки під контролем адміністрації. На даний час не працевлаштований. Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу на засуджених «Підготовка до звільнення». Виконавчі листи не надходили;

- опитувальними листами від 19.10.2023 року щодо можливості застосування статті 101 КВК України та статей 81,82 КК України до засудженого ОСОБА_8 , одноголосним рішенням комісії встановлено, що останній не заслуговує на застосування вищезазначених статтей;

- згідно з випискою із протоколу № 28 від 19.10.2023 року, йому було відмовлено в направленні матеріалів до суду, оскільки він не довів своє виправлення, не став на шлях виправлення та не довів, що стає на шлях виправлення;

- з січня по червень 2024 року, ОСОБА_8 почав працювати за договорами цивільно-правового характеру та отримував за це оплату;

- згідно з випискою із наказу від 02 липня 2024 року, ОСОБА_8 було оголошено заохочення за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених Кримінально-виконавчим Кодексом та правилами внутрішнього розпорядку колонії, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці у ІІ кварталі 2024 року;

- 03.06.2024 року, 01.08.2024 року та 02.09.2024 року з ОСОБА_8 було укладено письмові цивільно-правові договори, згідно з якими останній мав виготовити обплетені вироби та за це одержати грошові кошти;

- згідно з довідкою від 05.12.2024р. ОСОБА_8 погасив заборгованість за виконавчим листом у розмірі 2140грн. 92коп., тобто шкоду на користь держави, згідно вироку він відшкодував, але шкоду потерпілому не відшкодував взагалі;

- довідка №269 від 05.12.2024 містить відомості про те, що ОСОБА_8 працював за договорами цивільно-правового характеру та отримував за це оплату з серпня 2024 року по січень 2025 року;

- згідно з висновком щодо ступеня виправлення засудженого від 06.12.2024р. ОСОБА_8 набрав 81 бал;

- згідно з характеристикою на ОСОБА_8 від 02.12.2024р., ризик вчинення ним повторного кримінального правопорушення, а також ризик небезпеки для суспільства оцінено як середній;

- опитувальним листом від 06.12.2024 року щодо можливості застосування статті 81 КК України до засудженого ОСОБА_8 встановлено, що останній заслуговує на застосування вищезазначеної статті;

- виписка з протоколу № 25 від 06.12.2024 року щодо засудженого ОСОБА_8 містить відомості про те, що він довів своє виправлення;

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що за весь час відбуття покарання в ДУ "Коломийська виправна колонія (№41)", тобто за період з 28.09.2023 по 12.03.2025 (день постановлення судом ухвали) ОСОБА_8 тільки у 2024 році змінив своє ставлення до праці (оскільки з січня 2024 року почав працювати) та змінив своє ставлення до своєї поведінки (оскільки 02.07.2024 отримав заохочення за поведінку у ІІ кварталі 2024 року). Відомості про заохочення ОСОБА_8 02.10.2024 (як це вказано у довідці від 06.12.2024р. - а.с.4 судової справи та а.с.136 частина 2 особової справи) свого документального підтвердження не знайшли (особова справа засудженого не містить ні подання про таке заохочення ОСОБА_8 , ні наказу про таке його заохочення).

Відповідно до ч.1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Колегія суддів вважає, що сумлінна поведінка визначається активною участю у суспільному житті, сумлінним виконанням громадських доручень у процесі відбування покарання, гарною поведінкою в побуті, прагненням засудженого своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, а також полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Разом з тим, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Крім того, умовно - дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття рішення є доведеність того, що він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Висновок про застосування умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання, а не за якись певний період часу, тому колегія суддів вважає безпідставним доводи засудженого ОСОБА_8 про те, що він своєю сумлінної поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що колонією не доведено те, що засуджений дійсно вже повністю пройшов процес позитивних змін і своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, і що це має невідворотній характер.

Колегія суддів також погоджується із тим, що поведінка і ставлення засудженого до праці вказують на те, що він став на шлях виправлення, але ще не довів своє виправлення, проте тільки останнє є єдиною підставою для застосування судом умовно-достроково звільнення засудженого, який відбуває покарання за умисний особливо тяжкий та умисний тяжкий злочин.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції про відмову у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 12 березня 2025 року про відмову в задоволенні подання начальника Державної установи «Коломийська виправна колонія (№41)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5