УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 317/2475/25

Провадження № 1-в/317/97/2025

26 травня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

представника адміністрації - ОСОБА_4

засудженого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції подання начальника Державної установи «Біленьківська виправна колонія (№99)» про приведення у відповідність вироку Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16.03.2023 р. та вироку Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12.09.2023 р. відносно засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Добропілля, Донецької області, українця, громадянина України, одруженого, не працюючого, освіта середня, до арешту проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 11.06.2021 Добропільським міськрайонним судом Донецької області за ст. 309 ч.1 КК України засудженого до 6 місяців виправних робіт; 01.07.2022 Добропільським міськрайонним судом Донецької області за ст.ст. 185 ч.1, 357 ч.1, 70 ч.1, 71 КК України до 1 року 1 місяця 10 днів обмеження волі; 23.11.2022 Добропільським міськрайонним судом Донецької області за ст. 389 ч.2 КК України 3 місяці арешту, за ст.70ч.4 КК України шляхом часткового складання покарання за вироком цього ж суду від 01.07.2022 до відбуття 1 рік 2 місяці обмеження волі; 16.03.2023 Добропільським міськрайонним судом Донецької області за ст. 185 ч.4 КК України до 5 років позбавлення волі. Відповідно ст. 70ч.4 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком цього ж суду від 23.11.2022 більш суворим покаранням за цим вироком, остаточно до відбуття 5 років позбавлення волі; 12.09.2023 Добропільським міськрайонним судом Донецької області за ст. 309 ч.1 КК України до 3 місяців арешту. Згідно ст.ст. 71, 72 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком цього ж суду від 16.03.2023 до відбуття 4 роки 10 місяців позбавлення волі,

ВСТАНОВИВ:

20.05.2025 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшло начальника Державної установи «Біленьківська виправна колонія (№99)» про приведення у відповідність вироку Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16.03.2023 р. та вироку Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12.09.2023 р. відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те, що 09.08.2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX. ( далі Закон).

Положенням ч.1ст.51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-ІХ) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-ІХ) установлено, що відповідальність за вчинення дії, передбачених ч.2 ст.51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 5 Кримінального кодексу України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

З вироку Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16.03.2023 року, вбачається, що ОСОБА_5 скоїв викрадення чужого майна вартістю 1971,67 гривень, ( в той час як межа для кримінальної відповідальності згідно з ухваленого закону, у 2022 році становила - 2481,00 гривень (що складало два неоподаткованих мінімумів доходів громадян).

Судове засідання проводиться у режимі відеоконференції на підставі ст. 336 КПК України.

Суд, заслухавши представника адміністрації, прокурора, засудженого, вважає що подання підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 13-1, 14 ч. 1 ст. 537 цього Кодексу.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Це означає, що він поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Звільнення від покарання осіб, засуджених за діяння, караність якого усунута, здійснюється судом (ч. 1 ст. 74 КК).

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Відповідно до ч. 2 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Скасування караності діяння означає його декриміналізацію (повну або часткову), яка може бути досягнута шляхом: 1) виключення з чинного Кримінального кодексу певної статті (частини статті) Особливої частини Кодексу; 2) внесення до диспозиції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу певних змін; 3) внесення змін до норм Загальної частини КК; 4) внесення змін до інших нормативно-правових актів, зокрема, Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вказана в ч. 2 ст. 74 КК України підстава застосовується у випадках, коли особу вже засуджено за вчинення діяння.

Звільнення від відбування покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України можна застосувати лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду - засудження особи незалежно від того, відбуває вона покарання чи ні. При цьому законом передбачено негайне звільнення особи від відбування покарання. Слід зазначити, що вказана підстава є обов`язковою для застосування судом. Передумовою для початку провадження щодо звільнення засудженого від відбування покарання за ч. 2 ст. 74 КК України завжди є прийняття і набрання чинності спеціальним законом, яким усувається караність діяння, за яке особу засуджено. Він є передумовою або правовою підставою ініціювання, розгляду питання та прийняття рішення про застосування звільнення від покарання щодо конкретної особи. Така процедура завершується прийняттям конкретного процесуального рішення судом.

Зі змісту подання вбачається, що ОСОБА_5 відбуває покарання за вироком Добропільського міськрайонного Донецької області від 16.03.2023 р., за яким його засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, відповідно ст. 70 ч.4 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом погленання менш суворого покарання за вироком Добропільського міськрайонного Донецької області від 23.11.2022 більш суворим покаранням за цим вироком, остаточно призначено до відбуття 5 років позбавлення волі. Строк відбування покарання за цим вироком обчислюється з моменту приведення вироку до виконання, а саме з моменту його затримання для виконання цього вироку. Вирок набрав законної сили 18.04.2023 р.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 був засуджений 12.09.2023 Добропільським міськрайонним судом Донецької області за ст. 309 ч.1 КК України та йому було призначено покарання у вигляді 3 місяців арешту, згідно ст.ст. 71, 72 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16.03.2023 та остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 10 місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_5 за цим вироком обчислюється з 13 вересня 2023 р. Вирок суду набрав законної сили 26.10.2023 р.

09.08.2024 року набрав чинності Закон № 3886-ІХ, відповідно до якого, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу ІV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до п.п. 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь якого платника податку.

Отже, після набрання чинності Закону № 3886-ІХ, дрібним викраденням чужого майна вважається, зокрема, крадіжка, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Вказане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Аналогічні висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

З огляду на наведене суд вважає необхідним застосувати у даній справі зворотну дію у часі Закон №3886-ІХ, яким внесені зміни до законодавства в частині розмежування відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати від кримінально караного діяння, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями Кримінального кодексу України за принципом визначення граничного розміру викраденого майна у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за вчинення якого особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Отже, розмір двох неоподатковуваних мінімумів громадян у розумінні положень ст. 51 КУпАП в редакції Закону № 3886-IX від 18.07.2024, станом на 01.01.2022 складав 2481,00 грн., тоді як згідно вироку Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16.03.2023 року, вартість викраденого ОСОБА_5 майна у загальному розмірі 1971,67 гривень (менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на час вчинення протиправного діяння - 2481,00 грн.) що станом на день набрання чинності Законом № 3886-ІХ від 18.07.2024 може бути лише підставою для адміністративної відповідальності.

Особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими ч. 1 ст. 72 цього Кодексу, що визначено положеннями ст. 74 КК України.

Пункт 13 ч. 1 ст. 537 КПК України передбачає, що під час виконання вироків суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 ст. 74 КК України.

За таких обставин, враховуючи декриміналізацію, введену Законом №3886-ІХ, на підставі ст. 5 та ч. 2 ст. 74 КК України, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_5 від покарання, призначеного вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16.03.2023 року, за яким останньому призначено покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі.

Вказані висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22.08.2024 у справі № 567/507/23 (провадження № 51-7110 км 23), щодо набуття чинності змін до законодавства України в частині визначення розміру вартості викраденого майна, за яке передбачено адміністративну відповідальність, що, як наслідок, впливає на розмір матеріальної шкоди, у разі заподіяння якої настає кримінальна відповідальність, а також з висновком про застосування відповідних частин статей 185, 190, 191 КК України з урахуванням положень Закону № 3886-IX, зробленим об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21.

Таким чином, на засудженого ОСОБА_5 розповсюджується дія Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024, який набрав чинності 09.08.2024, яким декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 74 КК України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_5 засуджений вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16.03.2023 року, за діяння, караність якого законом усунена, суд дійшов до висновку, що подання є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Засуджений ОСОБА_5 підлягає звільненню від покарання за вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16.03.2023 року у зв`язку з усуненням законом караності діяння, за яке він був засуджений.

Суд, враховуючи, що ОСОБА_5 відбуває покарання з 13.09.2023 р., тобто вже відбув покарання за вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12.09.2023 р. за ст. 309 ч.1 КК України, та за вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23.11.2022 р., тобто необхідності приводити у відповідність вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12.09.2023 р., суд не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_5 підлягає негайному звільненню з Державної установи «Біленьківська виправна колонія (№99)», оскільки повністю відбув покарання за вироками судів, в тому числі за вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12.09.2023 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 336, 537, 539 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Подання начальника Державної установи «Біленьківська виправна колонія (№99)» про приведення у відповідність Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16.03.2023 р. та вироку Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12.09.2023 р. відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Привести у відповідність вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16.03.2023 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від покарання, призначеного вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16.03.2023 року, за ч.4 ст.185 КК України, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України у зв`язку з усуненням законом караності діяння.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України, ст. 377 КПК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , негайно звільнити з Державної установи «Біленьківська виправна колонія (№ 99)», як такого, що повністю відбув покарання за вироками судів, в тому числі за вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12.09.2023 року.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Дата оголошення повного тексту ухвали суду 26.05.2025 року о 12-45 год.

Суддя: ОСОБА_1