єдиний унікальний номер справи 546/275/25
номер провадження 1-кп/546/53/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі прокурора ОСОБА_2 , обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 та секретаря судового засідання ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 березня 2025 року за № 0000067 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, яка зареєстрований по АДРЕСА_1 та проживає по АДРЕСА_2 , з професійно-технічною освітою, офіційно не працює, не депутат, не є особою з інвалідністю, одружений, на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей чи інших осіб не має, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

установив:

01 березня 2025 року близько 18 год. 00 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем реєстрації у приміщенні будинку по АДРЕСА_1 , під час спільного відпочинку з раніше знайомим йому ОСОБА_4 на ґрунті раптово виниклих непорозумінь вступив з останнім у конфлікт, дозволяючи собі образливі висловлювання на адресу особи, з якою ОСОБА_4 перебуває у близьких відносинах, внаслідок чого останній, обурений висловлюваннями ОСОБА_3 , схопив його пальцями рук за одяг, а той почав прибирати його руку, в результаті чого футболка порвалася, а у ОСОБА_3 виник прямий умисел на спричинення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій протиправний намір, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, ОСОБА_3 умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 01 березня 2025 року близько 18 год. 00 хв. у приміщенні будинку за вказаною вище адресою наніс кулаками правої та лівої рук по черзі ОСОБА_4 декілька ударів в голову в ділянку носа та обох очей, в результаті чого ОСОБА_4 упав на підлогу та втратив свідомість. У цей час до приміщення будинку зайшов неповнолітній брат потерпілого ОСОБА_4 ОСОБА_6 .

Не зупиняючись на досягнутому, керуючись єдиним протиправним наміром, після того, як ОСОБА_4 оговтався та підвівся на ноги, ОСОБА_3 у присутності дитини неповнолітнього ОСОБА_6 , почав виштовхувати потерпілого із приміщення кухні до коридору будинку, внаслідок чого ОСОБА_4 знову впав на підлогу та з метою захисту від подальших ударів прийняв положення лежачи обличчям униз, прикриваючи голову руками, а ОСОБА_3 правою ногою наніс йому три удари у ділянку грудної клітки зліва, незважаючи на умовляння ОСОБА_6 припинити свої протиправні дії, а потім, коли ОСОБА_4 з допомогою неповнолітнього ОСОБА_6 підвівся на ноги, наніс потерпілому ще один удар кулаком правої руки в ділянку правого ока та один удар кулаком правої руки в ділянку лівого вуха.

Внаслідок описаних вище протиправних дій ОСОБА_3 спричинив потерпілому ОСОБА_4 такі тілесні ушкодження: закрита травма носа у вигляді синця у верхній третині спинки та перелому кісток носа зі зміщенням фрагментів; гематоми м`яких тканин обох повік правого ока; синці по зовнішньому краю верхньої повіки лівого ока, на внутрішній поверхні лівого вуха у верхній третині, на боковій поверхні грудної клітини зліва в кількості трьох, при цьому відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 78 від 12 березня 2025 року закрита травма носа та гематоми кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а синці як легкі тілесні ушкодження.

Своїми протиправними діями, що виразилися в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України.

27 березня 2025 року між потерпілим та підозрюваним укладена угода про примирення.

За змістом наведеної угоди, яка скріплена підписами потерпілого та підозрюваного, ОСОБА_3 повністю визнав себе винуватим в інкримінованому йому стороною обвинувачення кримінальному правопорушенні. Сторони досягли відповідних домовленостей, погоджуючись на призначення обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 грн.

В угоді зазначені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені ст. 473 КПК України та наслідки невиконання угоди, встановленні ст. 476 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні 26 травня 2025 року зазначив, що між ним і потерпілим було укладено угоду про примирення, винуватим себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, визнав. Уклавши відповідну угоду про примирення, він цілком розуміє надані йому законом права, а також роз`яснені судом наслідки укладення та затвердження вказаної угоди, визначені ст. 473 КПК України, щодо обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями ст. 394 і ст. 424 КПК України, і щодо відмови від здійснення прав, передбачених п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а саме: права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого кримінального правопорушення, права на виклик і на допит у судовому засіданні свідків, права заявляти клопотання, права надання суду своїх доказів, а також, характер пред`явленого обвинувачення, відповідно до якого обвинувачений визнає себе винними, вид покарання, і інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження зазначеної угоди судом, у тому числі, і наслідки невиконання вказаної угоди, визначені у ст. 476 КПК України. Обвинувачений просив суд затвердити угоду про примирення та призначити узгоджене покарання. Крім того, обвинувачений підтвердив, що вказана угода про примирення укладена ним з потерпілим добровільно без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз.

Потерпілий ОСОБА_4 проти затвердження угоди про примирення не заперечував, зазначив, що в даний час вони примирилися з обвинуваченим, претензій до останнього він не має.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_2 просила затвердити угоду про примирення, визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити йому узгоджене покарання згідно умов угоди про примирення, оскільки укладення угоди не суперечить вимогам закону.

Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно з ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, з огляду на положення ст. 12 КК України, віднесене до кримінальних проступків.

Судом установлено, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє положення ч. 3 ст. 394, ч. 3 ст. 424 та ч. 4 ст. 474 КПК України, а потерпілий ОСОБА_4 цілком розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України. Також обвинуваченому роз`яснено наслідки невиконання угоди, передбачені положеннями статті 476 КПК України.

Судом установлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Судом також установлено, що умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, зокрема вимогам ст. 471 КПК України, підстави для відмови у затвердженні угоди про примирення, передбачені положеннями ч. 7 ст. 474 КПК України, відсутні.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення,

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_3 є вчинення кримінального правопорушення, передбаченого в присутності дитини.

Суд зазначає, що узгоджена міра покарання за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, у виді штрафу в розмірі 1700,00 грн відповідає вимогам закону, а отже ОСОБА_3 слід призначити визначене сторонами угоди покарання. Таке покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особистості обвинуваченого з врахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, відповідає загальним засадам призначення покарання, а також вимогам ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Очевидної неможливості виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань судом не установлено.

Відповідно до ч. 5 ст. 469 КК України укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про примирення між потерпілим ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 .

Враховуючи ту обставину, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відносно обвинуваченого.

Цивільний позов по даному кримінальному провадженню не заявлявся. З урахуванням цього суд вважає за необхідне роз`яснити положення ч. 7 ст. 128 КПК України про те, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Витрати на залучення експерта відсутні.

Речові докази відсутні.

На підставі викладеного, та керуючись статтями 100, 174, 314, 373, 374, 376, 377, 474, 475 КПК України, суд,-

ухвалив:

Затвердити угоду про примирення від 27 березня 2025 року, укладену між потерпілим ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 , по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити йому узгоджене покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот) гривень 00 копійок.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком суду законної сили не обирати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений лише з підстав передбачених частиною 4 статті 394 КПК України до Полтавського апеляційного суду через Решетилівський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Відповідно до частини 15 статті 615 КПК України суд обмежився проголошенням резолютивної частини вироку.

Суддя ОСОБА_1