Дата документу 12.05.2025 Справа № 336/3764/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/3764/25 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/389/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

підозрюваного ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою з доповненнями захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 квітня 2025 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, українця, маючого середню освіту, не одруженого, не маючого на утриманні дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 20 червня 2025 року включно, з визначенням застави у розмірі 242240 грн., -

В С Т А Н О В И Л А:

Старший слідчий СВ відділу поліції №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 за погодженням з прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

За матеріалами провадження, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, за наступних обставин.

ОСОБА_7 , при невстановлених обставинах, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи умисел на незаконне носіння, зберігання та придбання боєприпасів без передбаченого законом дозволу, в порушення вимог Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 12 жовтня 1992 року №576 та Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної та холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України №622 від 21 серпня 1998 року, діючи умисно, без передбаченого законом дозволу, незаконно придбав, шляхом привласнення знайденого предмети, а саме:

- предмет еліпсоїдної форми, який являється корпусом бойової ручної наступальної осколкової гранати РГД-5 промислового виготовлення, яка містить в собі заряд бризантної вибухової речовини - тротил;

- предмет циліндричної форми, який являється бойовим уніфікованим підривачем дистанційної дії УЗРГМ промислового виготовлення, який являється самостійним вибуховим пристроєм і відноситься до засобів підриву та містять у собі ініціюючу вибухову речовину ТНРС, азид свинцю та бризантну вибухову речовину підвищеної потужності ТЕН або гексоген, які з метою подальшого незаконного зберігання взяв із собою.

Після цього, ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на носіння та зберігання бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, незаконно зберігаючи вищезазначені предмети при собі, переніс їх до свого місця мешкання, а саме до приміщення літньої кухні будинку АДРЕСА_1 , де зберігав їх на підвіконні та на поличці, прикріпленої до стіни, у вказаному приміщенні.

В подальшому 22 квітня 2025 року приблизно о 19 годині 10 хвилин в ході проведення обшуку на території домоволодіння буд. АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщені літньої кухні, видав співробітникам поліції, в присутності понятих, предмети, які в подальшому було вилучено, а саме:

- один предмет циліндричної форми, який згідно з висновком судової експертизи Запорізького НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/108-25/8950-ВТХ від 23 квітня 2025 року, являється бойовим уніфікованим підривачем дистанційної дії УЗРГМ промислового виготовлення, який являється самостійним вибуховим пристроєм і відноситься до засобів підриву та містить у собі ініціюючу вибухову речовину ТНРС азид свинцю та бризантну вибухову речовину підвищеної потужності ТЕН або гексоген;

- предмет еліпсоїдної форми з гладкою поверхнею, з маркуванням ? 175 82 Т44, який згідно з висновком судової експертизи Запорізького НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/108-25/8950-ВТХ від 23 квітня 2025 року являється корпусом бойової ручної наступальної осколкової гранати РГД-5 промислового виготовлення, яка містить в собі заряд бризантної вибухової речовини - тротил; в конструктивному поєднанні з будь-яким із наданих на дослідження бойових уніфікованих підривачів дистанційної дії типу УЗРГМ являються бойовою ручною наступальною осколкою гранатою РДГ-5 промислового виготовлення, яка є вибуховим пристроєм військового призначення та відноситься до бойових припасів, які ОСОБА_7 зберігав без передбаченого законом дозволу.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється в незаконному носінні, зберіганні та придбанні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

22 квітня 2025 року відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000615 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України (а.с. 6).

22 квітня 2025 року о 22 год. 21 хв. ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України (а.с. 42-44).

23 квітня 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України (а.с. 45-47).

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя зазначив про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування до підозрюваного більш м якого запобіжного заходу.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Вважає, що при постановленні оскаржуваної ухвали слідчим суддею допущені істотні порушення вимог КПК України.

12 травня 2025 року від захисника - адвоката ОСОБА_8 надійшли доповнення до апеляційної скарги.

В доповненнях до апеляційної скарги захисник - адвокат ОСОБА_8 зазначає, що визначений розмір застави є непомірним для ОСОБА_7 , вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з покладенням відповідних обов`язків є достатнім заходом для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, запобіганню ризикам та надає можливість здійснювати догляд за його окнохворою матір`ю.

Вказує, що слідчий суддя зобов`язаний оцінювати законність джерел доказів, а не лише їх наявність, стороною захисту у запереченні на клопотання слідчого вказувалось на чисельні істотні порушення вимог КПК України під час проведення обшуку, про порушення права на захист, порушення порядку пред`явлення ухвали про обшук, порушення під час особистого обшуку, порушення права не свідчити проти себе та роз`яснення прав, а також порушення порядку фіксації обшуку.

Вважає, що ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є недоведеними, ґрунтуються переважно на припущеннях та формальних посиланнях, ОСОБА_7 має постійне місце проживання, де проживає разом зі своєю матір`ю та дівчиною, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, під час проведення обшуку був присутній, не чинив опору, заявляв про наявність в нього певних (наркотичних) речовин.

Зазначає, що той факт, що ОСОБА_7 не здав предмети добровільно до обшуку, не може автоматично свідчити про намір переховуватися після їх виявлення.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а у разі залишення обраного запобіжного заходу - зменшити розмір застави до мінімального.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник - адвокат ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу та зазначив про порушення КПК України під час здійснення досудового розслідування. Вказав, що підозрюваний має матір, яка має інвалідність, співпрацює зі слідством, визнає провину та вважає, що до ОСОБА_7 можливо застосувати більш м`який запобіжний захід.

Підозрюваний ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вказав, що досудове розслідування фактично закінчено, всі експертні дослідження проведені.

Заслухавши доповідь судді, підозрюваного, його захисника та прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та в її доповненнях, провівши судові дебати, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання слідчим суддею належним чином досліджені клопотання слідчого та матеріали провадження, встановлена наявність передбачених законом обставин, які пов`язують можливість застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, наявна обґрунтована підозра, існує, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, а також встановлена недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам, і прийнято обґрунтоване рішення про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З наданих суду матеріалів убачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Вирішуючи питання щодо встановлення наявності обґрунтованої підозри слідчим суддею під час перевірки було дотримано стандарту доказування «обґрунтована підозра» у вчиненні кримінального правопорушення, зважаючи при цьому на рівень обмеження прав, свобод та інтересів особи внаслідок повідомлення її про підозру та строк здійснення досудового розслідування.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (ч. 5 ст. 9 КПК України). Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, у рішенні в справі Fox, Campbell and Hartley v. The United Kingdom від 30.08.1990, заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86, § 32; у рішенні в справі Нечипорук і Йонкало проти України від 21.04.2011, заява № 42310/04, § 175) термін «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Отже, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Так, викладені в клопотанні слідчого обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України підтверджуються такими доказами, як: відомостями, отриманими з протоколу обшуку від 22 квітня 2025 року (а.с. 22-28); відомостями, отриманими з протоколу допиту свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 від 23 квітня 2025 року (а.с. 32-35); висновком експерта №СЕ-19/108-25/9850-ВТХ від 23 квітня 2025 року (а.с. 36-37).

Отже, на переконання колегії суддів, вказані органом досудового розслідування докази на даний час можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, яке йому інкримінується.

Таким чином, наявні у матеріалах провадження докази у своїй сукупності є достатніми для висновку, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Разом із цим, вищенаведеним висновком про обґрунтованість підозри не констатується наявність у діях ОСОБА_7 вини у вчиненні злочину, оскільки питання винуватості у судовому порядку вирішується після надходження обвинувального акту до суду.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи слідчого в цій частині є обґрунтованими, з чим погоджується і колегія суддів виходячи з наступного.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Отже, ризик полягає не в настанні певних негативних для кримінального провадження обставин, а в можливості підозрюваного чи обвинуваченого вчинити спроби на досягнення такого результату. Тому суд має оцінювати існування такої можливості саме на теоретичному рівні відповідно до наявних в провадженні відомостей, передбачених в статті 178 КПК України.

Так, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Відповідно до ст. 12 КК України вказане кримінальне правопорушення є тяжким злочином, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років, у зв`язку із чим, враховуючи суворість можливого покарання, що загрожує підозрюваному в разі визнання його винним, існує ризик переховування від органів досудового розслідування та суду.

На наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вказує відсутність у підозрюваного ОСОБА_7 офіційного місця роботи та відсутність джерела доходу, що може спонукати останнього до вчинення інших злочинів.

Відтак, на переконання апеляційного суду, встановлені слідчим суддею ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовані та підтверджені.

Доводи сторони захисту про те, що підозрюваний ОСОБА_7 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, не можливо віднести до тих стримуючих чинників, які могли у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення підозрюваним дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, урахувавши обґрунтованість пред`явленої останньому підозри, наявність вказаних ризиків, а тому законних підстав для скасування ухвали і прийняття нової, відповідно до викладених в апеляційній скарзі доводів захисника, апеляційний суд не убачає.

Крім того, судом першої інстанції були враховані обставини, визначені у ст. 178 КПК України, зокрема, наявність у підозрюваного матері, яка має інвалідність та у зв`язку із чим, розглянуто питання про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу, з чим погоджується і апеляційний суд та вважає достатнім та необхідним застосування відносно останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з встановленням розміру застави у розмірі 80 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 407, 422 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу з доповненнями захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 квітня 2025 року, якою у відношенні ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 20 червня 2025 року включно, з визначенням застави у розмірі 242240 грн., залишити без змін.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4