Справа № 741/2162/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/547/25
Категорія - ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Чернігові кримінальне провадження № 0000931 від 05.08.2024 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Носівського районного суду Чернігівської області від 09 квітня 2025 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, неодруженого, працюючого завідуючим дільниці ІП «І-АР-СІ», м. Київ, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п?ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 визначено звільнити від призначеного основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 (три) роки.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових інженерно-транспортних експертиз в сумі 11745 (одинадцять тисяч сімсот сорок п`ять) грн 40 коп.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо ОСОБА_8 не обирався.

Питання щодо речових доказів вирішено у порядку ст. 100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 04.08.2024 близько 17 години 10 хвилин, ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки «Chevrolet» модель Lacetti, р.н. НОМЕР_1 , рухався в м. Носівка Ніжинського району Чернігівської області по вул. Мринський шлях із центру міста у напрямку с. Мрин Ніжинського району, неподалік будинку № 136 по вул. Мринський шлях, проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, яка склалась, та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який перетинав проїжджу частину вул. Мринський шлях зліва направо відносно руху автомобіля.

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді внутрішньо-черепної травми та закритої тупої травми грудної клітки, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки життя та знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв?язку з його смертю, яка настала 04.08.2024 на місці події унаслідок набряку головного мозку у результаті сполученої травми із залученням декількох ділянок тіла.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_8 порушив вимоги п. 2.3 (б) (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов?язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну), п. 12.3 (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об?їзду перешкоди) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, що є причиною та умовою виникнення та настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв?язку з наслідками, які наступили в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, а саме: порушив правила безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_9 .

Не погодившись із рішенням суду, захисник подав апеляційну, в якій, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить змінити вирок суду в частині призначеного додаткового покарання, змінити рішення суду та виключити з вироку призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Вважає, що призначене додаткове покарання не відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості злочину і за своїм розміром є явно несправедливим в наслідок суворості. Посилаючись на практику Європейського Суду з прав людини, зазначає, що судом не у повній мірі враховано визнання вини обвинуваченим, щире каяття, відшкодування завданих збитків, належну процесуальну поведінку, відсутність жодної обставини, яка б обтяжувала таке покарання. Також просить врахувати, що після ДТП обвинувачений вжив необхідних заходів щодо встановлення стану потерпілого, надання першої медичної допомоги, не покинув місце ДТП. До цього жодного разу ні до адміністративної відповідальності, ні до кримінальної ОСОБА_8 , пов`язаних із керуванням транспортним засобом, не притягувався. Також просить врахувати, що на утриманні обвинуваченого перебуває його матір, яка в силу захворювань має обмеження у пересуванні та потребує лікування, тому позбавлення права керування обвинуваченого позбавить його можливості належним чином здійснювати догляд за нею. Вважає, що призначеного судом основного покарання зі звільненням на підставі ст. 75 КК України без додаткового буде достатньо для його виправлення.

Заслухавши доповідь судді, захисника та обвинуваченого, які підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити з наведених підстав, думку прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, установлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними у матеріалах провадження доказами, які ніким із учасників судового провадження не оспорюються, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 , які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України.

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченому, то воно визначене судом з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого та оцінки обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочини, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити із класифікації злочинів, критерії якої передбачені ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення.

Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому міру покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, позитивні характеристики за місцем роботи та проживання, відсутність на обліках у лікарів нарколога та психіатра, відсутність претензій з боку потерпілого як морального, так і матеріального характеру, обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, якими визнав щире каяття та добровільне відшкодування завданих збитків та відсутність обтяжуючих покарання обставин і дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання у межах санкції частини статті у виді позбавлення волі в межах санкції частини статті з позбавленням права керування транспортними засобами, звільнивши від відбування основного покарання на підставі ст. 75 КК України з призначенням іспитового строку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони обґрунтовані та належним чином мотивовані, тому не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог щодо неврахування судом пом`якшуючих покарання обставин та безпідставного призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки висновки суду в цій частині відповідають встановленим обставинам кримінального провадження та наслідкам, які настали у виді смерті потерпілого. При цьому колегією суддів приймається до уваги, що всупереч доводам апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_8 притягувався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху 13.10.2023 за ч. 1 ст. 122 КУпАП та 27.03.2024 за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

При визначенні справедливості покарання обвинуваченого, колегія суддів вважає, що за наведених обставин цього провадження, даних про особу обвинуваченого, призначене йому основне та додаткове покарання та звільнення від основного покарання з іспитовим строком, є справедливим і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним інших кримінальних правопорушень.

Таким чином, апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а вирок суду - без змін.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які були б підставою для безумовного скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Носівського районного суду Чернігівської області від 09 квітня 2025 щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4