Справа № 752/5568/24
Провадження №: 1-кс/752/3571/25
У Х В А Л А

29 квітня 2025 року слідчий суддя Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000078 від 06.02.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191, ч.ч. 1,3 ст. 362 КК України,

встановив:

Прокурор Київської міської прокуратури ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

Клопотання обґрунтовано тим, що У провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000078 від 06.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191, ч. 1,3 ст. 362 КК України.

Згідно матеріалів досудового розслідування встановлено, що посадовими особами приватних лікарень ПП « Приватна виробнича фірма «Ацинус » ( ) та ПП « Лікарня Святого Луки » ( ) налагоджено протиправний м нтральної бази даних електронної системи охорони здоров`я Національної служби здоров`я України (далі - ЦБД ЕСОЗ НСЗУ ) щодо обсягів наданих медичних послуг та пацієнтів, яким вони надавались.

В ході перевірки достовірності та повноти освоєння коштів НСЗУ з боку ПП « ПВФ «Ацинус », виявлено факти системного організованого протиправного привласнення бюджетних коштів шляхом внесення недостовірних відомостей до звітних форм щодо обсягів наданих медичних послуг та пацієнтів, яким вони надавались.

Встановлено, що фактичним власником вказаних медичних закладів,

є ОСОБА_8 , який до протиправного механізму залучено сімейних лікарів ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та інших.

Надалі, за вказівки ОСОБА_8 вказаними сімейними лікарями під час проведення огляду пацієнтів здійснювалось направлення на стаціонарне лікування без їх відома та фактичного проходження лікування, або ж з підміною консультативної допомоги стаціонарною. Зокрема, встановлено непоодинокі факти проходження планового медичного огляду працівниками містоутворюючих підприємств, проходження якого вносилось до звітності НСЗУ , як проходження лікування у стаціонарі, у тому числі в ургентних випадках та з оперативним втручанням.

Під час досудового розслідування проведено тимчасовий доступ до речей і документів, які перебувають у Національної служби здоров`я України , де отримано інформацію за період з 01.01.2022 по теперішній час щодо надання медичних послуг «Стаціонарна допомога дорослим та дітям без проведення хірургічних операцій», «Реабілітаційна допомога дорослим і дітям у стаціонарних умовах» та «Хірургічні операції дорослим та дітям у стаціонарних умовах» із зазначенням дати отримання медичної допомоги (послуг) та обсягів фінансування по кожному такому пацієнту, яке отримали ПП « Приватна виробнича фірма «Ацинус » ( ) та ПП « Лікарня Святого Луки » ( ).

Допитані свідки у кримінальному провадженні зазначили, що вони перебували у ПП « Приватна виробнича фірма «Ацинус » ( ) та ПП « Лікарня Святого Луки » ( ) лише один день для проходження медичного огляду та їм взагалі не було відомо, що вони перебували на стаціонарному лікуванні у вищезазначених лікарнях.

15.04.2025 слідчим СУ ГУНП у м. Києві на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20.03.2025 справа № 752/5568/24, провадження № 1-кс/752/2565/25 проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_16 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , де було виявлено та вилучено: мобільний телефон «Redmi 220111754», IMEI1: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 , без сім карти.

15.04.2025 слідчим СУ ГУНП у м. Києві винесено постанову про визнання речовим доказом у кримінальному провадженні.

Встановлено, що існують достатні підстави вважати, що тимчасово вилучені речі та предмети підпадають під ст. 98 та ч. 1 ст. 170, ч. 2 ст. 170, ч. 3 ст. 170, ч. 4 ст.170 KПK України та на них необхідно накласти арешт з метою забезпечення їх збереження як речового доказу та недопущення подальшого відчуження (оскільки майно відповідає критеріям речового доказу).

Прокурор клопотання підтримав, просив задовольнити.

Від представника власника майна ОСОБА_16 - адвоката ОСОБА_17 надійшли заперечення на клопотання, у яких просив відмовити у накладенні арешту на мобільний телефон, який належить ОСОБА_16 .

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Так, орган процесуального керівництва вказує на те, що арешт зазначеного у клопотанні майна обумовлений необхідністю збереження речових доказів.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися)для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.

З наведеного слідує, що певне майно підлягає арешту лише у разі, якщо воно відповідає переліченим вище вимогам.

Так, 15.04.2025 слідчим СУ ГУНП у м. Києві на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20.03.2025 справа № 752/5568/24, провадження № 1-кс/752/2565/25 проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_16 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , де було виявлено та вилучено: мобільний телефон Samsung Galaxy S21 FE 5G ІМЕІ: НОМЕР_5 , ІМЕІ2: НОМЕР_6 , номером НОМЕР_7 , який належить ОСОБА_16 .

Однак, прокурор просить накласти арешт на мобільний телефон Redmi НОМЕР_8 , IMEI1: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 , без сім карти, який постановою слідчого СУ ГУНП у м. Києві 15.04.2025 визнано речовим доказом (у постанові вказується, що вказаний телефон вилучений під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 ,

Оскільки мобільний телефон, на який просять накласти арешт не вилучався в ході обшуку, слідчий суддя приходить до висновку, що вимоги клопотання є необґрунтованими, оскільки прокурор не довів, яким саме критеріям, що визначені у ст. 98 КПК України, відповідає мобільний телефон, що визнано речовим доказом.

Керуючись ст.ст. 98, 100, 131, 132, 170-173, 372 КПК України, слідчий суддя

постановив:

У задоволенні клопотання про арешт на майно у кримінальному провадженні № 0000078 від 06.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, а саме: мобільного телефон «Redmi 220111754», IMEI1: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 , без сім карти, - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1