ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-cc/803/622/25 Справа № 182/7726/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6 (в режимі відео конференції)

прокурора: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду у м.Кривий Ріг апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2025 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2025 року задоволено клопотання прокурора, відмовлено в задоволенні клопотання захисту. Продовжено щодо ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Строк дії ухвали не більше ніж 60 днів рахуючи з 24.02.2025 року по 24.04.2025 року включно.

Мотивуючи вказане рішення, суд зазначив про тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 доведення стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри та існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також дані про особу обвинуваченого, вважав за необхідне застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На вказане рішення захисником ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу, в якій вказує про свою не згоду з оскаржуваним рішенням. Вказує, що слідчим суддею не встановлено обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. А застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти встановленим під час судового розгляду ризикам. Вказує, що відповідно до клопотання про продовження строку запобіжного заходу встановлено, що до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області направлено обвинувальний акт відносно обвинуваченого ОСОБА_8 щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Вказує, що під час досудового розслідування ОСОБА_8 співпрацював зі слідством, приймав участь у слідчих експериментах, щодо відтворення обставин скоєного кримінального правопорушення, а отже підстав вважати щодо ухилення від слідства та суду немає. Зазначає, що ОСОБА_8 до затримання працював у СТОВ «Чистопілля» на посаді тракториста, а отже зможе матеріально себе забезпечувати. Вважає, що не зазначено жодного порушення обвинуваченим ОСОБА_8 своїх процесуальних обов`язків. Вказує, що відсутні безпосередні свідки вчинення злочину, всі допитані свідки надавали покази щодо відносин між померлою та обвинуваченим, а потерпілою визнана мати померлої, яка проживає в м.Кропивницькому. Вважає, що висновки про неможливість визначення більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою є необґрунтованими. Вважає, що до клопотання прокурора не додано доказів та не зазначені обставини, які надають можливість та необхідність обрання підозрюваному запобіжного заходу, пов`язаному з позбавленням волі. Просить скасувати оскаржувану ухвалу про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, змінити ухвалу суду та визначити запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби за адресою фактичного місця проживання обвинуваченого у АДРЕСА_1

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За вимогами ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону на момент розгляду клопотання слідчого судом першої інстанції дотримані.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_8 слідчий суддя належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування підозрюваного під вартою.

На думку апеляційного суду, слідчий суддя вірно прийшов до висновку, що на теперішній час наявні ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, взяв до уваги сукупність обставин, які згідно статті 178 КПК України враховуються при обранні запобіжного заходу, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, особу обвинуваченого.

Визначені слідчим суддею при обранні запобіжного заходу ризики доведені та продовжують існувати. Так, ОСОБА_8 бґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України віднесений до категорії тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, а тому, зважаючи на тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі доведення винуватості, на даний час продовжують існувати ризики переховування підозрюваного від органів досудового розслідування або суду, незаконного впливу на свідків

Отже, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування підозрюваного ОСОБА_8 під вартою, що відповідає та є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінується останньому, та більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної його поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.

Оцінюючи вищевказані обставини, колегія суддів також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Даний висновок також не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 встановлено, що обставини вчинення інкримінованого йому злочину не змінились та ризики не зменшилися, тому підстав для зміни запобіжного заходу на домашній арешт не вбачається.

Доводи апеляційної скарги, що слідчим суддею не встановлено обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти встановленим під час судового розгляду ризикам, є безпідставними та такими, що спростовуються оскаржуваною ухвалою та наявними матеріалами справи.

Судом зазначено, що передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею не встановлено.

Апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України віднесений до категорії тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, а тому у даному випадку запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України.

Твердження апелянта, що відносноОСОБА_8 вже направлено обвинувальний акт за обвинуваченням вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, апеляційний суд вважає, що вказане лише підтверджує наявність обґрунтованої підозри.

А також зазначає, що відповідно до ч.4 ст.176 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Відповідно до ч.6 ст.199 КПК України у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Доводи апелянта про те, що підозрюваний ОСОБА_8 співпрацював зі слідством, брав участь у слідчих експериментах, не ухилявся від органів досудового розслідування, а також не порушував покладені на нього процесуальні обов`язки, самі по собі не виключають ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Належна процесуальна поведінка підозрюваного на даний момент є результатом дії обраного запобіжного заходу, та не свідчить про неможливість вчинення ним дій зазначених у ст. 177 КПК України в подальшому.

Щодо посилання апелянта на те, що ОСОБА_8 до затримання працював трактористом у СТОВ «Чистопілля» та має можливість матеріально себе забезпечувати, такі обставини не впливають на наявність процесуальних ризиків передбачених ст. 177 КПК України, та не виключають їх існування. Наявність роботи або стабільного доходу не може бути достатньою гарантією належної процесуальної поведінки в умовах відсутності дієвого запобіжного заходу.

Щодо доводів апелянта про відсутність безпосередніх свідків вчинення злочину та те, що всі свідки надавали показання виключно про стосунки між загиблою та підозрюваним, слід зазначити, що наразі оцінка доказів не є предметом апеляційного розгляду, тож колегія суддів не вдається до оцінки даних доводів. Апеляційний суд зазначає, що допит свідків у суді ще не відбувся, а отже, виключати вплив підозрюваного на них або перешкоджання їх допиту немає підстав, що навпаки підтверджує доцільність подальшого тримання під вартою для забезпечення ефективного кримінального провадження.

Посилання на проживання потерпілої в іншому місті (м. Кропивницький) також не свідчить про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і саме по собі не може впливати на доцільність подальшого застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Отже, жоден з доводів апеляційної скарги не спростовує висновків слідчого судді щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і в жодному випадку не може бути підставою для зміни чи скасування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, ухвала слідчого судді відповідає вимогам ст. ст. 177, 178, 194, 199 КПК України, є законною, обґрунтованою, вмотивованою та такою, що не підлягає скасуванню, а тому апеляційну скаргу підозрюваного слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2025 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 121 КК України без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді