ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року

м. Київ

справа № 635/3190/21

провадження № 51-425 км 23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілих ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),

засудженого ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на вироки Харківського районного суду Харківської області від 09 серпня 2024 року та Харківського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, зареєстрованого в цьому АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2

ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

1. Вироком Харківського районного суду Харківської області від 09 серпня 2024 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

2. Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

3. Цим вироком ухвалено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 моральної шкоди - 500 000 грн; на користь неповнолітніх дітей ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 моральної шкоди - 500 000 грн.

4. Також ухвалено стягнути із ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_9 моральної шкоди - 14 169 грн; на користь неповнолітніх дітей ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 : матеріальну шкоду у зв`язку із втратою годувальника - 170 028 грн, моральну шкоду - 28 338 грн.

5. Харківський апеляційний суд 22 жовтня 2024 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_8 в частині призначеного йому покарання скасував та постановив новий вирок у цій частині, яким призначив ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

6. Суд визнав ОСОБА_8 винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, за детально викладених у судових рішеннях обставин.

7. Як установив суд, 19 серпня 2020 року приблизно о 03:10 ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем KIA модель «K5» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), який належить ОСОБА_12 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та без водійського посвідчення, чим порушив вимоги п.п. 2.1.а та 2.9.а Правил дорожнього руху, рухався по автодорозі «Харків-Вовчанськ» із боку м. Вовчанськ у напрямку м. Харків зі швидкістю близько 168 км/год, в районі 19 км + 100 м цієї автодороги, не впорався з керуванням, втратив контроль над транспортним засобом, допустив його виїзд за межі правого узбіччя, де сталося перекидання автомобіля з послідуючим наїздом на перешкоду - дерево, чим грубо порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху.

8. Внаслідок дорожньо-транспортної події пасажир автомобіля ОСОБА_13 отримала тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили її смерть на місці події.

9. Дії водія ОСОБА_8 , згідно з висновком автотехнічної експертизи № СЕ-19/121-21/5456-ІТ від 16 березня 2021 року знаходяться у прямому причинному зв`язку з подією та її наслідками.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

10. У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_8 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі винного, порушує питання про скасування судових рішень щодо нього в частині призначеного покарання та просить призначити йому 4 роки позбавлення волі.

11. На обґрунтування свого прохання, засуджений посилається на те, що судами безпідставно враховано обставину, яка обтяжує покарання, - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, наголошує, що матеріали кримінального провадження не містять доказів на підтвердження цього. Також зазначає, що судами безпідставно не враховано обставину, яка пом`якшує покарання, - визнання вини. Зазначає, що невизнання ним розміру шкоди, заявленої потерпілими не може свідчити про відсутність щирого каяття.

12. ОСОБА_8 стверджує, що судом при призначенні йому покарання не в повній мірі враховані конкретні обставини кримінального провадження, дані про його особу, зокрема те, що він на підставі ст. 89 КК раніше не судимий, має на утриманні неповнолітню дитину, офіційно працевлаштований. Вказує, що з урахуванням наведеного, суд, призначаючи йому покарання мав застосувати положення ст. 69-1 КК.

13. Вважає, що вирок суду не відповідає ст. 370 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

14. Також зазначає, що апеляційний суд, незважаючи на вимогу сторони захисту дослідити достовірність доказів, порушив вимоги статей 404, 405 КПК.

15. Заперечень на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходило.

Позиції учасників судового провадження

16. Засуджений та його захисник підтримали подану касаційну скаргу, а прокурор та представник потерпілих заперечували щодо її задоволення.

Мотиви Суду

17. Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.

18. Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Частиною 2 цієї статті передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

19. З огляду на те, що вирок місцевого суду, переглянутий судом апеляційної інстанції і скасований лише в частині призначеного ОСОБА_8 покарання, з урахуванням доводів касаційної скарги та позиції засудженого в суді касаційної інстанції, колегія суддів переглядає вирок апеляційного суду, а також вирок місцевого суду в частині, яка не скасована апеляційним судом.

20. Статтею 370 КПК передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

21. Обвинувальний вирок може бути ухвалений судом лише у випадку, коли вина обвинуваченого доведена поза розумним сумнівом.

22. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння або пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинене і обвинувачений є винним у його вчиненні.

23. Вказаних вимог закону суди не порушили. Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, зроблено з додержанням вимог ст. 23 КПК на підставі всіх з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 зазначеного Кодексу.

24. Виконуючи законодавчі приписи, в судовому засіданні 24 травня 2023 року місцевий суд з`ясував позицію ОСОБА_8 , який зазначав про визнання винуватості в повному обсязі, однак, під час надання пояснень частково заперечив, внаслідок чого суд у цьому ж засіданні змінив порядок дослідження доказів і прийняв рішення про повне дослідження всіх наявних в провадженні письмових доказів, допит потерпілих і свідків, що підтверджується записом зазначеного судового засідання.

25. Отже, висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину місцевий суд дійшов на підставі аналізу показань допитаних у судовому засіданні потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_14 , свідка ОСОБА_15 , фактичних даних, що містяться у низці письмових доказів, зміст яких детально наведено у вироку. Зокрема, суд врахував висновки експертиз, відповідно до яких автомобіль КІА К5 реєстраційний номер НОМЕР_1 до дорожньо-транспортної пригоди не мав технічних несправностей, які б могли бути причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди (висновок № 14593/15922), на місці водія автомобіля знаходився саме ОСОБА_8 (висновок № 08341/20/7/1775КПСЕ-20), який мав технічну можливість запобігти виникненню даної дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху (висновок № СЕ-19/121-21/5456-ІТ).

26. Таким чином, безпосередньо дослідивши всі наявні у матеріалах кримінального провадження докази, надавши кожному з них належну оцінку з точки зору належності, достовірності та допустимості, а всім доказам у сукупності, з точки зору їх достатності для прийняття рішення, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК.

27. Призначаючи ОСОБА_8 максимальне основне покарання, суд урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, особу винного, який розлучений, має на утриманні неповнолітню дитину, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, працював, раніше притягався до відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та до кримінальної відповідальності за ст. 185 КК, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, наявність обставини, яка обтяжує покарання, - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

28. На вирок місцевого суду засуджений, його захисник та прокурор подали апеляційній скарги. При цьому, прокурор ставив питання про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, оскільки місцевий суд в мотивувальній частині вироку при призначенні ОСОБА_8 покарання, дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Проте, резолютивна частина вироку, не містить додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Враховуючи зазначене прокурор просив апеляційний суд ухвалити свій вирок, і призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

29. Відповідно до положень статей 370, 420 КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі необхідності застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення, необхідності застосувати більш суворе покарання, а також у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції або ж у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання. Таке рішення апеляційного суду має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

30. Визначені статтями 50, 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якого є виправлення та попередження вчинення нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

31. Ухвалюючи вирок, апеляційний суд цих вимог кримінального та кримінального процесуального закону дотримався. При цьому, призначаючи ОСОБА_8 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, цей суд обґрунтував своє рішення тим, що внаслідок грубого порушення ОСОБА_8 правил безпеки дорожнього руху, настала смерть потерпілої, кримінальне правопорушення вчинено у стані алкогольного сп`яніння. Урахувавши суспільну небезпеку, яку несе в собі скоєний злочин та взявши до уваги конкретні обставини провадження, усі дані про особу засудженого, суд зазначив, що застосування до ОСОБА_8 такого додаткового покарання на три роки буде достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів.

32. Також цей суд надав оцінку доводам апеляційних скарг сторони захисту про відсутність доказів перебування ОСОБА_8 під час вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння. При цьому суд зазначив, що такий факт доведений поза розумним сумнівом, оскільки підтверджений інформацією КНП ХОР «ЦЕМД» щодо наданої медичної допомоги ОСОБА_8 бригадою швидкої допомоги, де зазначено, що у нього є запах алкоголю з порожнини рота; показаннями, ОСОБА_8 , який повідомив, що того вечора вони випили пляшку шампанського на чотирьох. При цьому суди правильно врахували, що відповідно до висновків експертиз №№ 16-13/2165-С/2020 та №10-12/1622-С/20 у крові та сечі трупа потерпілої ОСОБА_13 виявлений етиловий спирт, у концентрації, що відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння, з урахуванням показань свідка ОСОБА_15 , який повідомив, що ОСОБА_8 пив шампанське чи вино нарівні із усіма. З огляду на зазначене, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що докази у їх сукупності підтверджують факт перебування ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

33. Призначаючи ОСОБА_8 максимальне покарання, передбачене санкцією частини статті, за якою його визнано винуватим, суди також врахували, що він раніше притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, а саме за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, що характеризує його як особу, схильну до вчинення керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

34. Доводи засудженого про безпідставне неврахування судами обставини, яка пом`якшує покарання - його визнання вини та щирого каяття не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

35. Так, під щирим каяттям розуміють суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, що означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, яка склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

36. Із матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 під час розгляду провадження в судах неодноразово змінював свою позицію, незважаючи на формальне визнання вини, постійно заперечував конкретні обставини кримінального провадження, що й мало наслідком зміну місцевим судом порядку дослідження доказів у провадженні. При цьому місцевий суд, урахувавши всі обставини провадження, позицію обвинуваченого під час судового розгляду справи (зміна ним показань, фактичне невизнання цивільних позовів потерпілих, намагання переховуватись від суду після зміни запобіжного заходу на більш м`який), не вбачав підстав для визнання щирого каяття, як обставини, яка пом`якшує покарання ОСОБА_8 . З таким висновком погоджується і суд касаційної інстанції.

37. Безпідставним є посилання засудженого на можливість застосування до нього положень ст. 69-1 КК. Так відповідно до зазначеної статті, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу. Проте, як зазначено вище, суди розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 констатували відсутність обставин, які б пом`якшували його покарання і наявність обставини, що обтяжує його покарання. Зазначене свідчить про відсутність підстав для застосування положень ст. 69-1 КК при призначенні покарання ОСОБА_8 .

38. Не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і доводи засудженого про те, що апеляційний суд, у порушення статей 404, 405 КПК, не дослідив достовірність доказів. Так, цей суд в судовому засіданні 22 жовтня 2024 року розглянув клопотання ОСОБА_8 про дослідження доказів, заслухав з цього приводу думку присутніх учасників кримінального провадження, і навівши відповідні мотиви, відмовив у його задоволенні.

39. Судові рішення (вирок місцевого суду в тій частині, у якій він не був скасований апеляційним судом, і вирок апеляційного суду) щодо ОСОБА_8 , відповідають вимогам КПК.

40. Максимальне покарання, обране апеляційним судом, відповідає вимогам статей 50, 65 КК, принципу індивідуалізації призначеного покарання, є справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів.

41. У ході касаційного розгляду істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність або невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, які би були безумовними підставами для скасування або зміни оскаржених судових рішень, не встановлено, а тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалені судові рішення - без зміни.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Вироки Харківського районного суду Харківської області від 09 серпня 2024 року та Харківського апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу останнього - без задоволення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3