Справа № 525/536/24
Провадження № 1-кп/525/26/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.07.2025 селище Велика Багачка

Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка матеріали кримінального провадження внесеного в ЄРДР за №0001432 від 13.12.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Щорс Корюківського району Чернігівської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_5 , будучи військовозобов`язаним на особливий період, у встановленому законом порядку 24.08.2023 пройшов медичний огляд та згідно довідки військово-лікарської комісії №11/3/2944 від 24.08.2023 придатний до військової служби на підставі Наказу Міністерства оборони №402 від 14.08.2008 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України».

05.12.2023 на виконання Указу Президента України №65/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , військовозобов`язаному ОСОБА_5 запропоновано отримати повістку з визначеним терміном прибуття на 06.12.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_3 , для відбуття на проходження військової служби за мобілізацією. ОСОБА_5 повістку отримав, але після чого 06.12.2023 не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 про що складено рапорт офіцера відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 .

Військовозобов`язаний ОСОБА_5 , всупереч вимогам ст. ст. 17, 65 Конституції України, п. 10 ст. 1, ст. 9 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України №65/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України №2105-ІХ від 03.03.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію», п. 1 додатку 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №921 від 07.12.2016, з метою ухилення від призову за мобілізацією в особливий період, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, будучи належним чином повідомленим про дату та час прибуття, придатним за станом здоров`я для проходження військової служби під час мобілізації в особливий період, достовірно знаючи про свій обов`язок щодо призову за мобілізацією та не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, передбачених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», 06.12.2023 не з`явився без поважних причин до ІНФОРМАЦІЯ_2 для відбуття для проходження військової служби за мобілізацією, про причини неявки до ІНФОРМАЦІЯ_2 не повідомив, ухилившись таким чином від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав, не заперечував фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті. Суду пояснив, що отримав повістку ІНФОРМАЦІЯ_3 біля приміщення сільської ради. Його двічі возили до м. Сміла до військової частини, там його не взяли через те, що він мав судимості, потім повезли до Гончарівки, там не взяли через вік. Востаннє по повістці до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився, бо не хотів загинути, об`єктивних причин не з`явитися не було. Підтвердив, що підпис у розписці про отримання бойової повістки його, повідомив, що звертався до рекрутингового центру з метою укласти контракт, але поки що не отримував пропозицій, хоче служити за контрактом, шкодує, що так вчинив. Пізніше змінив свою позицію та повідомив, що наміру проходити службу у лавах ЗСУ немає, просив звільнити його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду повідомив, що він є начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , йому відомо, що ОСОБА_5 військовозобов`язаний, який пройшовши ВЛК, не з`явився за викликом по бойовій повістці. Хто вручав повістку обвинуваченому, йому точно не відомо. Відомо, що військовозобов`язаний ОСОБА_5 говорив, що йому простіше відбути покарання у місцях позбавлення волі.

Свідок ОСОБА_6 , суду пояснила, що на момент мобілізації ОСОБА_5 проходила службу в ІНФОРМАЦІЯ_2 , до її повноважень входила підготовка іменних списків осіб для направлення у військову частину на підставі відомостей з баз даних. Контроль явки військовозобов`язаних здійснює черговий, повідомляє їй, вона подає відповідний рапорт щодо осіб, які не з`явилися по повістці. Обставин призову ОСОБА_5 на військову службу по мобілізації не пам`ятає.

Оскільки фактичні обставини справи ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, обвинувачений ОСОБА_5 та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності позицій учасників судового розгляду немає, їм роз`яснено про позбавлення права оспорювати фактичні обставини справи у апеляційному порядку, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав за доцільне не досліджувати усю сукупність доказів стосовно цих обставин справи.

Вина ОСОБА_5 підтверджується також дослідженими у судовому засіданні доказами:

- відношенням начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 по факту ухилення від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період військовозобов`язаним ОСОБА_5 (а.с. 85);

- розпискою про отримання повістки на ім`я ОСОБА_5 від 05.12.2023 (а.с. 86);

- рапортом офіцера відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , про те, що 05.12.2023 ОСОБА_5 була вручена повістка по якій він повинен був з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 06.12.2023, але він так і не з`явився (а.с. 87);

- довідкою військово-лікарської комісії №11/3/2944 від 24.08.2023, згідно якої солдат ОСОБА_5 , 1971 р.н., придатний до військової служби (а.с. 88);

- карткою №1693 обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного для встановлення ступеню придатності до військової служби (а.с. 89);

- карткою соціально-психологічного вивчення кандидата для проходження військової служби за мобілізацією у ЗСУ (а.с. 90);

- обліковою послужною карткою на ОСОБА_5 (а.с. 91);

- копією військового квитка ОСОБА_5 серії НОМЕР_1 (а.с. 92-94).

Також судом були досліджені докази, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 (а.с. 95-110) та матеріали досудової доповіді ( а.с. 43-45).

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст. 91 КПК України, вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають, сторонами кримінального провадження про зворотнє не заявлялося.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації та переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на штати воєнного часу, громадяни (крім тих, які проходять службу у військовому резерві) зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти військових комісаріатів у строки, зазначені в отриманих ними документах.

Мобілізація - це комплекс заходів, які здійснюються в державі з метою переведення органів державної влади, місцевого самоврядування та деяких інших органів на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних сил чи інших військових формувань - на організацію і штати воєнного часу. Ефективно дати відсіч нападникам на країну чи виконати зобов`язання по спільній обороні від агресора без швидкої і своєчасної мобілізації неможливо. Тому ухилення від призову до Збройних сил з числа військовозобов`язаних громадян під час воєнних дій, які розпочались або передбачаються, створює загрозу для безпеки держави у сфері оборони.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України (ухилення від призову за мобілізацією), проявляється у формі бездіяльності - ухилення від виконання певного обов`язку будь-яким способом. Ухилення від призову за мобілізацією у формі бездіяльності полягає у неявці до місця, визначеного у повістці або наказі військового комісара, зокрема до військового комісаріату для відправлення до військової частини. Кримінальне правопорушення є закінченим з моменту неявки військовозобов`язаного до такого місця.

Отже, заслухавши покази обвинуваченого ОСОБА_5 , свідків, вивчивши та проаналізувавши у сукупності письмові докази по справі, судом достовірно встановлено, що своїми умисними та протиправними діями, які виразилися в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 336 КК України, його дії вірно кваліфіковані за цією статтею Кримінального кодексу України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 за ст. 336 КК України, суд, керуючись ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до ст. 66 КК України, та обставин, що обтяжують його покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Суд вважає безпідставним посилання сторони захисту на щире каяття, як на обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 .

Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання своєї вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 15.11.2021 у справі № 199/6365/19.

Судом під час розгляду справи не установлено обставин, які б свідчили про щире каяття обвинуваченого. Визнання обвинуваченим вини не свідчить про щире каяття та жодним чином не зменшує суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення. Посилання обвинуваченого на ті обставини, що він усвідомив протиправність своїх дій та має намір проходити службу у лавах ЗСУ не знайшло свого підтвердження у ході розгляду справи.

Суд ураховує, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, яке, згідно ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів. Особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, відповідно до положень ст. 89 КК України раніше не судимий, не одружений, не працюючий, утриманців не має, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Вирішуючи питання щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд враховує вік обвинуваченого, його майновий стан, мету та мотиви вчинення кримінального правопорушення; матеріали досудової доповіді, згідно якої орган пробації вважав, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства; те, щоб покарання не було для обвинуваченого «непосильним тягарем» у розумінні практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Судом не установлено можливості виправлення засудженого ОСОБА_5 без відбування покарання. Одночасно судом ураховується, що категорія кримінальних правопорушень, пов`язаних з ухиленням від мобілізації викликає значний суспільний резонанс, а тому застосування інституту звільнення від відбування покарання не сприятиме меті покарання - виправленню та запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 5 лютого 2024 року по справі №625/67/23.

Таким чином, об`єктивно з`ясувавши всі обставини в їх сукупності, вирішивши питання, передбачені ст. 368 КПК України та врахувавши обставини, передбачені ст. 65 КК України, у тому числі відсутність обставин, які обтяжують чи пом`якшують покарання, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити покарання в межах санкції статті 336 КК України, у виді позбавлення волі.

На думку суду таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а також цілком відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі винного та відповідатиме меті, визначеній у ст. 50 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.

Зважаючи на те, що запобіжний захід стосовно обвинуваченого у даному кримінальному провадженні судом не обирався і клопотання щодо його обрання під час судового розгляду не заявлялось, тому суд приходить переконання про відсутність підстав для вирішення цього питання.

Керуючись ст. ст. 368, 371, 374 КПК України,

у х в а л и в:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту його фактичного затримання.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 не застосовувався.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду через Великобагачанський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку може бути отримана в суді учасниками судового провадження, а обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1