Сарненський районний суд
Справа № 572/1151/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2025 року Сарненський районний суд Рівненської області в складі :

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження :

прокурора - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

представника КП «ОПЛ с.Орлівка» - ОСОБА_5

особи, відносно якої вирішується питання продовження застосування примусових заходів медичного характеру - ОСОБА_6

розглянувши в м.Сарни у відкритому судовому засіданні в залі суду у кримінальному провадженні №1-в-344/25/572/1151/25 заяву голови спец ЛКК Комунального підприємства «Обласна психіатрична лікарня с.Орлівка» Рівненської обласної ради про заміну примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

До Сарненського районного суду Рівненської області надійшла заява голови спец ЛКК Комунального підприємства «Обласна психіатрична лікарня с.Орлівка» Рівненської обласної ради про заміну застосуваних щодо ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, на надання амбулаторної психіатричної допомоги за місцем проживання.

Подана заява обґрунтовується тим, що в процесі лікування в стані психічного здоров`я ОСОБА_6 настали такі зміни, які дають змогу вважати, що на даний час відпала потреба в раніше застосованих заходах медичного характеру і тому відносно неї слід замінити застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку за місцем проживання.

Згідно із змістом заяви - за час прийому медикаментозної терапії антипсихотичними препаратами, поєднаної з соціореабілітаційними заходами в психічному стані пацієнта спостерігається позитивна динаміка.

ОСОБА_6 зовні спокійна, на запитання відповідає стисло, небагатослівна; мислення паралогічне, зісковзування; розладів сприйняття не виявляє (галюцинаторний синдром редукувався), маячення частково дезактуалізувалось; емоційно дещо пожвавилась, охайна, настрій поліпшився; у стаціонарі бездіяльна; критика до скоєного злочину знижена.

В зв`язку із наведеним, враховуючи стан хворої, важкість правопорушення, комісія прийшла до висновку про можливість зміни виду примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги під наглядом лікаря-психіатра у примусовому порядку за місцем проживання.

В судовому засіданні представник лікувального закладу заяву підтримала, пояснила, що ОСОБА_6 перебуває на лікуванні у КП з жовтня 2024 року. Остання пройшла курс лікування, в ході чого стан психічного здоров`я значно покращився, через що необхідності у продовженні лікування в умовах стаціонару немає.

Прокурор в судовому засіданні щодо заяви КП заеречив, значає, що заява не підлягає до задоволення, оскільки на даний час діяння, за вчинення якого щодо ОСОБА_6 застосовані судом примусові заходи медичного характеру, декриміналізоване, через що відсутні правові підстави для продовження примусового лікування.

Захисник в судовому засіданні підтримав позицію прокурора, однак, просить замінити застосовані судом відносно ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру, на амбулаторне лікування.

ОСОБА_6 в судовому засіданні не заперечує щодо заяви КП.

Заслухавши в судовому засіданні учасників судового провадження, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 11 грудня 2023 року відносно ОСОБА_6 , яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.2 ст.15, ч.1 ст.185, ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.4 ст.185 КК України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 11 липня 2024 року застосований судом щодо ОСОБА_6 примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом продовжено терміном до 6 місяців.

Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів відносно особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру №106 від 25 лютого 2025 року ОСОБА_6 страждає на параноїдну шизофренію, безперервний тип перебігу, з вираженим дефектом в емоційно-вольовій сфері по апато-абулічному типу зі стійкою вираженою соціально-трудовою дезадаптацією.

За висновком комісії ОСОБА_6 за станом психічного здоров`я на даний час не потребує подальшого продовження примусових заходів медичного характеру із звичайним наглядом, може бути виписана за місцем проживання для подальшого примусового заходу медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги.

Відповідно до ч.1 ст.95 КК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Також частинами 2, 3 статті 514 КПК України визначено, що зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок зміни у стані її здоров`я відпала потреба у раніше застосовуваних заходах медичного характеру. Розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за поданням представника медичного закладу (лікаря-психіатра), де тримається дана особа, у передбаченому статтею 95 КК України та статтею 512 цього Кодексу порядку. До письмової заяви додається акт комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Крім цього, відповідно до ст. 22 Закону України «Про психіатричну допомогу» - продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, на підставі висновку комісії лікарів-психіатрів. Особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або зміну застосування такого заходу.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про психіатричну допомогу» перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише за наявності підстав, протягом часу, за яким було проведено госпіталізацію; у разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад шість місяців представник психіатричного закладу (лікар-психіатр) повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження такої госпіталізації.

Згідно з пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03.06.2005 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» суд може продовжувати застосування примусових заходів медичного характеру кожного разу на строк, який не перевищує шість місяців.

Частиною 3 статті 95 КК України визначено, що у разі припинення застосування примусових заходів медичного характеру через змінення психічного стану особи на краще, суд може передати її на піклування родичам або опікунам з обов`язковим лікарським наглядом.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність висновок комісії лікарів, суд вважає, що на даний час за своїм психічним станом ОСОБА_6 дійсно потребує лікування у виді амбулаторної психіатричної допомоги.

Однак, в даному випадку щодо ОСОБА_6 застосовані примусові заходи медичного характеру, які, відповідно до п.1 ч.1 ст.93 КК України можуть бути застосовані судом виключно до осіб які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX , який набрав чинності 9 серпня 2024 року, встановлено, що дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за ст.51 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Відповідно, кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст.51 КУпАП, а саме - перевищує 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч.5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн. крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п.п.169.1.1 п.169.1 ст.169 розділу IVцього Кодексудля відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту ухвали Сихівського районного суду м.Львова від 11 грудня 2023 року вбачається, що в межах вказаного кримінального провадження ОСОБА_6 інкриміновано заволодіння майном за епізодами від 22 березня 2021 року, 01 липня 2021 року, 24 жовтня 2021 року - на суму, відповідно, 314 грн. 58 коп., 334 грн. 15 коп., 328 грн. 08 коп., а також за епізодами від 23 липня 2022 року, 25 липня 2022 року, 13 серпня 2022 року, 23 серпня 2022 року та 23 серпня 2022 року на суму, відповідно, 329 грн. 62 коп., 272 грн. 59 коп., 281 грн.85 коп., 650 грн. 95 коп., 524 грн. 20 коп.

Суспільно-небезпечне діяння, за яке щодо ОСОБА_6 застосовані примусові заходи медичного характеру, вчинено у 2021 та 2022 роках.

Станом на 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2270 грн., відповідно розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України у 2021 році становив 2270 грн. (1135 * 2 = 2270).

Станом на 01 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2684 грн., відповідно розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України у 2022 році становив 2684 грн. (1342 * 2 = 2684).

Згідно ухвали Сихівського районного суду м.Львова від 11 грудня 2023 року, вартість викраденого ОСОБА_6 майна становить суму, яка не перевищує показники вартості викраденого майна, необхідні для кваліфікації її дій як кримінальне правопорушення.

Отже, діяння вчинене ОСОБА_6 дійсно підлягає декриміналізації.

Відповідно до положень ч. 2 ст.74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Відповідно до ст.58 Конституції Українизакони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Частиною 1 статті 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Крім цього, за змістом ст.503 КПК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані виключно до особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.

Отже, оскільки діяння, яке вчинено ОСОБА_6 на даний час не є кримінально караним, підстави для продовження застосування відносно останньої примусових заходів медичного характеру відсутні, а тому заява КП до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.95 КК України, ст.ст.514, 537, 539, 503 КПК України, ст.ст.17, 19, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», -

УХВАЛИВ :

У задоволенні заяви голови спеціальної ЛКК КП «Обласна психіатрична лікарня с.Орлівка» Рівненської обласної ради про заміну примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , з виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, на надання амбулаторної психіатричної допомоги за місцем проживання - відмовити, припинивши відносно останньої примусові заходи медичного характеру відповідно до ухвали Сихівського районного суду м.Львова від 11 грудня 2023 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя