Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/374/17
Провадження № 1-кп/945/16/25
ВИРОК

Іменем України

04 березня 2025 року м.Миколаїв

Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

захисника ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Миколаївського районного суду Миколаївської області в залі суду в м.Миколаєві кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.01.2017 року за №0000047, за обвинуваченням:

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Данилівка Миколаївського району Миколаївської області, молдованина, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, офіційно непрацевлаштованого, раніше судимого: 24.03.2016 року року Веселинівським районним судом Миколаївської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; 16.05.2022 року Заводським районним судом м.Миколаєва за ч.1 ст.115 КК України, ч.2 ст.185 КК України, ст.70 КК України до 9 років позбавлення волі,

який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України,

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Кишинів, молдованина, громадянина Молдови, з середньою освітою, неодруженого, офіційно непрацевлаштованого, в силу ст.89 КК України раніше не судимого, який ніде не зареєстрований. проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

встановив:

Досудовим розслідуванням та судовим слідством встановлені наступні епізоди злочинної діяльності ОСОБА_11 та ОСОБА_12 відносно майна потерпілого ОСОБА_16

Епізод №1

21.12.2016 року у ранковий час, більш точного часу вході досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_11 перебуваючи біля домоволодіння АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_16 , реалізуючи заздалегідь виниклий умисел, направлений на таємне заволодіння чужим майном поєднаний з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, діючи умисно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність, достовірно знаючи про відсутність мешканців, проник до однієї з господарських будівель (сараю), яка на момент вчинення кримінального правопорушення перебував у відчиненому стані, вищевказаного домоволодіння.

Перебуваючи у вказаному приміщені, ОСОБА_11 , відшукав та в подальшому помістив, у заздалегідь заготовлений поліетиленовий мішок, наступне майно: 15 кришок від каструль, загальною вартістю 90 гривень; мідні електричні дроти, довжиною 5 м, вартістю 50 гривень; коробку з цвяхами та шурупами, вартістю 50 гривень.

Після цього, ОСОБА_11 з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, завдавши потерпілому ОСОБА_16 матеріальну шкоду на загальну суму 190 грн 00 коп.

Епізод №2

Крім того встановлено, що 21.12.2016 року близько 16:00 години, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_11 за попередньою змовою з ОСОБА_12 , перебуваючи біля домоволодіння АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_16 , реалізуючи заздалегідь виниклий умисел, направлений на таємне заволодіння чужим майном поєднаний з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, діючи умисно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність, достовірно знаючи про відсутність мешканців, проникли до однієї з господарських будівель (сараю), шляхом зриву навісного замку, яким були обладнані вхідні двері, вищевказаного приміщення.

Перебуваючи у вказаному приміщені, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 відшукали наступне майно: металеву водостічна труба, довжиною 2,5 м, вартістю 150 гривень; металевий водостічний жолоб, довжиною 2 м, вартістю 80 гривень; металеві стовпчики довжиною 1,5 м кожний, квадратної форми, загальною вартістю 80 гривень.

Після цього, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, завдавши потерпілому ОСОБА_16 матеріальну шкоду на загальну суму 310 грн.

Епізод №3

Крім того встановлено, що 23.12.2016 року близько 16:00 години, більш точного часу вході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_11 перебуваючи біля домоволодіння АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_16 , реалізуючи заздалегідь виниклий умисел, направлений на таємне заволодіння чужим майном поєднаний з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, діючи умисно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність, достовірно знаючи про відсутність мешканців, шляхом зриву навісного замку, яким були обладнані вхідні двері, проник до будинку звідки викрав телевізор марки «Saturn» чорного кольору діагоналлю 19 дюймів, вартістю 2000 гривень.

Після цього, ОСОБА_11 з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, завдавши матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_16 на загальну суму 2000 гривень.

Епізод №4

Крім того, встановлено, що 24,12.2016 року близько 22:00 годині, більш точного часу вході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_11 перебуваючи біля домоволодіння АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_16 , реалізуючи заздалегідь виниклий умисел, направлений на таємне заволодіння чужим майном поєднаний з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, діючи умисно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність, достовірно знаючи про відсутність мешканців, шляхом зриву навісного замку, яким були обладнані вхідні двері, проник до будинку звідки викрав майно, яке належить ОСОБА_16 , а саме: пральну машину марки «Десна», білого кольору, вартістю 500 гривень; одноконфорочна електроплитка марки «Valore, білого кольору, вартістю 800 гривень; електричний тепло вентилятор марки «Rotex», білого кольору, вартість 200 гривень; акустичну колонку марки «Akords», виготовлену з дерева, вартість 100 гривень; ємність (вагани) виготовлена з металу сірого кольору об?ємом 100

літрів, вартістю 300 гривень; корпуси від мобільних телефонів та дроти різного роду, які

матеріальної цінності для потерпілого не представляють.

Після цього, ОСОБА_11 з викраденим майном 3 місця вчинення кримінального правопорушення зник, завдавши матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_16 на загальну суму 2100 гривень

Дії ОСОБА_11 кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням до житла, інше приміщення чи сховище, вчинене повторно.

Дії ОСОБА_12 кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням до житла, інше приміщення чи сховище, вчинене повторно.

Обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в судовому засіданні свою вину у пред`явлених їм обвинуваченнях визнали у повному обсязі, щиро каялися і дали показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінальних правопорушень. Вчинення правопорушень мотивували своїм скрутним матеріальним становищем.

Потерпілий у кримінальному провадженні ОСОБА_16 надав заяву про проведення судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_11 та ОСОБА_12 без його участі. Матеріальна шкода відшкодована йому у повному обсязі.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд, ураховуючи думку учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, при цьому, з`ясував те, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_11 за епізодами його злочинної діяльності від 23.12.2016 року та від 24.12.2016 року відносно майна потерпілого ОСОБА_16 суд кваліфікує в межах пред`явленого йому обвинувачення за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням до житла, вчинене повторно.

Щодо епізоду злочинної діяльності ОСОБА_11 , вчиненого у ранковий час 21.12.2016 року відносно майна потерпілого ОСОБА_16 на загальну суму 190 грн та щодо епізоду злочинної діяльності ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , вчиненої близько 16:00 години 21.12.2016 року відносно майна потерпілого ОСОБА_16 на загальну суму 310 грн, суд дійшов такого.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до правової позиції, викладеної ОП ККС Верховного Суду в постанові від 07.10.2024 року у справі №278/1566/21, закон № 3886-IX, яким унесені зміни до ст.51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст.5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.51 КУпАП.

Зміни, внесені Законом № 3886-IX, мають зворотну дію в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст.51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп.169.1.1 п.169.1 ст.169 розд. IV Податкового кодексу України.

Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом №3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року.

Станом на день вчинення кримінальних правопорушень (епізоду №1) 21.12.2016 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1600 грн. (ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет на 2016 рік»).

За вказаними епізодами таємного викрадення майна даним вироком суду встановлено, що ОСОБА_11 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у сховище, вчинене повторно, а ОСОБА_12 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у сховище.

Водночас, вартість викраденого майна за кожним епізодом на день вчинення кримінального правопорушення є меншою за розмір, з якого настає кримінальна відповідальність, а саме 1600 гривень.

При цьому, зважаючи на спосіб вчинення крадіжок, а саме скоєння їх з проникненням у сховище, у відповідності до положень ч.3 ст.337 КПК України, суд вважає за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_11 за епізодом злочинної діяльності, вчиненого у ранковий час 21.12.2016 року відносно майна потерпілого ОСОБА_16 на загальну суму 190 грн та за епізодом злочинної діяльності ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , вчиненого близько 16:00 години 21.12.2016 року відносно майна потерпілого ОСОБА_16 на загальну суму 310 грн - з ч.3 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 КК України, як незаконне проникнення до іншого володіння особи. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною ОП ККС Верховного Суду в постанові від 07.10.2024 року у справі №278/1566/21.

Згідно ч.3 ст.337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі (ч.1 ст.12 КК).

З огляду на зміст ч.1 ст.162 КК України дії, кваліфіковані за цією нормою, на відміну від кваліфікованих за ч.3 ст.185 КК України, є кримінальним проступком, а тому їх перекваліфікація покращує становище обвинувачених ОСОБА_11 і ОСОБА_12 .

В судовому засіданні ОСОБА_11 і ОСОБА_12 визнали фактичні обставини інкримінованих їм кримінальних правопорушень і підтвердили факт проникнення у сховище з метою заволодіння майном, тобто обвинувачені усвідомлювали, що приміщення, до якого вони проникли, перебуває у користуванні іншої особи.

Отже, дії обвинуваченого ОСОБА_11 за епізодом його злочинної діяльності, вчиненого у ранковий час 21.12.2016 року відносно майна потерпілого ОСОБА_16 на загальну суму 190 грн та дії обвинуваченого ОСОБА_11 і обвинуваченого ОСОБА_12 , вчиненого близько 16:00 години 21.12.2016 року відносно майна потерпілого ОСОБА_16 на загальну суму 310 грн, підлягають кваліфікації за ч.1 ст.162 КК України.

Разом із тим, відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, становлять 3 роки.

З дня вчинення ОСОБА_11 кримінальних проступків відносно майна потерпілого ОСОБА_16 минуло понад три роки.

Перебіг давності зазначених кримінальних проступків переривався вчиненням ОСОБА_11 нових умисних злочинів. Так, 01.01.2021 ним вчинені кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.115 КК України, ч.2 ст.185 КК України, за які його засуджено вироком Заводського районного суду м.Миколаєва від 16.05.2022 року. Відтак, строк давності закінчився 01.01.2024 року.

З дня вчинення ОСОБА_12 кримінального проступку 21.12.2016 року близько 16:00 години відносно майна потерпілого ОСОБА_16 минуло понад три роки.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що обвинуваченого ОСОБА_11 слід звільнити від призначеного покарання за ч.1 ст.162 КК України за епізодом його злочинної діяльності, вчиненого у ранковий час 21.12.2016 року відносно майна потерпілого ОСОБА_16 на загальну суму 190 грн та за епізодом його злочинної діяльності, вчиненого близько 16:00 години 21.12.2016 року відносно майна потерпілого ОСОБА_16 на загальну суму 310 грн на підставі п.2) ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження за цими епізодами - закрити, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Разом із тим, суд вважає, що обвинуваченого ОСОБА_12 також слід звільнити від призначеного покарання за ч.1 ст.162 КК України за епізодом його злочинної діяльності, вчиненої близько 16:00 години 21.12.2016 року відносно майна потерпілого ОСОБА_16 на загальну суму 310 грн на підставі п.2) ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження за цим епізодом - закрити, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з положеннями ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, у Рішенні №15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.»

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, яка відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_11 є щире каяття.

Обставини, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_11 не встановлені.

При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_11 , суд враховує, що останній є осудним в розумінні ч.1 ст.19 КК України, однак відповідно до ст.12 КК України вчинив, у тому числі, тяжкі злочини.

Суд також враховує умови життя обвинуваченого, його соціальне та матеріальне становище, який є особою молодого віку, неодружений, офіційно непрацевлаштований, на день ухвалення вироку - раніше судимий вироком Заводського районного суду м.Миколаєва від 16.05.2022 року за ч.1 ст.115, ч.2 ст.185 КК України; за місцем проживання характеризувався нейтрально; стан його здоров`я, який на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; тяжкість кримінальних правопорушень, відсутність тяжких наслідків, щире каяття ОСОБА_11 та його ставлення до скоєного, який шкодує про те, що сталося.

Згідно з вимогами КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 12.06.2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання, призначене судом, має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Наведені обставини у своїй сукупності, свідчать про те, що виправити обвинуваченого ОСОБА_11 та запобігти його злочинній діяльності не можливо без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що обвинувачений має бути засудженим до покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції інкримініруємої йому статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

Правових підстав для застосування ст.75 КК України, враховуючи зазначені вище конкретні обставини в їх сукупності та дані про особу винного, суд не знаходить.

Системне тлумачення норм статті 75 КК України дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання.

При цьому, оскільки покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, застосування ст.75 КК України при визначенні покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України обвинуваченим ОСОБА_11 є недоцільним.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого, засудженого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Застосування інституту умовного звільнення (ст.75 КК України) до призначеного обвинуваченому покарання не сприятиме меті покарання та не буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Європейський суд у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява №10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Конкретні обставини справи свідчать, що досягнення мети покарання, яка полягає в ізоляції, неможливе без його реального відбування. Отже суд дійшов висновку про неможливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_11 без реального відбування покарання у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та не є надто суворим чи м`яким.

Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні.

На переконання суду обвинуваченому ОСОБА_11 слід призначити покарання без застосування положень ст.75 КК України, що буде достатнім для досягнення мети покарання, визначеної статтею 50 КК України й відповідатиме тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

У даному кримінальному провадженні цивільні позови не заявлялися.

Речовими доказами у кримінальному провадженні є: телевізор марки «Saturn» чорного кольору діагоналлю 19 дюймів; пральна машинка марки «Десна» білого кольору; одноконфорочна електроплитка білого кольору марки «Valore»; електричний тепло вентилятор білого кольору марки «Rotex»; звукова колонка марки «Akords»; ємність (вагани) виготовлена з металу сірого кольору об?ємом 100 л; корпуси від мобільних телефонів та дроти. Вказані речові докази передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_16 .

Питання щодо речових доказів слід вирішити на підставі ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

У цьому кримінальному провадженні запобіжні заходи до обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не застосовувалися. Враховуючи те, що станом на день ухвалення вироку ОСОБА_11 вже відбуває покарання, призначене вироком Заводського районного суду м.Миколаєва від 16.05.2022 року у виді 9 років позбавлення волі, суд вважає, що до набрання цим вироком законної сили запобіжний захід відносно обвинуваченого слід не обирати. Також, оскільки, провадження за епізодом злочинної діяльності ОСОБА_12 ухвалено закрити, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, суд вважає недоцільним вирішувати питання щодо застосування запобіжного заходу відносно останнього.

Керуючись ст.ст.100, 124, 127, 129, 284, 337, ч.3 ст.349, ст.ст.368, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_11 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України в частині обвинувачення за епізодами злочинної діяльності: №3 від 23.12.2016 року та №4 від 24.12.2016 року відносно майна потерпілого ОСОБА_16 та призначити йому покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, до покарання за цим вироком частково приєднати покарання, призначене за вироком Заводського районного суду м.Миколаєва від 16.05.2022 року та призначити ОСОБА_11 остаточне покарання у виді 9 років 2 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_11 обчислювати з дня його фактичного затримання - 09 січня 2021 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_11 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 09 січня 2021 року по день ухвалення вироку - 04 березня 2025 року (включно), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В частині обвинувачення за епізодом злочинної діяльності №1, вчиненого у ранковий час 21.12.2016 року відносно майна потерпілого ОСОБА_16 на загальну суму 190 грн та щодо епізоду злочинної діяльності №2, вчиненого близько 16:00 години 21.12.2016 року відносно майна потерпілого ОСОБА_16 на загальну суму 310 грн,перекваліфікувати дії ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з ч.3 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 КК України.

ОСОБА_11 визнати винуватим у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.162 КК України за епізодом злочинної діяльності, вчиненого у ранковий час 21.12.2016 року відносно майна потерпілого ОСОБА_16 на загальну суму 190 грн та за епізодом злочинної діяльності, вчиненого близько 16:00 години 21.12.2016 року відносно майна потерпілого ОСОБА_16 на загальну суму 310 грн та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн 00 коп.

Згідно з ч.5 ст.74 КК України ОСОБА_11 звільнити від призначеного покарання, на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

ОСОБА_12 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України за епізодом злочинної діяльності, вчиненого близько 16:00 години 21.12.2016 року відносно майна потерпілого ОСОБА_16 на загальну суму 310 грн та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн 00 коп.

Згідно з ч.5 ст.74 КК України ОСОБА_12 звільнити від призначеного покарання, на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.01.2017 року за №0000047, за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.162 КК України за епізодом злочинної діяльності, вчиненого у ранковий час 21.12.2016 року відносно майна потерпілого ОСОБА_16 на загальну суму 190 грн та за епізодом злочинної діяльності, вчиненого близько 16:00 години 21.12.2016 року відносно майна потерпілого ОСОБА_16 на загальну суму 310 грн- закрити у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.01.2017 року за №0000047, за обвинуваченням ОСОБА_12 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України за епізодом злочинної діяльності, вчиненого близько 16:00 години 21.12.2016 року відносно майна потерпілого ОСОБА_16 на загальну суму 310 грн - закрити у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Речові докази телевізор марки «Saturn» чорного кольору діагоналлю 19 дюймів; пральна машинка марки «Десна» білого кольору; одноконфорочна електроплитка білого кольору марки «Valore»; електричний тепло вентилятор білого кольору марки «Rotex»; звукова колонка марки «Akords»; ємність (вагани) виготовлена з металу сірого кольору об?ємом 100 л.; корпуси від мобільних телефонів та дроти, які передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_16 - вважати такими, що повернені останньому.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей апеляційного оскарження, передбачених ч.2 ст.394 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому і прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1

04.03.2025