Провадження №1-в/205/63/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

До Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 не заперечував проти задоволення заяви засудженого.

Дослідивши заяву та матеріали особової справи, заслухавши думку учасників процесу, суд дійшов наступного висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX.

Згідно вказаного Закону № 3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, кримінальна відповідальність настає у випадку якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У силу ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

При цьому, суд враховуючи правовий висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суд, який мітиться у Постанові від 07.10.2024 року у справ № 278/1566/21, виходить з того, що Закон № 3886-ІХ є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України передбачено, що, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу ІV цього кодексу для відповідного року.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

З викладеного вбачається, що два неоподатковуваних мінімума доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи.

Встановлено, що засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання в ДУ «Дніпровська виправна колонія (№89)» за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 12 червня 2024 року, яким він засуджений за ч.2 ст. 15 ч.4 ст.185 КК України до покаранняу виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеним цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Святошинського районного суду м. Києва від 06.06.2024, ОСОБА_4 визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців. Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 05.11.2023, тобто з моменту затримання, зарахувавши йому у строк відбування покарання один день строку затримання за попереднім вироком, а саме 14 грудня 2022 року.

Так, за вказаним вироком, ОСОБА_4 , визнано винуватим в тому, що він:

- 05.11.2023 року, викрав майно належне потерпілому ТОВ «Вигідна покупка» на суму 399 грн. 00 коп. з урахуванням ПДВ.

Крім того, ОСОБА_4 , засуджено вироком Святошинського районного суду м. Києва від 06 червня 2024 року за ч. 4 ст. 185 та ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України до покарання призначити йому покарання за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років; за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. За сукупністю кримінальних правопорушень, відповідно до ст. 70 КК України, призначити ОСОБА_4 покарання шляхом часткового складання покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років та 1 (один) місяць. На підставі ст. 71 КК України до призначеного за даним вироком ОСОБА_4 покарання частково приєднати невідбуте ним покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 15 червня 2022 року та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років та 6 (шість) місяців.

Так, за вказаним вироком, ОСОБА_4 , визнано винуватим в тому, що він:

- 19 вересня 2022 року, викрав майно належне потерпілому ФОП « ОСОБА_5 » на суму 2 250 грн. 67 коп.;

- 14 грудня 2022 року викрав майно належне потерпілому ФОП ОСОБА_6 на суму 768 грн. 90 коп.

Крім того, ОСОБА_4 , засуджено вироком Святошинського районного суду м. Києва від 15 червня 2022 року за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України до покарання покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку та покладанням обов`язків відповідно до ст. 76 КК України.

За вказаним вироком, ОСОБА_4 , визнано винуватим в тому, що він:

- 04.05.2022 року викрав майно належне потерпілому ТОВ «Фора» на суму 630 гривень 38 копійок.

Вартість майна, у викрадені якого визнано винуватим ОСОБА_4 згідно з вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 12 червня 2024 року становила: 399 грн. 00 коп. з урахуванням ПДВ.

Вартість майна, у викрадені якого визнано винуватим ОСОБА_4 згідно з вироком Святошинського районного суду м. Києва від 06 червня 2024 року становила: 2 250 грн. 67 коп.; 768 грн. 90 коп.

Вартість майна, у викрадені якого визнано винуватим ОСОБА_4 згідно з вироком Святошинського районного суду м. Києва від 15 червня 2022 року становила: 630 гривень 38 копійок.

Відповідно до Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX вартість викраденого майна, з якої настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, у 2022 році становила 2481 грн.; у 2024 році становила 3028 грн.

Таким чином вартість майна, яке було предметом кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_4 , А, по вищевказаним вирокам не перевищують двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на день вчинення засудженим інкримінованого йому діяння.

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК).

Отже, має місце декриміналізація діянь, які полягають у крадіжці майна або заволодінні майном шляхом обману або зловживанні довірою (шахрайство), вартість яких на момент вчинення не перевищувала двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а відтак суд доходить висновку, що втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діянь, за вчинення яких було засуджено ОСОБА_4 , у зв`язку з чим заява засудженого підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись Закону України №3886-ІХ від 18.07.2024, ст.4, 5, ч.2 ст.74 КК України, ст.ст.537, ст.539 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців, призначеного йому вироком Солом`янський районний суд м. Києва від 12 червня 2024 року, у зв`язку з усуненням законом караності діяння.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років та 6 (шість) місяців, призначеного йому вироком Святошинського районного суду м. Києва від 06 червня 2024 року, у зв`язку з усуненням законом караності діяння.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, у зв`язку з усуненням законом караності діяння.

Копію ухвали невідкладно направити адміністрації Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89) для ознайомлення засудженого та негайного виконання.

На ухвалу може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1