ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/8290/23
Номер провадження: 11-кп/819/32/25
Головуючий в суді І інстанції: ОСОБА_1
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 10 жовтня 2024 року в кримінальному провадженні №0001095 від 25 липня 2023 року стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Херсон, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених судом першої інстанції обставин.

Вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 10 жовтня 2024 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом трьох років не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 :

?періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

?повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

?не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою скасовано та ОСОБА_8 звільнено з-під варти в залі суду.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Згідно з вироком ОСОБА_8 визнано винувати у тому, що він у ніч з 24.07.2023 на 25.07.2023, а саме: в період часу з 23:50 до 00:10 години (більш точного часу встановити під час судового розгляду не вдалося), перебуваючи в приміщенні кімнати квартири АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи прямий умисел, спрямований на протиправне спричинення тілесних ушкоджень іншій людині, під час раптово виниклого конфлікту на ґрунті неприязних стосунків, шляхом застосування ножа, завдав один удар ножем потерпілому ОСОБА_9 , а саме: металевою частиною ножа в життєво важливий орган грудну клітину, в результаті чого заподіяв потерплому ОСОБА_9 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи, тілесні ушкодження у вигляді одного колото-різаного поранення в області лівої реберної дуги, по передньопахвовій лінії проникаюче в ліву плевральну порожнину і в черевну порожнину з пересіченням 9 ребра зліва, з пораненням куполу діафрагми і брижі, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Дії ОСОБА_8 суд кваліфікував за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із вироком суду в частині призначеного покарання, прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 10 жовтня 2024 року стосовно ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку з невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.1 ст.121 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

У решті вирок просить залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначив, що в порушення вимог ст.65, 75 КК України суд першої інстанції під час прийняття рішення про можливість виправлення ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства, не взяв до уваги ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення та обставини його вчинення, що призвело до надмірно м`якої міри покарання.

Поза увагою суду залишилось те, що вчинене ОСОБА_8 діяння відповідно до положень ст.12 КК України є тяжким злочином.

Зазначає, що судом враховано як пом`якшуючі покарання обставини визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, які по своїй суті та змісту дублюють одна одну.

На думку прокурора наявність вказаних пом`якшуючих покарання обставин недостатньо для призначення мінімального покарання передбаченого ч.1 ст.121 КК України та одночасного звільнення від відбування покарання з іспитовим строком.

Вказує, що наведені судом обставини, якими він мотивував звільнення обвинуваченого від відбування покарання можливо врахувати лише при призначенні обвинуваченому реальної міри покарання в мінімальних межах санкції статті. Саме цей захід примусу внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, нейтралізує негативні настанови та змусить дотримуватися положень закону та позбавить можливості вчинити нові злочини.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Прокурор в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 заперечили проти апеляційної скарги, просили вирок залишити без змін. ОСОБА_8 вказав, що визнає вину та розкаюється.

В судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях.

В останньому слові обвинувачений ОСОБА_8 зазначив, що йому нічого сказати.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Статтею 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути ухвалено компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Також у рішенні має бути наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирок суду в частині доведення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за встановлених судом обставин та кваліфікація його дій за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне в момент заподіяння, в апеляційній скарзі не оспорюється, тому апеляційним судом в силу ч. 2 ст. 404 КПК України в цій частині не перевіряється.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного ОСОБА_8 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст.50 і 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Згідно з вимогами ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання зокрема у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Висновок суду про доцільність застосування положень ст.75 КК України має бути належним чином вмотивований у вироку.

Питання щодо призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Разом із тим, процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині.

При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Суд апеляційної інстанції, ретельно перевіривши доводи сторони обвинувачення про неправильне застосування судом ст.75 КК України, дійшов висновку про неможливість досягти мети заходу примусу без ізоляції обвинуваченого від суспільства і вважає рішення суду першої інстанції про застосування ст.75 КК України неправильним, а призначене ОСОБА_8 покарання зі звільненням віл відбування м`яким.

Мотивуючи свої висновки щодо доцільності звільнення ОСОБА_8 від призначеного покарання з випробуванням, суд послався на ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, данні про особу обвинуваченого, а також його ставлення до вчиненого.

Крім того, суд врахував, що ОСОБА_8 має постійне місце реєстрації та проживання, офіційно не працевлаштований, неодружений, утриманців не має, несудимий, на обліку у лікаря - нарколога та психіатра не перебуває.

Також суд встановив пом`якшуючі покарання обставини повне визнання вини та щире каяття ОСОБА_8 , а також активне сприяння розкриттю злочину.

Разом із тим, ці висновки не в повній мірі відповідають фактичним обставинам справи.

Суд не звернув належної уваги на те, що ОСОБА_8 вчинив умисний тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, а саме завдав потерпілому ножове поранення в життєво важливий орган - грудну клітину, внаслідок чого спричинив тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя.

Також суд залишив поза увагою відомості, які свідчать про негативу репутацію обвинуваченого, який хоч раніше і несудимий, проте неодноразово притягався до адміністративної відповідальності в тому числі за вчинення домашнього насильства (т.1 а.п.26, 28).

Крім того, суд не врахував, що ОСОБА_8 не має законних джерел доходів та з 2018 року перебуває на обліку лікаря-нарколога з діагнозом - зловживання психотропними речовинами (т.1 а.п.24), що може зумовити продовження ним протиправної діяльності у разі призначення покарання, не пов`язаного з триманням засудженого в умовах ізоляції.

В даному випадку, відсутність судимостей, наявність постійного та зареєстрованого місця проживання, не перебування ОСОБА_8 на обліку у лікаря психіатра, визнання вини та сприяння у розкритті злочинів не є тими чинниками, які б свідчили про зменшення суспільної небезпечності його особи та вчиненого злочину та беззаперечно б давали підстави для висновку про можливість його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З огляду на викладене, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 75 КК України лише формально обмежився зазначенням про те, що ним взято до уваги інформацію, яка характеризує особу обвинуваченого. Виходячи із відомостей, що наявні в матеріалах справи, призначення ОСОБА_8 покарання із звільненням від його відбування з іспитовим строком, не відповідає вимогам ст. 75 КК України, не сприяє меті покарання - виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а тому є невиправдано м`яким заходом примусу, який не можна вважати пропорційним і співмірним ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його суспільній небезпечності.

Характер і ступінь суспільної небезпеки та обставини вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення (злочину), дані про особу обвинуваченого, свідчать про підвищену суспільну небезпечність його особи та неможливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Колегія суддів звертає увагу, що обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, отримали належну оцінку під час призначення покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, тобто у мінімальному розмірі за ч. 1 ст. 121 КК України. Однак, з огляду на характер і ступінь суспільної небезпеки конкретного кримінального провадження та дані про особу обвинуваченого, відомості, що встановлені судом, не свідчать про наявність підстав для призначення обвинуваченому мінімальної міри покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням.

На переконання суду апеляційної інстанції, призначення покарання у виді позбавлення волі на п`ять років без звільнення від відбування покарання з іспитовим строком буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п. 2, 4 ч. 1 ст. 420, ч. 1 ст. 421 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання, необхідністю застосувати більш суворе покарання.

На підставі вказаних норм кримінального процесуального закону, зважаючи на тяжкість вчиненого злочину, вище викладені відомості про особу винного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням із ухваленням нового вироку, яким ОСОБА_8 слід призначити покарання за ч.1 ст.121 КК України в межах санкції даної норми.

Одночасно, оскільки стосовно ОСОБА_8 в ході кримінального провадження з 27 липня 2023 року по 10 жовтня 2024 року ( т.1 а.п.34, 37, 49, 77, 92, 110, 225, 249, т.2 а.п.20, 38) застосовувалося попереднє ув`язнення, вказаний строк відповідно до ч.5 ст.72 КК України підлягає зарахуванню до строку покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

З наведених підстав, апеляційні вимоги прокурора підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407, п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 2, 4 ч. 1 ст. 420, 421, ч.15 ст.615 КПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 10 жовтня 2024 року стосовно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк відбуття покарання ОСОБА_8 зарахувати період його попереднього ув`язнення з 27 липня 2023 року по 10 жовтня 2024 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбування покарання обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

Взяти ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під варту в залі суду.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили негайно і може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4