Провадження № 11-кп/4823/333/25
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

03 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника - адвоката ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції)

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 лютого 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Києва, громадянину України, з повною загальною середньою освітою, офіційно непрацюючому, одруженому, який має двох неповнолітніх дітей, мешканцю АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимому, продовжено строк тримання під вартою до 13 квітня 2025 року, без визначення застави.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд вказав на те, що у судовому засіданні прокурором обґрунтована наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, в той час як стороною захисту відповідні аргументи прокурора не спростовані, а доказів щодо зменшення обсягу ризиків, які враховувались раніше при застосуванні запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 , не надано, при цьому, жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не забезпечить належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не зможе запобігти вказаним ризикам.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду, скасувати як необґрунтовану, постановити нову, якою змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Аргументує тим, що прокурор всупереч покладених на нього обов`язків, не перевірив обґрунтованість пред`явленого йому обвинувачення, а суд не відповідає на постановлені стороною захисту питання про те, чому його дії кваліфіковані за ч. 3 ст. 152 КК України, як зґвалтування, в той час, як висновками експертів цей факт спростовується, оскільки на його тілі не виявлені ДНК клітини потерпілої, а на тілі та в тілі потерпілої не виявлені його ДНК клітини.

Вважає, що прокурор, порушуючи вимоги ст.ст. 2, 3, 19, 22, 25, 26 Закону України «Про прокуратуру», умисно посилається на тяжкість злочину, якого він не скоював, за відсутності прямих доказів, з метою подання нічим не обґрунтованих клопотань про тримання його під вартою.

Звертає увагу, що він не має наміру переховуватися від суду, адже навпаки бажає встановлення істини у справі. Просить врахувати, що він має постійне місце проживання в АДРЕСА_2 , має дружину ОСОБА_9 , яка проживає за тією ж адресою, не збирається вчиняти будь-яких інших злочинів, як і не має наміру чинити тиск на потерпілу та свідків.

Вважає, що суд першої інстанції продовжив строк його тримання під вартою спираючись не на докази, а виключно керуючись припущеннями. За відсутності доказів його не належної процесуальної поведінки, апелянт переконаний у тому, що до нього може бути застосований інший більш м`який запобіжний захід.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, звернули увагу на відсутність обґрунтованих доказів, які б підтверджували необхідність подальшого тримання ОСОБА_6 під вартою, та просили обрати щодо обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, прокурора, яка з доводами сторони захисту не погодилася, вважала ризики є обґрунтованими, а підстави для застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі відсутніми, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу, з урахуванням особливостей судового розгляду кримінального провадження, а тому обґрунтованість підозри, коли складений обвинувальний акт і відбуватиметься перевірка доведеності чи недоведеності обвинувачення, апеляційним судом перевірятися не може, оскільки це буде прямим втручанням апеляційної інстанції в розгляд обвинувачення судом першої інстанції.

Більш того, на стадії судового розгляду, при вирішенні питання щодо продовження строку раніше обраного запобіжного заходу, кримінальний процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення «поза розумним сумнівом». Ці питання є предметом самого судового розгляду, під час якого і буде вирішене питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення.

З цих підстав, колегією суддів не перевіряються доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо недоведеності пред`явленого йому обвинувачення, а також питання щодо належності й допустимості наданих стороною обвинувачення доказів, правильності кваліфікації дій обвинуваченого.

На теперішній час на розгляді в Деснянському районному суді м. Чернігова перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001957 від 21 червня 2024 року, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 грудня 2024 року строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 був продовжений до 28 лютого 2025 року.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик - це ймовірність того, що обвинувачений може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на потерпілу та свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції, відповідно до ст. 177 КПК України, повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі дані про особу обвинуваченого, які, в сукупності, давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 цього Кодексу.

За змістом ст. 199 КПК України при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує подані йому матеріали на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший передбачений законом запобіжний захід, тощо.

Так, прокурором належним чином обґрунтована наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а судом перевірена їх обґрунтованість з урахуванням сукупності наявних відомостей про вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 особливо тяжкого кримінального правопорушення, тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватими, а також даними про його особу.

Колегією суддів, при перевірці законності та доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, враховано не тільки тяжкість покарання, що загрожує особі, а також те, що розгляд кримінального провадження не завершений, неповнолітня потерпіла не допитана, не допитані свідки як сторони обвинувачення, так і з боку сторони захисту, що вказує на існування об`єктивних обставин, які перешкоджають завершенню судовому розгляду.

Отже, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що наявність заявлених ризиків доведена, оскільки ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, існування реального впливу на потерпілу, яка є неповнолітньою, з урахуванням кримінального правопорушення, яке інкриміноване особі, є цілком обґрунтованим. Крім того, тяжкість покарання, а також усвідомлення його невідворотності у разі визнання обвинуваченого винуватим, дають суду підстави для висновку щодо наявності ризику переховування від суду.

А ризик вчинення інших кримінальних правопорушень підтверджується тим, що обвинувачений неодноразово судимий, у тому числі за вчинення тяжкого злочину проти життя та здоров`я, а тим більше, за відсутності офіційного джерела доходів є цілком реальним, тому колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з обґрунтованим висновком місцевого суду про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.

Також апеляційний суд підкреслює, що кримінальне провадження перебуває на розгляді у суді, на час вирішення клопотання прокурора судовий розгляд триває, отже, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, з урахуванням того, що ОСОБА_6 хоча і має постійне місце проживання та дружину, але обвинувачується у вчиненні злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, більше того, направлений на особу, яка не досягла повнолітнього віку, а тому не може констатувати наявність реальних стримуючих факторів щодо запобіганню встановленим ризикам, передбаченим ч.1 ст. 177 КПК України, шляхом обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу, як про це йдеться в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого з приводу упередженого ставлення прокурора та однобічності судового розгляду судом щодо неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, не містять жодних посилань на конкретні факти чи докази, а тому відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані.

Оскаржувана ухвала у своїй мотивувальній частині містить категоричні висновки з приводу неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, з урахуванням тяжкості та характеру злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , а також об`єкту посягання - статева недоторканість неповнолітньої особи.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що з урахуванням тяжкості обвинувачення, обставин вчинення кримінального правопорушення, стадії розгляду кримінального провадження та даних щодо особи обвинуваченого, саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 - 178 КПК, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання прокурора.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-406, 407, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 лютого 2025 року про продовження обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, ОСОБА_6 строків тримання під вартою, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12