У Х В А Л А

10.12.2024 ОСОБА_1 про приведення вироку у відповідність до вимог Кримінального кодексу України та змін, внесених Законом України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів»,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження: прокурор Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_2 , представник Державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№35)» ОСОБА_3 , засуджений ОСОБА_1 ,

у с т а н о в и в:

Засуджений ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про приведення вироку у відповідність до вимог Закону України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Засуджений ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_2 вважав за необхідне задовольнити частково клопотання засудженого ОСОБА_1 та звільнити його від покарання призначеного вироком Дарницького районного суду м. Києва від 10.10.2023, яким він засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України.

Представник колонії ОСОБА_3 підтримав думку прокурора.

Вислухавши думку засудженого, прокурора та представника колонії, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України (п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України).

09.08.2024 року набрав чинності Закон України№3886-ІХ«Про внесення змін доКодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (надалі - Закон №3886-ІХ).

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до пп. 169.1.1 пункту 169.1 ст.169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь - якого платника податку.

Таким чином два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян дорівнює 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи та відповідно станом на 2018 рік становив 1762 грн.; на 2021 рік - 2270 грн.

Судом встановлено, що вироком Дарницького районного суду м. Києва від 10 жовтня 2023 року ОСОБА_1 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, більш суворим, призначеним вироком Дарницького районним судом м. Києва від 21.10.2022 року, ОСОБА_1 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки шість місяців. Згідно ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного ОСОБА_1 вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 03.07.2020 року і остаточно призначено покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк три роки дев`ять місяців.

Відповідно до зазначеного вироку ОСОБА_1 :

- 03.02.2021 року вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, завдавши потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 599 грн. 80 коп.;

Згідно копії вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 03 липня 2020 року ОСОБА_1 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 (трьох) років 5 (п`яти) місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 24.02.2017 року і остаточно призначено ОСОБА_1 покарання за сукупністю вироків у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Відповідно до зазначеного вироку ОСОБА_1 :

- 07.01.2018 року вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, завдавши потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 2923 грн. 16 коп..

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння ( ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Указане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Частиною 2 статті 74 КК України, передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Таким чином, ОСОБА_1 підлягає звільненню від покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 10 жовтня 2023 року, оскільки завдав матеріальну шкоду потерпілому на суму, меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на день вчинення злочину, тобто вчинені ним діяння відповідно до вимог Закону України№3886-ІХ не є кримінально-караними на теперішній час.

При цьому підстави звільнення ОСОБА_1 від покарання, призначеного йому вироком Дніпровським районним судом м. Києва від 03 липня 2020 року відсутні, адже вартість майна, за викрадення якого він засуджений вказаним вироком, більше двох розмірів неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Керуючись ч. 1, ч. 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Клопотання засудженого ОСОБА_1 про приведення вироку у відповідність до вимог Кримінального кодексу України та змін, внесених Законом України від 18 липня 2024 року №3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» задовольнити частково.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_1 від покарання, призначеного вироком Дарницького районного суду м. Києва від 10 жовтня 2023 року за ч. 2 ст. 185 КК України у зв`язку з усуненням караності діяння.

Вважати ОСОБА_1 таким, що засуджений вироком Дніпровським районним судом м. Києва від 03 липня 2020 року за ч. 3 ст. 185, 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі.

В іншій частині клопотання відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом семи днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Ухвала, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги - ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

СуддяОСОБА_4