КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

власника майна ОСОБА_6

представника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 09 грудня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 09.12.2024 задоволено клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 та накладено арешт на майно, вилучене у ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , а саме: предмет схожий на вогнепальну зброю з маркуванням АКММП-УОС 1970 КІПР3342, один магазин до неї та 25 предметів схожих на патрони з маркуванням bxn81.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

Також, апелянт подав клопотання, в якому просив поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на поважність причин пропуску цього строку, оскільки клопотання прокурора було розглянуто без повідомлення та участі власника майна, а про прийняте слідчим суддею рішення стало відомо

_____________________________________________________________________________

Справа № 759/25644/24 Слідчий суддя - ОСОБА_8

Апеляційне провадження № 11-сс/824/1046/2025 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

лише 16.12.2024, після чого представник ознайомився з матеріалами справи та текстом оскаржуваної ухвали.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що прокурором безпідставно пропущені процесуальні строки на звернення з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, передбачені ч. 5 ст. 171 КПК України, оскільки обшук, в результаті якого було вилучено вказане майно, проведено 23.09.2024, тобто більш ніж за 2 місяці до звернення з клопотанням до слідчого судді.

Крім того, станом на день постановлення оскаржуваної ухвали наявні ухвали суду першої та апеляційної інстанції щодо відмови в накладенні арешту на те ж саме майно ОСОБА_6 , вилучене в ході проведення обшуку 23.09.2024 за місцем проживання власника цього майна, а саме предмет схожий на вогнепальну зброю з маркуванням АКММП-УОС 1970 КІПР3342, один магазин до неї та 25 предметів схожих на патрони з маркуванням bxn81.

Власник майнаОСОБА_6 має дозвіл на зберігання, носіння зброї, боєприпасів та патронів до неї і цей дозвіл автоматично продовжує діяти під час воєнного стану в Україні.

Вказана зброя цілком законно належить ОСОБА_6 і на даний момент відсутні правові підстави для накладення арешту на вищезазначене майно.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи власника майна ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання прокурора про арешт майна розглянуто без повідомлення та у відсутності власника майна ОСОБА_6 або його захисника.

Дані про направлення учасникам судового провадження копії оскаржуваної ухвали, у справі відсутні.

Згідно даних наявної у матеріалах судового провадження розписки (а.с. 68), з матеріалами судового провадження представник ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_6 ознайомилась 16.12.2024, тоді як подано апеляційну скаргу 20.12.2024, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що апеляційна скарга подана в строк, передбачений абзацом 2 ч. 3 ст. 395 КПК України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не убачає підстав для розгляду клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, слідчим відділом Подільського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001052 від 13.05.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368-3 КК України, щодо обставин одержання радником президента з міжнародних зв`язків Київського медичного університету ОСОБА_10 за попередньою змовою групою осіб неправомірної вигоди для себе та для третьої особи за надання запрошення на навчання та в подальшому отримання студентської посвідки терміном на 4- 5 років, які надають підстави для законного перебування на території України.

У межах вказаного кримінального провадження ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368-3 КК України.

Також органом досудового розслідування встановлено, що за адресою: м. Київ, вул. Верховинна 65 проживає президент Київського міжнародного університету ОСОБА_6 , за підписом якого видано документи, які надають підстави для законного перетину кордону України іноземцям ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а саме запрошення на навчання до Київського міжнародного університету.

У межах вказаного кримінального провадження № 0001052 23.09.2024 проведено невідкладний обшук будинку АДРЕСА_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_13 та у якому фактично проживає ОСОБА_6 .

Як зазначено в клопотанні, в ході вказаного обшуку ОСОБА_6 погрожував вбивством працівнику поліції, використовуючи предмет, схожий на вогнепальну зброю з маркуванням АКММП-УОС 1970 КІПР3342.

За наслідками проведеного обшуку вилучено речі, документи та грошові кошти, а також предмет, схожий на вогнепальну зброю з маркуванням АКММП-УОС 1970 КІПР3342, один магазин до неї та 25 предметів схожих на патрони з маркуванням bxn81.

Постановою слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_14 від 07.10.2024 вилучене в ході обшуку 23.09.2024 майно, у тому числі предмет, схожий на вогнепальну зброю з маркуванням АКММП-УОС 1970 КІПР3342, один магазин до неї та 25 предметів схожих на патрони з маркуванням bxn81, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Постановою прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 від 05.11.2024 із матеріалів кримінального провадження № 0001052 від 13.05.2024 виділено матеріали досудового розслідування щодо вчинення невстановленою особою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України, із присвоєнням виділеному провадженню № 0002471 та внесенням відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

05.11.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за № 0002471 про те, що 23.09.2024 під час проведення обшуку за адресою: м. Київ, вул. Верховинна, 65 ОСОБА_6 поводився агресивно, висловлювався брутальною лайкою, на зауваження працівників поліції не реагував, висловлював погрози фізичною розправою щодо працівників поліції та інших учасників обшуку.

05.12.2024 прокурор Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва із клопотанням, в якому просив накласти арешт у кримінальному провадженні № 0002471 на майно, вилучене у ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , а саме: предмет схожий на вогнепальну зброю з маркуванням АКММП-УОС 1970 КІПР3342, один магазин до неї та 25 предметів схожих на патрони з маркуванням bxn81.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 09.12.2024 задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на майно, вилучене у ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , а саме: предмет схожий на вогнепальну зброю з маркуванням АКММП-УОС 1970 КІПР3342, один магазин до неї та 25 предметів схожих на патрони з маркуванням bxn81.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала слідчого судді, яка переглядається, виходячи з тих обставин кримінального провадження, які існували на день її постановлення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на предмет, схожий на вогнепальну зброю та магазин із патронами, належні ОСОБА_6 , з тих підстав, що вказане майно використовувалось останнім під час здійснення погроз щодо працівників поліції, та може мати значення для встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення, у встановленому законом порядку визнане речовими доказами у межах кримінального провадження, та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на майно, вилучене у ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , а саме: предмет схожий на вогнепальну зброю з маркуванням АКММП-УОС 1970 КІПР3342, один магазин до неї та 25 предметів схожих на патрони з маркуванням bxn81, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути пошкоджене, втрачене, знищене, відчужене чи передане.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя наклав арешт на майно ОСОБА_6 з дотриманням вимог закону, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що ОСОБА_6 має дозвіл на зберігання, носіння зброї, боєприпасів та патронів до неї, не спростовують правильність висновків слідчого судді про наявність підстав для арешту даного майна з метою його збереження як речових доказів.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Крім того, накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Доводи апелянта про те, що станом на день постановлення оскаржуваної ухвали наявні ухвали суду першої та апеляційної інстанції щодо відмови в накладенні арешту на вилучені в ході проведення обшуку 23.09.2024 предмет схожий на вогнепальну зброю з маркуванням АКММП-УОС 1970 КІПР3342, один магазин до неї та 25 предметів схожих на патрони з маркуванням bxn81, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Долучені до апеляційної скарги копії ухвал слідчого судді Подільського районного суду від 04.10.2024 про відмову в арешті вилучених у ОСОБА_6 предмету, схожого на вогнепальну зброю з маркуванням АКММП-УОС 1970 КІПР3342, та одного магазину до неї та 25 предметів схожих на патрони з маркуванням bxn81, а також ухвала Київського апеляційного суду від 05.12.2024 про залишення без змін вищевказаної ухвали, на які посилається апелянт, постановлені в межах іншого кримінального провадження - № 0001052 від 13.05.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368-3 КК України, що не є предметом даного судового розгляду.

Посилання представника власника майна на порушення прокурором строків, передбачених ч. 5 ст. 171 КПК України, не є безумовною підставою для скасування правильної по суті ухвали слідчого судді.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 395, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 09 грудня 2024 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3