Справа № 347/2846/24
Провадження № 1-кп/347/184/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2025 р. м.Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря с/з ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Косів кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000162 від 03 грудня 2024 року стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Яківка, Тлумацького району, Івано-Франківської області та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працевлаштованого, депутатом не обирався, на утриманні має одну малолітню дитину, в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.164 КК України

в с т а н о в и в :

Формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним.

Судом визнано доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 злісно ухиляється від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

Згідно рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08 травня 2018 року (справа №346/780/18), ОСОБА_4 , зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_5 , на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень щомісячно, починаючи з 20 лютого 2018 року і проводити до досягнення дитиною повноліття. Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08 травня 2018 року (справа №346/780/18) набрало законної сили 08 червня 2018 року та 20 червня 2018 року Тлумацьким районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, відкрито виконавче провадження №46641282.

Однак, ОСОБА_4 діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, достовірно знаючи про необхідність сплати, аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_6 , у твердій грошовій сумі 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно до досягнення нею повноліття - від сплати аліментів злісно ухиляється у визначеному у рішенні порядку, грошові кошти на утримання дитини не виплачує, що призвело до виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають 90167,71 гривень.

Тобто, ОСОБА_4 з 30.08.2023 року, будучи зобов`язаним сплачувати грошові кошти, від сплати аліментів злісно ухиляється. У визначеному у рішенні, порядку грошові кошти на утримання дитини умисно не виплачував. Заходів щодо працевлаштування з метою погашення заборгованості зі сплати аліментів не вживав, на попередження державного виконавця про необхідність сплачувати аліменти не реагував, тобто злісно ухиляється від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). В результаті чого, через злісне ухилення ОСОБА_4 від сплати коштів (аліментів) на утримання дитини за період із 30.08.2023 року - заборгованість по сплаті аліментів на користь ОСОБА_5 станом на 10 грудня 2024 року становить 90167, 71 гривень.

Таким чином ОСОБА_4 злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання неповнолітньої дитини (аліментів), тобто вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.164 КК України.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні передбаченому ч.1 ст.164 КК України визнав повністю та пояснив, що дійсно з нього стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки. Спершу він їх сплачував, а потім через відсутність роботи, не мав змоги сплачувати. Вже під час розгляду справи в суді, обвинувачений частково погасив заборгованість, про що надав підтверджуючі квитанції на загальну суму 25 000 гривень. ОСОБА_4 ствердив, що на даний час працює неофіційно, а тому продовжить погашати заборгованість. Висловив жаль з приводу вчиненого, запевнив суд, що подібного не вчинятиме, зробив для себе правильні висновки, просив його суворо не карати.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 , є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення.

Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, однак на електронну адресу суду надіслала заяву про розгляд справи без її участі.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена зібраними органом досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, які учасники судового провадження не оспорювали та вважали їх дослідження в судовому засіданні недоцільним. Судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності та істинності їх позицій відсутні.

Заслухавши думку учасників судового провадження, роз`яснивши їм зміст ч.3 ст.349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин і визнав фактичні обставини доведеними наявними у матеріалах кримінального провадження доказами.

Отже, своїми умисними діяннями, які виразились у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання неповнолітньої дитини (аліментів), ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (кримінальний проступок) передбачене ч.1 ст.164 КК України, а дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за вказаною статтею кримінального кодексу.

Щодо призначення покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на вимоги ст. 65 КК України та роз`яснення, викладені в пункті 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2013 №7, враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують (обтяжують) покарання.

Водночас, згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Так, суд враховує, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, на обліку у лікарів психіатра та нарколога обвинувачений не перебуває, по місцю проживання ОСОБА_4 характеризується позитивно, ніде не працює, депутатом не є, проживає без реєстрації у будинку батьків співмешканки. Скарг від сусідів та односельчан на його поведінку не поступали.

Пом`якшуючими обставинами передбаченими ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального проступку, як на стадії досудового так і на стадії судового розгляду, а також бере до уваги важкі матеріальні умови обвинуваченого через неможливість офіційно працевлаштуватись та часткове погашення заборгованості по аліментах на загальну суму 25 000 грн. (квитанція №16 від 16.01.2025 року, № GLY4489M від 12.09.2024 року, № GLY3235M від 08.12.2023 року).

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, не встановлено.

Таким чином, об`єктивно з`ясувавши всі обставини в їх сукупності, вирішивши питання, передбачені ст. 368 КПК України та врахувавши обставини, передбачені ст. 65 КК України, в тому числі встановлені судом обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкції частини 1 статті 164 КК України у виді громадських робіт, саме такий вид покарання буде достатнім для виправлення особи обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Щодо інших питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Питання речових доказів у кримінальному провадженні вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 349, 368, 371, 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.164 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 80 (вісімдесят) годин.

Строк відбування покарання рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Речові докази: копії матеріалів виконавчого провадження АСВП №56641282, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

В іншій частині вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги через Косівський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1