Справа № 461/1473/25
Провадження № 1-кс/461/2061/25
про відмову у скасуванні арешту на майно
в с т а н о в и л а :
02.04.2025 через систему Електронний суд ОСОБА_3 , в інтересах якого діє представник адвокат ОСОБА_4 , звернувся до слідчої судді з цим клопотанням, у якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчої судді Галицького районного суду м. Львова від 25.02.2025 по справі № 461/1473/25 на автомобіль марки "Volkswagen" моделі моделі "Transporter" р.н. НОМЕР_1 (Федеративна Республіка Німеччина) із VIN № НОМЕР_2 та передати його законному володільцю ОСОБА_3 ( ОСОБА_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ).
В обґрунтування клопотання зазначає, що усі необхідні слідчі дії, для проведення яких був необхідний арештований транспортний засіб - вже проведені. Отже, підстава для позбавлення власника можливості користуватись його майном відпала. Вказує про відсутність будь-яких обставин, що можуть свідчити про ризик приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, оскільки усі необхідні огляди та висновки вже зроблені і орган досудового розслідування має всю необхідну інформацію, зібрану експертами. З огляду на викладене, вважає, що необхідності у подальшому обмежені права власності ОСОБА_3 немає.
Власник майна та його представник, будучи належним чином повідомленими, у судове засідання не з`явилися.
Слідчий у судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву, у якій просить проводити розгляд клопотання у його відсутності. Проти задоволення вказаного клопотання заперечив з огляду на те, що автомобіль, на який заявник просить скасувати арешт, є речовим доказом у цьому кримінальному провадженні.
Згідно зі ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів кримінального провадження, не здійснювалось, у зв`язку з неприбуттям у судове засідання осіб, які беруть участь у судовому провадженні.
Оглянувши матеріали справи, письмові заперечення прокурора, слідча суддя приходить до такого висновку.
Слідча суддя Галицького районного суду м. Львова ухвалою від 25 лютого 2025 року по справі № 461/1473/25 (провадження № 1-кс/461/1294/25) у межах вказаного кримінального провадження наклала арешт на автомобіль марки «VOLKSWAGEN Transporter» реєстраційний номер НОМЕР_1 (Федеративна Республіка Німеччина) із VIN № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони користування, розпорядження та проведення обліково-реєстраційних операцій зі вказаним автомобілем.
Відповідно до частини першої статті 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора (ст. 132 КПК України).
У пункті 7 частини другої статті 131 КПК України передбачений такий вид заходів забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно зі ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Разом з цим, слідча суддя враховує, що в силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
У статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ проти Сполученого Королівства» (AGOSI v. The United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Слідча суддя звертає увагу на те, що у цій справі ступінь втручання у право власності є співмірним потребам досудового розслідування.
Керуючись ст. ст. 376, 131, 132, 170,174 КПК України, слідча суддя -
Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосереднього до Львівського апеляційного суду.
Слідча суддя ОСОБА_6