Справа № 201/3376/25
Провадження 1-кс/201/1285/2025
УХВАЛА

Іменем України

21 березня 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях майора юстиції ОСОБА_3 , погоджене начальником Мангушського відділу Маріупольської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000137 від 13.01.2025 року, за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до суду з клопотанням погодженим прокурором про арешт майна підозрюваної.

Клопотання мотивовано тим, що у провадженні слідчого відділу 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБ України в Донецькій та Луганській областях перебуває кримінальне провадження № 0000137 від 13.01.2025 року, за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що громадянка України ОСОБА_5 , достовірно усвідомлюючи, що військовослужбовці ЗС РФ шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглися на територію України через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській та інших областях, та здійснили напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народно-господарче та оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти, з метою окупації України, діючи умисно, в умовах воєнного стану, на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України, в ході спілкування в месенджері «Telegram» з представником іноземної держави - співробітником ФСБ РФ ОСОБА_6 , який має псевдонім « ОСОБА_7 », надала останньому добровільну згоду на надання допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, шляхом збору та передачі останньому інформації про розташування військової техніки та військовослужбовців ЗС України на території Донецької області, а також оперативної обстановки на території вказаної області.

При цьому громадянка України ОСОБА_5 усвідомлювала, що передана нею інформація буде використана іноземною державою - ФСБ РФ для проведення підривної діяльності проти України.

Так, на виконання вищевказаного плану та завдань представника іноземної організації ОСОБА_6 , у період часу з 24.12.2024 року по 11.02.2025 року ОСОБА_5 , знаходячись в м. Дружківці та м. Краматорську Краматорського району Донецької області, (точне місце під час досудового розслідування не встановлено), діючи умисно, усвідомлюючи, що вона діє на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, в умовах воєнного стану, за допомогою аккаунту в месенджері «Telegram», зареєстрованого на номер телефону НОМЕР_1 , та нікнеймом « ОСОБА_8 », надіслала у вигляді текстових повідомлень, співробітнику ФСБ РФ - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованому в месенджері «Telegram» за номером мобільного зв`язку НОМЕР_2 , під обліковим записом « ОСОБА_7 » інформацію про дислокацію військовослужбовців та військової техніки ЗС України на території Краматорського та Бахмутського районів Донецької області.

19.03.2025 року ОСОБА_5 затримано в порядку ст. ст. 208, 615 КПК України.

В ході затримання ОСОБА_5 добровільно видала слідчому її мобільний телефон Redmi 9C NFC, IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 , в мобільний телефон вставлено Sim-карту з № НОМЕР_1 та Sim-карту з № НОМЕР_5 . На телефоні встановлено додаток Telegram із ID , зареєстрований на номер телефону НОМЕР_1 під ім`ям ОСОБА_8 . В додатоку Telegram міститься чат із особою « ОСОБА_9 )». Вказаний мобільний телефон був вилучений та опечатаний.

19.03.2025 року ОСОБА_5 , вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

19.03.2025 року вилучений мобільний телефон ОСОБА_5 оглянуто та описано в протоколі затримання, а саме встановлено, що він використовувався ОСОБА_5 для вчинення кримінального правопорушення та містять сліди, які підтверджують їх використання під час вчинення кримінального правопорушення.

19.03.2025 року постановою слідчого вилучені за місцем проживання ОСОБА_5 предмети, визнано речовим доказом по кримінальному провадженню №0000137 від 13.01.2025 року.

Слідчий вказував, що вказані вище предмети, можуть мати у кримінальному провадженні значення речових доказів, оскільки є предметами та засобами кримінального правопорушення, та можуть бути використані як докази факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. В даний час вищевказаний предмет знаходяться у службовому приміщенні СВ 2 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях.

Враховуючи вищевикладене слідчий просив накласти арешт на майно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме мобільний телефон Redmi 9C NFC, IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 , в якому вставлені Sim-карту з № НОМЕР_1 та Sim-карту з № НОМЕР_5 , що були вилучені в ході обшуку за місцем її проживання.

Слідчий у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання без його участі.

Власник майна в судове засідання не з`явився, в матеріалах клопотання наявна заява ОСОБА_5 , в якій остання просила розглянути клопотання слідчого без її участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом.

На підставі ч. 4 ст. 163 КПК України неприбуття за судовим викликом особи, у володінні якої знаходяться речі і документи, без поважних причин або неповідомлення нею про причини неприбуття не є перешкодою для розгляду клопотання.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування кримінального провадження за допомогою технічного засобу не здійснювалося.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та матеріали, додані до нього, дійшов наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів клопотання, у провадженні слідчого відділу 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБ України в Донецькій та Луганській областях перебуває кримінальне провадження № 0000137 від 13.01.2025 року, за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.(а.м.5)

19.03.2025 року ОСОБА_5 , затримано в порядку ст. ст. 208, 615 КПК України, що підтверджується протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину.(а.м.45-49)

В ході затримання ОСОБА_5 добровільно видала слідчому її мобільний телефон Redmi 9C NFC, IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 , в мобільний телефон вставлено Sim-карту з № НОМЕР_1 та Sim-карту з № НОМЕР_5 . На телефоні встановлено додаток Telegram із ID , зареєстрований на номер телефону НОМЕР_1 під ім`ям ОСОБА_8 . В додатоку Telegram міститься чат із особою « ОСОБА_9 )». Вказаний мобільний телефон був вилучений та опечатаний.

19.03.2025 року ОСОБА_5 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.(а.м.54-59)

Постановою слідчого від 19 березня 2025 року вищевказаний мобільний телефон визнано речовим доказом та долучено до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу (а.с. 63-64).

Згідно ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ст. 91 КПК України сама подія кримінального правопорушення підлягає доказуванню, яке полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Разом з тим, для досягнення дієвості кримінального провадження, положенням ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено застосування заходів забезпечення такого провадження. Як вбачається із п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, що заходом забезпечення кримінального провадження для досягнення його дієвості, є арешт майна.

Одним з таких заходів є саме арешт майна, що застосовується не тільки для тимчасового позбавлення підозрюваного та обвинуваченого можливості відчужувати певне майно, а й може являти собою заборону для іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь - яким чином таким майном та використовувати його.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Виходячи з інформації, викладеної у клопотанні, а також додаткових матеріалів, долучених слідчим, з урахуванням стадії досудового розслідування, слідчий суддя дійшов висновку, що майно, питання арешту якого порушується слідчим, відповідає критеріям, зазначеним в статті 98 КПК України, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, могло зберегти сліди кримінального правопорушення, а також може бути використаним для встановлення фактів кримінального провадження.

У зв`язку з чим, з метою забезпечення збереження речових доказів, суддя вважає за необхідне накласти арешт на вказане майно.

При цьому, слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для накладення арешту - з метою забезпечення збереження речових доказів для їх подальшого дослідження.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 110, 131, 132, 170-173, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт у кримінальному провадженні №0000137 від 13.01.2025 року на мобільний телефон марки Redmi 9C NFC, IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 , в який вставлені Sim-карта з № НОМЕР_1 та Sim-карта з № НОМЕР_5 , який було вилучено під час затримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала підлягає негайному виконанню на всій території України. Відповідно до ч. 1 ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Роз`яснити, що відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється п ровадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Слідчий суддя ОСОБА_1