ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/356/25
Провадження №1-кс/477/190/25
УХВАЛА

про задоволення скарги

14 березня 2025 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_3 ,

представника скаржника адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000205 від 27 грудня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

03 березня 2025 року до слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області надійшла скарга адвоката ОСОБА_4 , подана в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 , на бездіяльність слідчого у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за№0000205 від 27 грудня 2024 року, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, за змістом якої просив зобов`язати слідчого повернути вилучене під час проведення огляду майно.

Скарга обґрунтовується тим, що 29 грудня 2024 року під час огляду транспортного засобу, належного підозрюваному ОСОБА_5 , уповноваженим працівником ВП №8 вилучено належні підозрюваному мобільні телефони з сім картками, а також транспортний засіб, марки «Smart Fortwo».

Ухвалою слідчого судді, постановленою за наслідками розгляду клопотання прокурора, відмовлено у накладенні арешту на вилучене під час огляду майно.

Оскільки вилучене майно, всупереч вимогам частини третьої статті 169 КПК України, з 01 січня 2025 року - дня постановлення слідчим суддею ухвали про відмову у накладенні арешту на майно до теперішнього часу не повернуто власнику, адвокат ОСОБА_4 , звернувся з цією скаргою.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 повністю підтримав свої доводи, викладені у поданій скарзі, наполягав на її задоволенні, вказував що орган досудового розслідування без належних правових підстав утримує майно належне підозрюваному.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, посилаючись на її необґрунтованість. Вказував, що майно було вилучено у власника на підставі його заяви та в подальшому прокурором ініційовано питання щодо арешту вилученого 29 грудня 2024 року майна. Слідчий суддя у своїй ухвалі від 01 січня 2025 року, відмовивши у накладенні арешту на вилучене 29 грудня 2024 року майно зазначив про те, що вказане майно не є тимчасово вилученим, а тому обов`язку щодо його повернення власнику у органу досудового розслідування не виникло. Оскільки вилучене майно має ознаки речового доказу, то наявні підстави для його подальшого утримання, просив у задоволенні скарги відмовити.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування визначений главою 26 КПК України.

Частиною першою статті 303 КПК України закріплений вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 КПК України -володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

З матеріалів кримінального провадження, що витребувані слідчим суддею під час розгляду скарги встановлено, що в провадженні слідчого відділу ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000205 від 27 грудня 2024 року за правовою кваліфікацією, передбаченою частиною четвертою статті 296 КК України за фактом вчинення хуліганських дій шляхом підриву гранати 27 грудня 2024 року в с. Коблеве Миколаївського району Миколаївської області.

У цьому кримінальному провадженні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 296 КК України.

Відповідно до заяви ОСОБА_5 від 29 грудня 2024 року, останній цього ж дня надав дозвіл працівникам поліції провести огляд належного йому транспортного засобу марки «Smart Fortwo», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

За змістом протоколу огляду транспортного засобу від 29 грудня 2024 року, вбачається, що цього ж дня у період часу з 09.54 години по 10.56 годину старшим слідчим СВ ВП №8 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, на підставі заяви ОСОБА_5 про надання згоди на проведення огляду належного йому транспортного засобу в селищі Криве Озеро Миколаївської області проведено огляд транспортного засобу марки «Smart Fortwo», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під час якого виявлено та вилучено: мобільний телефон, марки «Iphone 16 Pro Max» з сім карткою оператора мобільного зв`язку № НОМЕР_2 ; мобільний телефон, марки «Motorola» з сім карткою оператора мобільного зв`язку № НОМЕР_3 ; мобільний телефон, марки «Nokia» з сім карткою оператора мобільного зв`язку № НОМЕР_4 ; паперовий конверт від сім картки мобільного оператору «Водафон» з номером телефону НОМЕР_4 . Також під час огляду вилучено і транспортний засіб марки «Smart Fortwo», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Постановою слідчого від 29 грудня 2025 року вилучене під час огляду транспортного засобу майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000205 від 27 грудня 2024 року.

З метою забезпечення збереження вказаного майна, начальником Березанського відділу Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_3 ініційовано питання щодо накладення арешту на вилучене 29 грудня 2024 року у ОСОБА_5 майно, шляхом звернення до слідчого судді з відповідним клопотанням.

Ухвалою слідчого судді Березанського районного суду Миколаївської області від 01 січня 2025 року у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на вилучене 29 грудня 2024 року майно відмовлено.

Вказана ухвала в апеляційному порядку не переглядалася, набрала законної сили та в силу положень КПК України є обов`язковою, в тому числі, й для усіх органів державної влади.

За матеріалами долученими до скарги вбачається, що 16 січня 2025 року до СВ ВП №8 МРУП ГУНП в Миколаївської області, як органу, якому доручено проведення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні надійшла заява адвоката ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 про повернення вилученого 29 грудня 2024 року майна.

Постановою слідчого від 18 січня 2025 року у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 відмовлено, з посиланням на те, що слідчим суддею в ухвалі від 01 січня 2025 року зазначено про те, що вказане майно не є тимчасово вилученим, а тому обов`язку щодо його повернення власнику у органу досудового розслідування не виникло. Та, оскільки вилучене майно має ознаки речового доказу, то підстав для його повернення немає.

Постановою заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_6 від 07 лютого 2025 року здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0000205 від 27 грудня 2024 року доручено слідчому відділу ВП №4 МРУП ГУНП в Миколаївській області.

З метою повернення вилученого майна, адвокат ОСОБА_4 , діючи в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність слідчого.

Вирішуючи питання в межах поданої скарги, слідчий суддя виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора в порядку, передбаченому КПК України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає, зокрема, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 КПК України.

Для вирішення питання, щодо наявності бездіяльності у неповерненні тимчасово вилученого майна, слідчий суддя у першу чергу має визначити чи має майно, відносно якого порушене питання, статус тимчасово вилученого.

Так, відповідно до статті 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Частиною другою зазначеної статті передбачено, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони відповідають одній з ознак пунктів1-4 вказаної статті.

При цьому, оцінка підстав віднесення певного майна до категорії тимчасово вилученого в розумінні статті 167 КПК України залежить також від процесуального порядку його одержання органом досудового розслідування.

Статтею 168 КПК України передбачено випадки за яких можливо тимчасово вилучати майно, зокрема згідно з частиною другою цієї статті тимчасове вилучення здійснюється під час огляду.

У зв`язку із цим, статтею 237 КПК України, якою встановлено порядок проведення огляду, розрізнено статус майна, яке може вилучатися під час такої слідчої дії. Така різниця у статусі обумовлена відмінностями у подальшому процесуальному оформленні майна у кримінальному провадженні і, відповідно, відмінністю в питанні повернення власнику.

Так, за положенням частини сьомої статті 237 КПК України, під час проведення огляду, предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Тож, законодавцем визначено, що тимчасово вилученим майном під час огляду є майно, яке не відноситься до предметів, які вилучені законом з обігу.

Як встановлено слідчим суддею, під час огляду транспортного засобу, що було здійснено 29 грудня 2024 року на підставі добровільної заяви власника, органом досудового розслідування було виявлено та вилучено майно, належне ОСОБА_5 .

Оскільки огляд майна проводився за правилами, передбаченими положеннями статті 237 КПК України, тому вилучення майна відбувалося відповідно до положень статті 168 цього кодексу, що відносить вказане майно до такого, що тимчасово вилучене.

Положення частини першої статті 169 КПК України визначають перелік підстав, за яких тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, зокрема і в разі відмови слідчим суддею у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна.

Частина третя цієї статті містить імперативні вимоги, щодо обов`язку слідчого, прокурора після отримання судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.

За вказаного, отримавши ухвалу слідчого судді від 01 січня 2025 року про відмову у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна, у слідчого виник обов`язок повернути вилучене 29 грудня 2024 року у ОСОБА_5 майно.

При цьому, слідчий суддя вважає неналежними посилання як слідчого у його постанові від 18 січня 2025 року так і прокурора під час судового розгляду цієї скарги на міркування, зазначені в мотивувальній частині слідчого судді під час вирішення питання про відмову у арешті майна, як на підставу для його подальшого утримання, з огляду на встановлений процесуальним законом обов`язок в разі відмови у задоволенні клопотання про арешт майна негайно повернути тимчасово вилучене майно його законному володільцю.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що подана скарга є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

За наведених вище обставин, слідчий суддя дійшов висновку, про можливість задоволення скарги у спосіб зазначений скаржником у прохальній частині скарги.

Керуючись статтями 169, 303-307, 309, 395 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу задовольнити.

Зобов`язати слідчого, який здійсню досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000205 від 27 грудня 2024 року повернути підозрюваному ОСОБА_5 вилучене 29 грудня 2024 року майно, а саме мобільний телефон, марки «Iphone 16 Pro Max» з сім карткою оператора мобільного зв`язку № НОМЕР_2 ; мобільний телефон, марки «Motorola» з сім карткою оператора мобільного зв`язку № НОМЕР_3 ; мобільний телефон, марки «Nokia» з сім карткою оператора мобільного зв`язку № НОМЕР_4 ; паперовий конверт від сім картки мобільного оператору «Водафон» з номером телефону НОМЕР_4 та транспортний засіб марки «Smart Fortwo», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_1