КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 368/737/24 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/5836/2024 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю в режимі відеоконференції :

прокурора - ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва апеляційну скаргу прокурора Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_9 на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 21.06.2024,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 21.06.2024 задоволено подання Начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» полковника внутрішньої служби ОСОБА_10 . ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого:

- 15.03.2021 року Соснівським районним судом м. Черкаси за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років, та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, -

- який з 14.04.2020 року утримувався в ДУ «Чернігівський СІЗО», та з 25.01.2022 року та по даний час відбуває основне призначене судом покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)» звільнено умовно-достроково від відбування призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 9 місяців 19 днів без скасування додаткового покарання, призначеного судом у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції врахував те, що засуджений за час відбування покарання довів ту обставину, що він став на шлях виправлення та перевиховання, а саме:

- засуджений отримав ще 4 (чотири) заохочення, тобто, - станом на час слухання кримінального провадження засуджений ОСОБА_7 має 5 (п`ять) заохочень від керівництва установи виконання покарань, при цьому, - засуджений не має діючих дисциплінарних стягнень, а останнє дисциплінарне стягнення засудженим було отримано майже два роки тому;

- фактично засуджений відбув значний термін призначеного покарання в суді станом на час розгляду даного клопотання, причому, - за час, який слідував після відмови в задоволенні попереднього клопотання, - засуджений не скоїв жодного дисциплінарного вчинку, відповідно, - не мав жодного дисциплінарного стягнення, навпаки, - мав лише заохочення, які, як вбачається з матеріалів справи, - отримувалися засудженим стабільно та постійно.

Суд на обґрунтування своєї позиції врахував ту обставину, що засуджений ОСОБА_7 протягом переважного часу відбування покарання своєю позитивною поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів щире каяття у скоєному злочині, та довів ту обставину, що він остаточно став на шлях виправлення та перевиховання, а тому заслуговує на застосування до нього пільги у виді умовно-дострокового звільнення.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, прокурор Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 21.06.2024 скасувати та винести нову ухвалу відповідно до якої в застосуванні до засудженого пільги, передбаченої ст.81 КК України - відмовити.

На обґрунтування поданої апеляційної скарги, прокурор зазначає про те, що висновок про становлення особи на шлях виправлення повинен ґрунтуватись не на характеристиці особи за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення, а на даних за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку. Зокрема, слід ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Прокурор зазначає, що засудженим отримано заохочення лише за період, що безпосередньо передував можливому застосуванню пільги, передбаченої ст.81 КК України. При цьому 4 з них отримано після винесення Кагарлицьким районним судом Київської області 04.05.2023 ухвали про відмову у застосуванні пільги, передбаченої ст.81 КК України. Засуджений у зв`язку з вчиненням грубих дисциплінарних порушень був злісним порушником режиму відбування покарання, протягом часу відбування покарання отримав 7 стягнень.

Наголошує а тому, що засуджений в ході відбування покарання не довів своє виправлення ставленням до праці. Так, засуджений з усього строку відбування покарання був працевлаштований лише з травня 2023 року, а до того відмовлявся від виконання робіт з благоустрою, у зв`язку з чим двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності.

Крім того, добровільного відшкодування збитків заподіяних злочином з моменту винесення ухвали Кагарлицьким районним судом 04.05.2023 про відмову у застосуванні пільги, передбаченої ст.81 КК України засудженим не проводилося. Так, згідно з довідки за час відбування покарання із заробітної плати засудженого в примусовому порядку стягнуто 5915 грн. При цьому встановлено, що за час коли засуджений був працевлаштований ним отримано 80178 грн.

Також, судом не надано оцінку тому факту, що визнання вини засудженим в судовому засіданні, щодо застосування до нього положень ст.81 КК України, носить формальний характер.

Прокурор зазначає, що умовно-дострокове звільнення засудженого, який не відбув значну частину призначеного покарання строком на 1 рік 9 місяців 21 день, за даних умов, порушує принцип невідворотності та справедливості покарання, передбаченого ч.2 ст.50 КК України.

Отже, на переконання прокурора, сам факт правослухняної поведінки протягом часу, що безпосередньо передував формальному настанню пільги, передбаченої ст.81 КК України не є безумовною передумовою умовно-дострокового звільнення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, пояснення засудженого та захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.81 КК України (в редакції до 17.03.21р.), до осіб, що відбувають покарають у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.02.2002 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до п.17 вказаної постанови ПВСУ, суду слід ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

З ухвали суду першої інстанції вбачається, що приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_7 умовно-достроково від відбування призначеного судом покарання, суд дотримався вказаних вимог закону та рекомендацій Пленуму Верховного Суду України викладених у вищезазначеній постанові.

Так, судом встановлено, що до засудженого ОСОБА_7 при вирішенні питання про його умовно-дострокове звільнення слід використовувати положення ст. 81 КК України, яка діяла до 17.03.2021 року (внесення змін та доповнень), так як обвинувачений ОСОБА_7 скоїв злочин до 17.03.2021 року, а саме - 09.04.2020 року, тобто, до вступу в законну силу змін та доповнень до ст. 81 КК України, з огляду на положення ч. 2 ст. 4, ч. 2 ст. 5 КК України.

Суд врахував формально - юридичні підстави передбачені ч.3 ст.81 КК України і які пов`язуються з фактичним відбуттям засудженим ОСОБА_7 1/2 призначеного строку покарання.

Також судом обґрунтовано враховано, що на день розгляду подання ОСОБА_7 протягом переважного часу відбування покарання своєю позитивною поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів щире каяття у скоєному злочин та виправлення.

Суд, зокрема, взяв до уваги те, що засуджений ОСОБА_7 тривалий період часу дотримується правил внутрішнього розпорядку, виявляє сумлінну поведінку та добросовісне відношення до праці, підтвердженням чого є наявність в засудженого ОСОБА_7 (п`яти) заохочень від адміністрації установи виконання покарань за добросовісне ставлення до праці, в матеріалах справи міститься позитивна характеристика щодо поведінки засудженого ОСОБА_7 , яка міститься у висновках колонії по результатах засідання комісії щодо можливості застосування до засудженого ОСОБА_7 пільги, яка передбачена ст.81 КК України.

ОСОБА_7 з самого початку перебування в установі виконання покарань був працевлаштований, працював, причому сумлінно, що підтверджується матеріалами кримінального провадження та матеріалами особової справи засудженого, показаннями представника установи виконання покарань.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження (характеристика на засудженого) та особової справи засудженого, з пояснень представника установи виконання покарань, - під час відбування покарання засуджений брав активну участь в громадському житті установи колонії, виконував роботу з самообслуговування, брав участь в роботах по благоустрою установи, дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці; що стосується визнання вини, то, засуджений ОСОБА_7 жалкує про скоєне, просив вибачення в потерпілої сторони, намагається в силу своїх можливостей відшкодовувати шкоду, заподіяну злочином, має позитивний намір після гіпотетичного звільнення з місць позбавлення волі влаштуватися на роботу, мати гідну заробітну плату, та відшкодовувати в більшому об`ємі шкоду потерпілій стороні, яку визначено за вироком суду; що стосується відшкодування шкоди потерпілій стороні, то, як встановлено судом в судовому засіданні, - засуджений ОСОБА_7 в добровільному порядку працевлаштований в установі виконання покарань, з його заробітної плати відраховуються кошти на погашення збитків, заподіяних злочином, а інших джерел доходу - засуджений не має.

Відповідно, з огляду на вище досліджені обставини в судовому засіданні, суд вважає, що поведінка засудженого ОСОБА_7 , яку суд визнає як щире каяття, підтверджена матеріалами судової справи (характеристика на засудженого, яка видана установою виконання покарань, довідка про заохочення та дисциплінарні стягнення, яка видана установою виконання покарань, показаннями представника установи виконання покарань, квитанції про щомісячне відшкодування шкоди, заподіяної злочином, тощо).

Окрім того, дослідивши матеріали справи, суд позитивно сприймає характеристику установи відбування покарання щодо тієї обставини, що засуджений ОСОБА_7 по місцю відбування покарання характеризується лише з позитивної сторони, а також суд позитивно сприймає висновок адміністрації установи викорнання покарань, в якому вказано, що ОСОБА_7 за час відбування покарання зарекомендував себе з позитивної сторони, сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, тому заслуговує на застосування умовно - дострокового звільнення згідно ст. 81 КК України.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу в межах доводів апеляційної скарги прокурора, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення і заслуговує на умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання на не відбутий строк.

Отже, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що приймаючи рішення про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 , суд першої інстанції належним чином не врахував дані про особу засудженого, а також його поведінку за весь час відбування покарання, а не лише за останній період, що передує зверненню з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки аналіз матеріалів даного судового провадження дозволяють дійти висновку, що у поведінці засудженого ОСОБА_7 дійсно мають місце позитивні тенденції, які у своїй сукупності доводять, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки дані про його особу, наявність позитивної характеристики та 6 заохочень (згідно довідки а.с. 176), при повній відсутності діючих дисциплінарних стягнень, категорично позитивна характеристика установи покарань на особу засудженого, свідчать про наявність достатніх підстав для його звільнення умовно-достроково від відбування призначеного покарання на не відбутий строк.

Таким чином, сукупність наведених обставин свідчить про те, що ОСОБА_7 відповідає усім критеріям, наявність яких відповідно до ст.81 КК України необхідна для застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення від відбування ним покарання, оскільки засуджений своєю поведінкою, ставленням до праці довів своє виправлення, а тому рішення суду 1-ї інстанції про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання є законним і обґрунтованим.

З урахуванням викладеного, ухвала Кагарлицького районного суду Київської області від 21 червня 2024 року, як законна та обґрунтована, має бути залишена без змін, а апеляційна скарга прокурора Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_9 - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 537 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 21.06.2024 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування призначеного судом покарання щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4