1-кп/205/292/25
У Х В АЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2025 м.Дніпро

Ленінський районний суд міста Дніпропетровська у складі головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Ленінського районного суду міста Дніпропетровська клопотання прокурора про продовження ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , обвинуваченим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

В С Т А Н О В И В :

На розгляді в Ленінському районному суді міста Дніпропетровська перебуває обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченим раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, мотивуючи свою позицію тим, що, ризики, які були враховані слідчим суддею при обранні останнім запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінилися, нових обставин для зміни запобіжного заходу стосовно обвинувачених не з`явилося, тому продовження строку тримання під вартою необхідне для забезпечення розгляду кримінального провадження.

На обґрунтування клопотання прокурор в судовому засіданні пояснила, що обвинувачені можуть переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності під загрозою застосування реальної міри покарання, так як обвинувачуються у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення, можуть знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення у гаражі, в якому за встановленими досудовим розслідуванням обставинами інкриміновану їм крадіжку, а також можуть проникнути туди повторно вже з метою знищення або спотворення речових доказів. Також прокурор посилається на ризик незаконного впливу на свідків, експерта у цьому кримінальному провадженні, оскільки деякі зі свідків є знайомими обвинувачених, контактні дані свідків їм відомі, таким чином, шляхом погроз або вмовлянь обвинувачені можуть впливати на зміну або відмову від показань вказаними учасниками. Окрім того, прокурор посилається на ризик вчинення обвинуваченими інших кримінальних правопорушень, оскільки їхня поведінка свідчить про схильність до вчинення нових кримінальних правопорушень.

Заслухавши думку прокурора, яка підтримала клопотання та просила його задовольнити, думки обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які вину у вчиненні інкримінованого злочину визнали, однак заперечували проти продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та наявність ризиків, на які посилається прокурор, просили застосувати до них менш суворий запобіжний захід, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

При вирішенні клопотання прокурора про необхідність продовження обвинуваченим раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч.2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачені можуть здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, зокрема, до раніше судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Так, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчинені тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, що карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.

Суд погоджується із доводами прокурора щодо того, що тяжкість можливого покарання сама по собі може бути суттєвим мотивом та підставою для особи переховуватися від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Також суд враховує, що обидва обвинувачені не працевлаштовані, міцність наявних в них соціальних зв`язків недостатня для утримання обвинувачених від зміни місця проживання з метою переховування від суду.

Окрім того, на теперішній час продовжує існувати можливість у обвинувачених з метою уникнення кримінальної відповідальності шляхом залякування, погроз або у інший спосіб схилити свідків, яких ще не допитано судом,до зміни наданих показань або ухилення від явки до суду для їх допиту під час судового розгляду.

Також суд враховує, що ОСОБА_4 інкримінується вчинення умисного тяжкого злочину в період його звільнення від відбуття покарання з іспитовим строком, встановленим вироком Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 27.09.2022 за вчинення умисного тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України; а ОСОБА_6 інкримінується вчиненняумисного тяжкого злочину в період його звільнення умовно-достроково від відбуття покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 04.03.2021 за вчинення умисних тяжких злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.1 ст.263 КК України.

Встановлені судом обставини у сукупності з тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченим у разі доведення їх вини, свідчать про існування обґрунтованих ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та наявності у останніх реальної можливості переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Разом з тим, прокурор не довів суду наявність ризику проникнення обвинуваченими до приміщення гаражу, в якому було вчинено інкриміновану їм крадіжку, з метою знищення або спотворення речових доказів, та не надав жодного доказу на підтвердження зберігання у вказаному приміщенні речей або предметів, визнаних у кримінальному провадженні речовими доказами.

Суд також бере до уваги обставини, на які посилаються обвинувачені, щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, однак наявність таких обставин не спростовує висновків суду, викладених вище. Суд вважає, що в даному випадку жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам та не сприятиме їх належній процесуальній поведінці.

Таким чином, враховуючи характер і тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , дані про особи кожного з них, які свідчать про відсутність будь-яких стримуючих факторів, які б переконували суд в тому, що вони не будуть переховуватись від суду у даному кримінальному провадженні, не впливатимуть на свідків та не вчинять нового кримінального правопорушення, суд вважає необхідним продовжити відносно вказаних осіб дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд вважає доведеною достатню необхідність продовження цього заходу в інтересах суспільства, оскільки йдеться про тяжкий злочин, який становить загрозу для громадської безпеки, що виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Продовження обвинуваченим строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовано цей вид запобіжного заходу.

На підставі викладеного та керуючись ст. 177, 178, 183, 184, 194, 331, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 14 квітня 2025 року включно.

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 14 квітня 2025 року включно.

Копію ухвали направити для виконання до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)».

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_7