КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/589/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2024 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

адвоката ОСОБА_8 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11.06.2024, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Микільське Світловодського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, розлученого, безробітного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судимий, останній раз:

-08.04.2020 вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією належного йому на праві власності майна,

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком, визначене остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць з конфіскацією належного йому на праві власності майна.

Судом ухвалено у строк відбуття покарання зарахувати фактично відбуте обвинуваченим покарання за попереднім вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.04.2020 року (фактичне відбуття покарання відбулося з 18.01.2021 року). Строк відбуття покарання рахувати з 11 червня 2024 року в порядку виконання вироку.

Також, ухвалено зарахувати ОСОБА_7 у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення: - з 28 лютого 2015 року до 22 жовтня 2015 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (в редакції Закону №838-VIII), - з 29.03.2021 року до набрання вироком законної сили один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Ухвалено запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.

Цим же вироком ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 980 (дев`ятсот вісімдесят) грн 70 коп.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим за вчинення: відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно.

Кримінальне правопорушення вчинено при наступних обставинах.

ОСОБА_7 , 25 травня 2020 року, приблизно о 22 годині 00 хвилин, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за умисний, корисливий злочин, перебував на 4-му поверсі біля тамбурних дверей квартири АДРЕСА_3 , де маючи на меті нетрудове збагачення, діючи умисно та повторно, з дозволу власниці квартири ОСОБА_10 , зайшов у середину житла, після чого продовжуючи свій злочинний намір ОСОБА_7 , зайшов до однієї з кімнат, з якої відкрито для потерпілої викрав телевізор Panasonic TC-21Z2, вартість якого, згідно висновку експерта №399 від 28.05.2020 року становить 200 грн. 00 коп. та цифровий тюнером Strong SRT8500, які належали ОСОБА_10 , вартість якого згідно висновку експерта №399 від 28.05.2020 становить 343 грн 33 коп.

Заволодівши у такий спосіб майном ОСОБА_10 , ОСОБА_7 з місця події зник, та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав майнової шкоди потерпілій у загальній сумі 543 гривні 33 копійки.

В апеляційних скаргах особи, які їх подали, ставлять наступні вимоги.

Прокурор у кримінальному провадженні (у зміненій апеляційній скарзі) просить вирок суду першої інстанції змінити у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

З резолютивної частини вироку виключити: «Зарахувати ОСОБА_7 у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 29.03.2021 року до набрання вироком законної сили один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.», та виключити: «Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.» та «строк відбування покарання рахувати у порядку виконання вироку».

Зазначити у резолютивній частині вироку: «На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 28 лютого 2015 року до 22 жовтня 2015 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (в редакції Закону №838-VIII) та з 29.03.2021 по 10 червня 2024 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі. Початок строку відбування покарання рахувати з дня ухвалення вироку з 11.06.2024».

Свої вимоги мотивує такими доводами.

Всупереч вимог ст. ст. 370, 374 КПК України, вирок суду першої інстанції є суперечливим й незрозумілим, неконкретним.

У резолютивні частині вироку суд мав вказати про початок строку відбування покарання ОСОБА_7 з 11.06.2024, з дня ухвалення обвинувального вироку, яким ОСОБА_7 засуджений до покарання у виді позбавлення волі.

Оскаржуваним вироком суду, фактично, у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 з 28.02.2015 по 22.10.2015 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а також строк відбуття покарання за попереднім вироком; при цьому, судом безпідставно ухвалено зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення по день набрання вироком законної сили.

Отже, вважає, що судом неправильно зараховано строк попереднього ув`язнення у строк покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України.

Крім того, вказує, що фактично судом не застосовувався запобіжний захід щодо ОСОБА_7 у межах даного кримінального провадження, а тому посилання на те, що запобіжний захід слід залишити у вигляді тримання під вартою є неправильним.

Обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити вирок суду першої інстанції.

Вказуючи про повне визнання вини та щире каяття у вчиненому, просить зарахувати йому у строк призначеного покарання строк попереднього ув`язнення з 09.04.2021 (день прибуття до слідчого ізолятору у межах даного кримінального провадження) по день ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Зарахування строку попереднього ув`язнення пом`якшило б призначене покарання, про що він подавав клопотання й до суду першої інстанції, вказуючи на наявність матері-інваліда, похилого віку, яка потребує догляду та піклування.

Доповнив подану апеляційну скаргу й в доповнені вказав: щиро розкаявся у вчиненому, бажає стати на шлях виправлення.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку у дебатах обвинуваченого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 , які висловились на підтримку апеляційної скарги обвинуваченого, думку прокурора, на підтримання поданої апеляційної скарги, заперечивши апеляційну скаргу обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, у повному обсязі доведена доказами у кримінальному провадженні.

Оскільки доведеність винуватості обвинуваченого та кваліфікація його дій не оскаржується в апеляційному порядку, колегія суддів не надає оцінки вказаним обставинам, вважаючи ОСОБА_7 обґрунтовано визнаним винуватим у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, а дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України правильно кваліфікованими.

Учасниками судового провадження оскаржено правильність призначення покарання судом першої інстанції, оскільки обвинувачений вважає призначене судом покарання занадто суворим, а також правильність зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, строк обчислення початку строку відбування покарання та зазначення про запобіжний захід.

Щодо дотримання судом першої інстанції засад і принципів призначення покарання.

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого; покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

У статті 65 КК України визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання; суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Зважується, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах «Souring v. UK», «Shvydka v. Ukraine», «Tammer v. Estonia», - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Європейський Суд з прав людини у справах «Бакланов проти Росії» та «Фрізен проти Росії» зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

У справі «Ізмайлов проти Росії» Європейський Суд вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Виходячи з мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини і захистом інтересів держави й суспільства.

Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, судом першої інстанції належно враховано всі обставини, передбачені ст. 65 КК України та дотримано принципів призначення покарання.

Враховано тяжкість вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, що є умисним, корисливим, тяжким злочином.

Обставинами, які пом`якшують покарання, є щире каяття. Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому, вчинення кримінального правопорушення стосовно особи похилого віку.

Крім того, зважується на те, що як особа обвинувачений ОСОБА_7 характеризований посередньо, осудний, без утриманців, безробітний, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. У минулому притягався до кримінальної відповідальності й судимий за вчинення умисних злочинів проти власності, в тому числі тяжких, що свідчить про відсутність у обвинуваченого дійсного бажання стати на шлях виправлення.

Наведені обставини достатньо враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, і суд прийшов до обґрунтованого та правильного висновку про призначення обвинуваченому покарання у межах санкції частини статті обвинувачення.

З урахуванням зазначеного вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції, також з урахуванням положень ст. 71 КК України, остаточно визначене достатнє та необхідне покарання для виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування положень ст. ст. 69, 75 КК України при призначенні ОСОБА_7 покарання не віднайдено.

Визначена міра покарання, на переконання колегії суддів, відповідає таким принципам призначення покарання, про які йшлося вище, справедливість як основна засада права, індивідуалізація покарання призначення покарання конкретній особі за конкретний злочин із урахуванням особливостей обставин справи та індивідуальних характеристик особи.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що підлягають врахуванню такі обставини, які пом`якшують покарання, як щире каяття, - безпідставні, оскільки, як слідує із оскаржуваного вироку суду першої інстанції, судом враховано дану обставину як таку, яка пом`якшує обвинуваченому покарання.

Отже, обставини, на які вказує обвинувачений в апеляційній скарзі, судом оцінені, доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли.

Щодо доводів апеляційних скарг про зарахування у строк призначеного ОСОБА_7 покарання строку попереднього ув`язнення, доводів апеляційної скрги прокурора зазначення початку строку відбування покарання та інших доводів апеляційної скарги прокурора.

Стаття 374 Кримінального процесуального кодексу України регламентує зміст вироку, ч. 4 цієї норми закону, у резолютивній частині вироку зазначаються: п. 2) у разі визнання особи винуватою: початок строку відбування покарання.

Статтею 72 КК України встановлено правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення.

Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Як встановлює ст. 532 КПК України, ч. ч. 1, 2, 4: Вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано; У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції; Судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Попереднє ув`язнення у розумінні положень ст. 1 Закону «Про попереднє ув`язнення» закінчується саме з моменту набрання вироком законної сили.

При цьому у строк попереднього ув`язнення включається строк: затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи;

перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Також зауважується, що відповідно до Закону України від 26.11.2015 року «Про внесення змін до кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838-VIII та ч. 5 ст. 72 КК України (до змін, внесених Законом № 2046-VІІІ), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Законом України № 2046-VІІІ від 18.05.2017 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» постановлено: Частину п`яту статті 72 Кримінального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2001 р., № 25-26, ст. 131) викласти в такій редакції: «5. Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування».

Верховним Судом позицію щодо порядку зарахування строку попереднього ув`язнення викладено в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі №663/537/17.

Відповідно до правового висновку Великої палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 29.08.2018 року, якщо особа скоїла злочин до 20.06.2017 (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21.06.2017 року, тобто після набрання чинності законом №2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України у попередній редакції.

Судом першої інстанції, при визначенні ОСОБА_7 покарання остаточно, застосовано положення ст. 71 КК України та визначене остаточне покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарань, призначених за оскаржуваним вироком й вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.04.2020 року, яким ОСОБА_7 призначено покарання за ч. 2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна. У межах попереднього кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_7 утримувався під вартою, оскільки стосовно нього застосовувався відповідний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відтак, враховуючи, що ОСОБА_7 мав строк попереднього ув`язнення, тому строк його попереднього ув`язнення з 28 лютого 2015 року до 22 жовтня 2015 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, має бути зарахований у строк призначеного покарання (в редакції Закону №838-VIII).

Крім того, у межах даного кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 , 29.03.2021 року судом першої інстанції постановлено ухвалу, якою ОСОБА_7 , який відбував призначене попереднім вироком покарання у ДУ «Кропивницька виправна колонія (№6)», етаповано до ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» і тимчасово залишено у слідчому ізоляторі на час й до закінчення судового розгляду даного кримінального провадження.

Отже, зарахуванню у строк призначеного ОСОБА_7 покарання підлягає строк попереднього ув`язнення з 29 березня 2021 року по день набрання вироком законної сили, який, у відповідності до положень ст. 532 КПК України, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, тобто, по 10 грудня 2024 року, з розрахунку день за день.

Також, беручи до уваги наведене вище, строк відбування покарання ОСОБА_7 слід обчислювати з дня ухвалення вироку Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області, тобто, з 11.06.2024.

Враховуючи, що стосовно ОСОБА_7 судом першої інстанції, у межах даного кримінального провадження, не постановлене рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який би продовжувався судом першої інстанції у подальшому, та який продовжував би діяти до постановлення судом апеляційної інстанції судового рішення за наслідками перегляду оскаржуваного вироку, тобто до набрання вироком суду першої інстанції законної сили, то підлягає виключенню з резолютивної частини вироку вказівка про залишення обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відтак, у цій частині доводи сторони обвинувачення заслуговують на увагу і є слушними, а тому вирок суду першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408, 417, 418, 419, 424 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , задовольнити частково.

Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11.06.2024 стосовно ОСОБА_7 змінити у частині зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, початку строку відбування покарання та вирішення питання запобіжного заходу.

Виключити з резолютивної частини вироку Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11.06.2024 стосовно ОСОБА_7 такі зазначення: «Зарахувати ОСОБА_7 у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 29.03.2021 року до набрання вироком законної сили один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.», «Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.» та «Строк відбуття покарання рахувати у порядку виконання вироку».

Вважати правильним зазначення у резолютивній частині вироку Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11.06.2024 стосовно ОСОБА_7 : «На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк призначеного покарання строк попереднього ув`язнення з 28 лютого 2015 року по 22 жовтня 2015 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (в редакції Закону №838-VIII) та з 29 березня 2021 по день набрання вироком законної сили, 10 грудня 2024 року, з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.», «Початок строку відбування покарання рахувати з дня ухвалення вироку з 11.06.2024».

В іншій частині вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11.06.2024 стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу Кропивницького апеляційного суду може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4