Справа №940/531/22 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/5687/2024 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

представника потерпілої- ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого водієм автотранспортних засобів в ТОВ «НК БУД», з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

На підставі статті 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням строком 2 (два) роки, з покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК України.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 до обвинуваченого ОСОБА_7 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, в розмірі 3 605,77 грн (три тисячі шістсот п`ять гривень 77 копійок).

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в розмірі 30 000 грн (тридцять тисяч гривень).

Стягнути з ОСОБА_7 , на користь ОСОБА_11 , процесуальні витрати (витрати на правничу (правову) допомогу) у розмірі 42 000, 00 грн (сорок дві тисячі гривень 00 копійок).

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду І-ї інстанції, 02.04.2022, близько 19 години, ОСОБА_7 , перебуваючи поряд із домогосподарством, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , під час конфлікту, який виник на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, із ОСОБА_11 , з метою заподіяння тілесних ушкоджень останній, умисно наніс один удар рукою в область правої половини обличчя потерпілої ОСОБА_11 із подальшим падінням потерпілої та ударом лівою рукою об проїжджу частину дороги.

Вказаними протиправними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді: обширного синця в ділянці правої половини обличчя, на фоні якого, в межах правої брови, знаходиться ушита горизонтальна рана та в межах зовнішнього краю правої нижньої повіки вертикальна ушита рана, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, субкон`юнктивального крововиливу правого ока, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, та перелому голівки променевої кістки зліва, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості,

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_12 просить вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити, або перекваліфікувати дії ОСОБА_7 на ст. 128 КК України.

Також просить повторно дослідити наявні у справі докази.

Таки вимоги мотивує тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а судом не було забезпечено повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження.

Вказує, що судом взагалі не надано оцінки показанням обвинуваченого, який неодноразово зазначав, що захищався від ударів потерпілої та її чоловіка, при цьому визнав, що міг випадково штовхнути потерпілу. Зазначені показання обвинуваченого підтверджені також показаннями свідків, а також висновком експерта, про те, що виявлені на обличчі потерпілої ушкодження могли утворитися за обставин, про які вказує обвинувачений. З цих же підстав, захисник стверджує, що прокурором безпідставно було змінено обвинувачення з ч. 1 ст. 125 на ч. 1 ст. 122 КК України.

Також захисник звертає увагу на те, що матеріалами кримінального провадження не підтверджено наявність у ОСОБА_7 умислу нанести тілесні ушкодження потерпілій, оскільки останній намагався захистити себе та не бажав настання наслідків. При цьому, поза увагою суду залишились письмові докази, в тому числі і висновок експерта про наявність у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень. Зазначає, що в діях ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України а його дії підпадають під кваліфікацію за ст. 128 КК України або за ст. 36 КК України.

Також, апелянт вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання є невідповідним ступеню тяжкості скоєного та особі обвинуваченого через суворість.

Що стосується вирішення місцевим судом цивільного позову, то захисник вважає, що місцевий суд помилково прийняв цивільний позов до розгляду, з тих підстав, що представник потерпілої - адвокат ОСОБА_9 не мав повноважень підписувати цивільний позов.

Також захисник стверджує, що стягнуті судом витрати на правничу (правову) допомогу є безпідставними, а їх розмір жодним чином не підтверджений.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку вимог та доводів апеляційної скарги, позицію прокурора та представника потерпілих, які заперечували проти вимог захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.

Цих вимог закону місцевим судом дотримано в повній мірі.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 122 КК України, а самезаподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, є правильними, оскільки ґрунтуються на зібраних у кримінальному провадженні і перевірених у суді належних і допустимих доказах та детально наведених у вироку, як того вимагає ст. 374 КПК України.

Місцевий суд з достатньою повнотою перевірив усі доводи сторін в судовому засіданні, виклав критичний аналіз окремих доказів. У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, доводи сторін, під час судового розгляду отримали об`єктивну та належну оцінку в судовому рішенні, з якою погоджується колегія суддів.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 винуватість у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, визнав частково та припустив, що міг відштовхнути від себе ОСОБА_11 , яка наносила йому удари по голові та шиї тяжким твердим предметом, захищаючись від її ударів, в цей момент потерпілу не бачив, оскільки вона стояла позаду нього.

Не зважаючи на таку позицію обвинуваченого щодо часткового визнання винуватості, суд першої інстанції, безпосередньо дослідивши докази, дійшов правильного висновку про наявність у діях обвинуваченого складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Так, допитана судом першої інстанції потерпіла ОСОБА_11 пояснила, що в день події, знаходячись на подвір`ї свого будинку почули із сусіднього домоволодіння гучну музику та голосні розмови, на що зробила зауваження ОСОБА_7 , але музика продовжувала грати. Приблизно через годину ОСОБА_7 , який був у стані сильного алкогольного сп`яніння, вийшов з подвір`я, почав на неї кричати, вимагав, щоб вийшов її чоловік. Коли вони з чоловіком вийшли, обвинувачений зачіпав її чоловіка, провокував його на бійку. При цьому була присутня мати ОСОБА_7 , яка намагалась його заспокоїти, але він не припинив свої агресивні дії, дуже жорстко відштовхнув свою матір та почав бити її чоловіка, який ухилявся від ударів. Після одного з ударів її чоловік впав на землю, вона відразу підбігла до нього, а ОСОБА_7 розвернувся та вдарив її лівою рукою в праву частину обличчя, після чого вона відлетіла на декілька метрів, впала спиною донизу, відчула сильний біль в руці та у всій лівій стороні тіла, а потім втратила свідомість;

допитаний судом першої інстанції потерпілий ОСОБА_13 надав показання аналогічні показанням ОСОБА_11 , та підтвердив, що ОСОБА_7 , в стані сильного алкогольного сп?'яніння, був дуже агресивним та наніс потерпілому удар в ліву частину голови, від якого він впав на землю. В цей час до них також підбігла його дружина - ОСОБА_14 , яка також від отриманого удару ОСОБА_7 впала на землю. Після чого, ОСОБА_7 одразу покинув місце події, а потерпілий викликав швидку медичну допомогу та поліцію;

допитана судом свідок ОСОБА_15 , - мати обвинуваченого, пояснила, що вигулювала свою собаку та почула крики, підійшла ближче та побачила свого сина - ОСОБА_7 , назустріч йому бігла жінка з палкою в руках, а за нею біг чоловік, вони кричали та сварились. Між чоловіком та ОСОБА_7 виникла бійка. В цей час жінка підбігла ззаду ОСОБА_7 та схопила його за капюшон, тягнула та била палкою по голові, приблизно 5-6 ударів. ОСОБА_7 з метою самооборони від неї відмахнувся, після чого жінка поп`ятилась назад та через нерівності асфальтного покриття впала обличчям донизу;

допитаний судом свідок ОСОБА_16 - товариш обвинуваченого, пояснив, що сусідка ОСОБА_11 зробила їм зауваження щодо гучної музики та погрожувала визвати територіальну оборону. Пізніше ОСОБА_7 пішов до свого автомобіля, а через 10 хвилин повернувся, на обличчі в нього були ушкодження (шишки), та він повідомив, що сусіди на нього накинулись, була бійка. Після чого, свідок пішов до сусідів з`ясовувати причину конфлікту та бачив ОСОБА_11 , яка тримала рушник біля обличчя, на якому були видимі ушкодження. ОСОБА_17 повідомили, що першим на них напав ОСОБА_7 .

Допитаний судом експерт КЗ КОР «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи» Тетіївського районного відділення СМЕ ОСОБА_18 пояснив суду, що судово-медична експертиза щодо ОСОБА_11 проводилась на підставі безпосереднього огляду потерпілої та представленої медичної документації (історії хвороби та рентген-знімків). Розсічена рана брови, зовнішнього кута ока справа, субкон`юнктивальний крововилив правого ока могли утворитись від дії тупого предмету (руки іншої особи). При цьому, не виключив утворення вказаних тілесних ушкоджень при ударі навідмаш при попаданні «костяшками» тильної сторони долоні або ліктем в область правого очного яблука.

Крім того, вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, повністю доводиться безпосередньо дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме: даними протоколу огляду місця події від 02.04.2022 з додатком у виді ілюстраційної таблиці (том 2 а.п. 1-4); даним висновку експерта № 77, яким встановлено наявність у ОСОБА_11 тілесні ушкодження. а саме: обширний синець в ділянці правої половини обличчя, на фоні якого, в межах правої брови, знаходиться ушита горизонтальна рана та в межах зовнішнього краю правої нижньої повіки вертикальна ушита рана; синець в ділянці лівого ліктьового суглоба; синець в межах основи 1-го пальця лівої кисті. ОСОБА_11 встановлено діагноз: Закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку. Розсічена рана брови, зовнішнього кута ока справа. Субкон`юнктивальний крововилив правого ока. Перелом голівки променевої кістки зліва. Описані тілесні ушкодження виникли від дії тупих предметів. Кількість, тілесних ушкоджень - три. Тілесні ушкодження у вигляді: обширного синця з двома ушитими ранами правої половини обличчя, синця лівого ліктьового суглоба, синця лівої кисті, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, субкон`юнктивального крововиливу правого ока відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Тілесні ушкодження у вигляді перелому голівки променевої кістки зліва відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня важкості, так як викликають довготривалий розлад здоров`я. Описані тілесні ушкодження у вигляді: обширного синця з двома ушитими ранами правої половини обличчя, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, субкон`юктивального крововиливу правого ока - могли утворитися від дії руки іншої людини. Описані тілесні ушкодження у вигляді: синця лівого ліктьового суглоба, синця лівої кисті, перелому голівки променевої кістки зліва - могли утворитися від падіння з вертикального положення на площину. Кількість травматичних дій - одна. Описані тілесні ушкодження можуть відповідати даті утворення, а саме 02.04.2022 (том 2 а.п. 8-9); даними протоколу проведення слідчого експерименту від 26.05.2022 за участі потерпілої ОСОБА_11 , під час якого вона, за допомогою статиста відтворила як ОСОБА_7 наніс лівою рукою один удар в область правого ока, від чого остання впала на лівий бік з опиранням тулуба на лівий лікоть (том 2 а.п.11-13, 14); даними протоколу проведення слідчого експерименту від 08.06.2022 за участі свідка ОСОБА_15 , яка за допомогою статиста відтворила як ОСОБА_11 лежала на асфальтному покритті, механізм падіння потерпілої свідок не бачила (том 2 а.п.19-21, 22); даними протоколу проведення слідчого експерименту від 08.06.2022 за участі підозрюваного ОСОБА_7 , який показав як він тримав за одяг ОСОБА_19 , а той тримав його, в ході чого відчув удари по голові ззаду дерев`яною палицею, від чого він відмахнувся рукою. Після чого ОСОБА_7 побачив, що ОСОБА_11 лежить на асфальтному покритті обличчям донизу (том 2 а.п.23-25, 26).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що показання свідків, експерта, надані стороною обвинувачення письмові докази взаємопов`язані між собою та у своїй сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст. 91 КПК України, вказані докази зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, не встановлено.

Місцевим судом надано оцінку всім зібраним у кримінальному провадженні доказам, переконливо наведено мотиви за яких судом взято до уваги докази, а твердження апеляційної скарги захисника про те, що суд не забезпечив повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, належним чином не враховуючи їх суті та значення для встановлення дійсних обставин події інкримінованого кримінального правопорушення і оцінки діянь обвинуваченого ОСОБА_20 спростовуються вироком суду.

Всупереч доводів апеляційної скарги, дослідженими судом доказами у сукупності підтверджено механізм утворення тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_11 , які узгоджуються з висновком та показами експерта ОСОБА_18 , поясненнями потерпілих, а також даними слідчого експерименту за участі ОСОБА_11 .

При цьому, позиція сторони захисту про те, що ОСОБА_7 захищався від дій потерпілої та відмахнувся від останньої, в результаті чого вона впала та отримала тілесні ушкодження, є такою, що не грунтується на зібраних у справі доказах.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не надав оцінки показанням обвинуваченого ОСОБА_7 , не заслуговують на увагу, оскільки з вироку вбачається, що місцевим судом у повній мірі проаналізовано показання обвинуваченого та надано їм критичну оцінку з тих під став, що його показання є суперечливими, такими, що не узгоджуються з доказами у справі та спрямовані на приховування мотиву та мети вчинення ним кримінального правопорушення.

Не заслуговують на увагу і доводи захисника про необхідність кваліфікувати дії ОСОБА_7 за ст.128 КК України, з огляду на те, що наявними у справі доказами встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 умисно наніс один удар рукою в область правої половини обличчя потерпілої ОСОБА_11 , в результаті якого вона впала. Дії ОСОБА_7 щодо ОСОБА_11 носили активний характер, були протиправними, між цими діями і їх наслідками існує прямий причинний зв`язок, а самі наслідки у виді середньої тяжкості тілесних ушкоджень були спричинені потерпілій в результаті нанесення удару в праву частину обличчя та подальшим падінням потерпілої на асфальтне покриття. Сила удару, його раптовість та спрямування, свідчать про те, що ОСОБА_7 об`єктивно усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав можливість падіння потерпілої та настання наслідків у виді спричинення будь-якої за тяжкістю шкоди здоров`ю потерпілої ОСОБА_11 , Тобто він діяв з неконкретизованим (невизначеним) умислом, за яким, незалежно від того, чи є такий умисел прямим або непрямим, настає відповідальність за фактично спричинену шкоду, у даному випадку - за умисне заподіяння ОСОБА_11 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Не вбачає колегія суддів і підстави кваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ст. 36 КК України, оскільки суспільно небезпечного посягання з боку потерпілої ОСОБА_21 , в результаті чого ОСОБА_7 мав би захищатися, як і переконливих даних про те, що існувала загроза для його життя чи здоров`я у матеріалах провадження немає, а факту перебування ОСОБА_7 у стані необхідної оборони не встановлено.

Таким чином, колегія суддів погоджується з належно вмотивованими висновками суду першої інстанції про те, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_22 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України доведена поза розумним сумнівом належними та допустимими доказами, а доводи апеляційної скарги сторони захисту не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не містять переконливих доводів, які б вказували на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до положень ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Вказаних вимог закону, при призначенні покарання ОСОБА_7 місцевим судом дотримано в повній мірі.

З вироку суду вбачається, що призначаючи покарання ОСОБА_7 судом враховано ступінь тяжкості вчиненого,сукупність даних про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, є внутрішньо переміщеною особою, працевлаштований, де позитивно характеризується, одружений, має на утриманні неповнолітню доньку на обліку і лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_7 судом не встановлено.

З урахування наведеного, суд дійшов обгрунтованого висновку про необхідність призначити ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі в межі санкції ч.1 ст.122 КК України зі звільненням його на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням та покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, оскільки таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

На переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_7 покарання, в повній мірі відповідає тяжкості та обставинам скоєного, сукупності даних про особу обвинуваченого, є необхідним для виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також домірне скоєному.

Доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості та особі обвинуваченого через суворість, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Що стосується доводів захисника про незаконність вироку суду в частині вирішення цивільного позову потерпілих, то вони є неспроможними, оскільки рішення суду в цій частині достатньо вмотивоване та у повній мірі грунтується на положеннях закону.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів і вимог поданої апеляційної скарги і не знаходить підстав для зміни чи скасування вироку, а тому апеляційну скаргу залишає без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2024 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України - без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: