Справа № 464/2065/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1176/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2024 року, -

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

встановила:

цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хмільниця, Чернігівського району, Чернігівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.1 ст. 289 КК України до трьох років позбавлення волі.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 постановлено рахувати з часу набрання вироком законної сили та звернення такого до виконання.

Вирішено питання з речовими доказами, заходами забезпечення кримінального провадження та процесуальними витратами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_9 21 березня 2024 року приблизно о 02:00 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння на парковці, що на вул. Стрийська, 35 у м. Львові, керуючись корисливим мотивом, маючи прямий умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, побачив припаркований автомобіль марки «ВАЗ» моделі 21013, н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , законним володільцем та користувачем якого є ОСОБА_10 , крізь незачинені двері проник в салон вказаного автомобіля, сів за кермо, після чого шляхом з`єднання чотирьох проводів, від`єднавши їх від замка запалювання, запустив двигун та здійснив рух вказаним автомобілем вулицею Стрийською у м. Львові, таким чином незаконно заволодівши вищевказаним транспортним засобом, вартість якого становить 16713,46 грн.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_7 не оспорюючи висновків суду щодо кваліфікації дій обвинуваченого, вважає призначене ОСОБА_6 покарання надто суворим і таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначає, що суд першої інстанції належним чином не врахував обставин, які свідчать про можливість призначення обвинуваченому більш м`якого покарання.

Наголошує, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, є військовослужбовцем ЗСУ та учасником бойових дій, вперше вчинив нетяжкий злочин, щиро розкаявся, сприяв розкриттю кримінального правопорушення, має офіційне місце проживання та роботи, позитивно характеризується за місцем реєстрації.

Акцентує, що матеріальні збитки потерпілому компенсовані шляхом повернення автомобіля і додатково відшкодовані витрати на його ремонт, у зв`язку з чим, цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, окрім цього, потерпілий не просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення чи обмеження волі.

Також, звертає увагу, що згідно досудової доповіді, виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 можливе без призначення покарання у виді позбавлення чи обмеження волі, оскільки такий не становить високої небезпеки для суспільства.

Окрім цього, покликається на те, що єдиною обтяжуючою покарання обставиною є вчинення злочину у стані сп`яніння. Однак, за це порушення обвинувачений ОСОБА_6 притягнутий до адміністративної відповідальності (постанова Франківського районного суду м. Львова від 19 червня 2024 року).

Вважає, що суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Просить змінити вирок Сихівського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2024 року, призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді трьох років позбавлення волі, застосувавши положення ст.ст. 75, 76 КК України, звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням, або призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з позбавленням чи обмеженням волі, на підставі ст. 69 КК України.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, який не заперечив щодо застосування положень ст. 69 КК України, однак просив призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовця, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Вина ОСОБА_6 за обставин, викладених у вироку є доведеною і ґрунтується на доказах, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніхто у судовому засіданні не оспорював. За цих обставин, за згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження, слухання справи у суді першої інстанції відбувалось у порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України. Наслідки такого порядку розгляду учасникам судового провадження було роз`яснено у встановленому законом порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч.1 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом.

Разом з тим, призначення покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення та інші обставини.

Так, покарання перебуває у справедливому співвідношенні з тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, та повністю узгоджуватиметься з критерієм справедливості, правову позицію щодо якого висловив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 02.11.2004 у справі № 1-33/2004, зазначивши, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину; справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного та особою винного.

П.1 ч.1 ст. 408 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 289 КК України, не відноситься до кримінальних правопорушень, щодо яких встановлено застереження для застосування положень ст. 69 КК України і реалізація даної норми становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду.

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів вважає, що у даному конкретному випадку, з огляду на обставини справи, призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч.1 ст. 289 КК України, порушує засаду виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, оскільки покарання має бути законним та пропорційним.

Так, місцевий суд, покликаючись на визнання вини, наявність обставин, які пом`якшують покарання - щирого каяття, активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставину, що обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, навів, однак в повній мірі не врахував особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який, згідно копії посвідчення, є учасником бойових дій (а.с. 162), внаслідок участі в яких, отримав травми і поранення, що, як вбачається із копії довідки командира військової частини НОМЕР_3 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 3539 від 17 жовтня 2023 року (а.с. 163) та копії довідки військово-лікарської комісії від 19 грудня 2024 року, пов`язані із захистом Батьківщини та проходженням військової служби.

Окрім цього, обвинувачений ОСОБА_6 добровільно відшкодував завдані збитки, примирився з потерпілим ОСОБА_10 та повернув автомобіль останньому.

Також, колегія суддів звертає увагу на висновок досудової доповіді Франківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області про результати оцінки обвинуваченого ОСОБА_6 , що показали середній ризик та середню ймовірність вчинення останнім повторного кримінального правопорушення і можливість його виправлення без позбавлення або обмеження волі на певний строк, що не становить високої небезпеки для суспільства (у т.ч. окремих осіб).

Наведене, на переконання колегії суддів, в своїй сукупності, з огляду на обставини справи та їх малозначність, оскільки діями обвинуваченого ОСОБА_6 не заподіяно істотної шкоди потерпілому, що є типовою для кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України, беручи до уваги критичне ставленням обвинуваченого до вчиненого, яке в даному випадку, ґрунтується на повному, послідовному і незмінному протягом розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій визнанні вини, як основної форми прояву щирого, а не формального каяття, осуді інкримінованого йому протиправного діяння та усвідомленні без будь-яких істотних обмежень протизаконності злочинних дій, та те, що на даний час останній продовжує проходити службу в Збройних Силах України, дає абсолютні підстави вважати перелічені обставини такими, що пом`якшують та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а відтак, доцільним, колегія суддів вважає за доцільне, застосувати положення ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.1 ст. 289 КК України, а саме штрафу, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування вироку суду, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 задоволити.

Вирок Сихівського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2024 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 в частині призначеного покарання - змінити.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.1 ст. 289 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України до штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4