справа №760/9925/16-к
провадження № 1-кп/991/189/19
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1
до ухвали від 23 грудня 2024 року у справі № 760/9925/16-к
(провадження 1-кп/991/189/19)
23 грудня 2024 року місто Київ
З цією ухвалою я частково не згоден з огляду на таке.
Наріжним каменем кримінального процесу є загальні засади кримінального провадження, до яких, зокрема, належить змагальність сторін та свобода у поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (п. 15 ч. 1 ст. 7, ст. 22 КПК України), що узгоджується також і з вимогами ст. ст. 92 і 93 КПК України. При цьому, за нормою ч. 6 ст. 22 КПК України на суд покладається обов`язок створювати сторонам необхідні умови для виконання ними процесуальних обов`язків і реалізації процесуальних прав. Разом з тим, такий обов`язок не носить для суду абсолютного характеру, а має виконуватися виключно за умови збереження ним об`єктивності та неупередженості.
Вважаю за необхідне вказати на те, що ч. 3 ст. 23 КПК України саме на сторону обвинувачення покладений обов`язок із забезпечення присутності під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації стороною захисту права на їх допит перед незалежним та неупередженим судом.
Слід також зазначити, що суд у кримінальному провадженні має право вирішувати лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами і відносяться до його повноважень, на відміну від сторін кримінального провадження, які є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормами кримінального процесуального закону, що є сутністю принципу диспозитивності кримінального провадження (п. 19 ч. 1 ст. 7, ч. ч. 1 і 3 ст. 26 КПК України).
Норми кримінального процесуального права не наділяють суд повноваженнями і не надають йому права доручати органу досудового розслідування проведення слідчих дій (допитів свідків) з метою встановлення місцезнаходження свідка сторони обвинувачення, а за нормою ч. 3 ст. 333 КПК України суд має право доручити органу досудового розслідування провести певні слідчі дії виключно за умови виникнення необхідності у встановленні або перевірці обставин, які мають істотне значення для кримінального провадження, які не можуть бути встановлені або перевірені іншим шляхом, тобто обставин, передбачених ч. 1 ст. 91 КПК України, місцезнаходження свідка сторони обвинувачення до яких не може належати за визначенням.
За таких обставин, мої колеги постановивши ухвалу про доручення Національному антикорупційному бюро України провести слідчі дії - допити осіб, які обізнані (можуть бути обізнані) про місцезнаходження свідка ОСОБА_6 , вийшли за межі наданих суду прав та повноважень і прийняли рішення, яке суперечить нормам ч. 6 ст. 22 і ч. 3 ст. 23 КПК України, що, як на мене, безумовно вказує на існування сумніву в їх об`єктивності та неупередженості.
Аналогічна позиція висловлена колегією суддів другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постанові від 11 серпня 2020 року у справі № 288/113/15-к (провадження № 51-1176км20).
З огляду на наведене, на моє переконання у задоволенні клопотання прокурора щодо доручення Національному антикорупційному бюро України провести слідчі дії - допити осіб, які обізнані (можуть бути обізнані) про місцезнаходження свідка ОСОБА_6 , необхідно було відмовити, а з рішенням про доручення Національному антикорупційному бюро України вручити свідку ОСОБА_6 повістку про виклик до суду і встановлення строку виконання такого доручення я згоден.
Суддя ОСОБА_8