Дата документу 19.12.2024 Справа № 336/4830/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1000/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №336/4830/22Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.309 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу (з доповненням) захисника ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 28 червня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, який проживає у АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він, знаходячись за місцем свого мешкання, умисно для особистих потреб у невстановлений час та за невстановлених обставин придбав речовину сіро-зеленого кольору рослинного походження та зберігав її у домоволодінні за місцем проживання до 30.05.2022 року без мети збуту для особистого вживання.

В подальшому 30.05.2022 року в період часу з 14:15 години по 15:05 години під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 у АДРЕСА_1 на території домоволодіння, а саме гаражу виявлено та вилучено п`ять зіп-пакетів з невідомою речовиною рослинного походження, сіро-зеленого кольору, які мають у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, маса якого в перерахунку на висушену речовину складає 57,098 г, 0,934 г, 0,931 г, 0,904 г, 0,889 г. Загальна маса виявленого особливо небезпечного наркотичного засобу в перерахунку на висушену речовину складає 60,756 г.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.1 ст.309 КК, як незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту. Йому призначено покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.2 ст.59-1 КК.

Вирішено питання про процесуальні витрати та речовий доказ.

В апеляційній скарзі та доповненні до неї захисник просив вирок скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 закрити.

Аргументуючи свою позицію захисник зазначив, що підставами для повідомлення про підозру ОСОБА_8 , складання обвинувального акта стали результати проведеного обшуку за місцем проживання обвинуваченого. Проте судом проігноровано вимоги процесуального закону про недопустимість доказів, які здобуті з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, з грубим порушенням права на захист. Зокрема суд не надав оцінки неправомірним діям органу досудового розслідування, в тому числі і фактичному затриманню ОСОБА_8 та перебування його під контролем органу досудового розслідування протягом доби без оформлення відповідними процесуальними документами. При цьому при фактичному затриманні ОСОБА_8 працівниками поліції були вилучені особисті речі, зокрема мобільний телефон та ключі від помешкання. Зазначені речі з невідомих причин перебували у володінні оперативних працівників, що не виключає проведення незаконних оперативних дій з метою штучного викриття кримінального правопорушення. Зазначені обставини підтверджені показами свідка про те, що саме працівники поліції відчиняли вхідні двері помешкання та проводили безпідставний обшук. Сам обшук проведено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, зокрема не всі учасники слідчої дії були відображені в протоколі обшуку, а сама слідча дія проводилась з порушенням, що не виключає зловживання з боку правоохоронців. Відтак суд мав би визнати недопустимими надані стороною обвинувачення докази. Крім того, ухвала слідчого судді від 30.05.2022 року про дозвіл на обшук житла була винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації, що є порушенням ч.4 ст.107 КПК. Відтак протокол обшуку від 30 травня 2022 року за відсутності технічної фіксації судового розгляду клопотання про надання дозволу на обшук та проведеного без участі слідчого та прокурора є не допустимим доказом як і всі похідні від нього докази. Також за поясненнями свідків, які були залучені в якості понятих та самого ОСОБА_8 , 30.05.2022 року свідки поняті були запрошені до автомобіля поліції біля будинку, що розташований у Вознесенівському районі м.Запоріжжя, після чого усі разом на автомобілі направились до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя та після чого направились до помешкання ОСОБА_8 для проведення обшуку. Отже слідчий мав реальну можливість бути присутнім та прийняти участь в судовому засіданні з розгляду клопотання про проведення обшуку. Також клопотання слідчого не містить обґрунтування про звернення до слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя про проведення обшуку у помешканні, яке розташоване у Шевченківському районі м.Запоріжжя, що не є територіальною юрисдикцією зазначеного суду та в подальшому проводились слідчі дії за іншим номером кримінального провадження. Крім того, на стадії досудового розслідування з боку органу досудового розслідування порушувалися вимоги процесуального закону, зокрема докази безпідставно та не у процесуальний спосіб долучалися з іншого кримінального провадження, яке проводилось іншим слідчим, клопотання про проведення обшуку жодним чином невмотивовано слідчим в рамках проведення досудового розслідування за наслідком затримання за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.309 КК, тобто після виявлення за версією обвинувачення наркотичних засобів. Що стосується допиту свідків понятих та слідчого, то відповідні покази суттєво різняться та суперечать один одному. Свідки надавали покази в судовому засіданні у нетверезому стані, вони є залежними від органів поліції, оскільки є особами, які зловживають спиртними напоями, що виключає незаангажованість та незалежність зазначених осіб під час проведення слідчих дій. Сам слідчий недобросовісно ставився до своїх посадових обов`язків, про що ОСОБА_8 подавалися заяви про злочин (вимагання грошових коштів). Відтак суд мав би критично поставитись та надати більш ретельну оцінку діям органів розслідування щодо наявності в їх діях елементу провокативності та штучності у розслідуванні кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; прокурора, яка заперечила проти скарги та просила залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, висновок районного суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні передбаченого ч.1 ст.309 КК кримінального правопорушення було зроблено з додержанням ст.23 КПК на підставі з`ясування всіх обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст.94 зазначеного Кодексу.

Так, висновку про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення суд першої інстанції дійшов на підставі аналізу сукупності зібраних у ході досудового розслідування письмових доказів, наданих стороною обвинувачення, зокрема: копії протоколу огляду місця події від 29.05.2022 року, під час якого, з-поміж іншого, вилучено мобільний телефон «Iphone» фіолетового кольору в чорному чохлі; копії огляду мобільного телефону «Iphone» від 31.05.2022 року; протоколу обшуку від 30.05.2022 року, проведеного на території домоволодіння АДРЕСА_1 , відповідно до якого на пропозицію видати наркотичні засоби та психотропні речовини ОСОБА_8 заявив, що має в гаражі наркотичну речовину «маріхуану», після чого добровільно видав з гаражу п`ять прозорих зіп-пакетів з невідомою речовиною рослинного походження зеленого кольору, які вилучено та упаковано до паперового конверту; висновку судової хімічної експертизи №СЕ-19/108-22/5120-НЗПРАП від 07.06.2022 року, відповідно до якої наданий матеріал рослинного походження сіро-зеленого кольору в п`яти полімерних зіп-пакетах є наркотичним засобом канабісом, маса якого в перерахунку на висушену речовину складає 57,098 г, 0,934 г, 0,931 г, 0,904 г, 0,889 г. Загальна маса виявленого канабісу в перерахунку на висушену речовину складає 60,756 г.

Також в обґрунтування винуватості ОСОБА_8 суд обґрунтовано послався на покази допитаних свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які були понятими під час проведення обшуку за місцем проживання обвинуваченого, та підтвердили, що під час обшуку в гаражі було виявлено тубус, в якому знаходилась речовина сіро-зеленого кольору, що була розфасована у прозорі пакети. Після чого зазначена речовина була вилучена та упакована до конверту, який був опечатаний.

Отже висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК, районний суд належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які було оцінено відповідно до закону та правильно визнано судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо нього. В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їхній достовірності.

В своїй апеляційній скарзі захисник стверджував про те, що ОСОБА_8 був незаконно затриманий та перебував протягом доби під контролем органу досудового розслідування без оформлення відповідного процесуального документа.

Разом з тим, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що аналогічні аргументи захисту були предметом ретельної перевірки суду першої інстанції та правильно визнані безпідставними.

Зокрема суд правильно виходив з того, що відповідно до ст.209 КПК особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

Втім у цьому кримінальному провадженні суд установив, що за даними протоколу огляду місця події, складеного в період з 29.05.2022 з 23-26 години до 30.05.2022 до 00-18 години, ОСОБА_8 був учасником даної слідчої дії, після закінчення якої місце його подальшого перебування в жодний спосіб не підтверджено.

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які приймали участь в якості понятих під час обшуку, не повідомляли про наявність ознак затримання ОСОБА_8 чи застосування до нього будь-якого примусу. Відповідно до відеозапису проведеного обшуку ОСОБА_8 під час даної слідчої дії, поводився спокійно, без ознак хвилювання, не перебував у кайданках. Сам по собі факт спільного прямування ОСОБА_8 , понятих та співробітника поліції до місця проведення обшуку за відсутності будь-яких доказів не може автоматично свідчити про те, що ОСОБА_8 силою або через підкорення наказу був змушений залишатися поряд із уповноваженою службовою особою. Відсутність вдома ОСОБА_8 напередодні обшуку також не може бути свідченням його незаконного затримання за відсутності належного того підтвердження.

На користь вказаних обставин свідчить і відповідь начальника ВП №1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області про те, що відповідно до журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених до ВП №1 Запорізького РУП ОСОБА_8 29.05.2022 року у відділу поліції не перебував, а 30.05.2023 року перебував у відділі у зв`язку із даним кримінальним провадженням. Проте, як слушно зазначив суд, саме по собі перебування особи у відділі поліції для надання пояснень чи участі у процесуальних діях не є затриманням в розумінні ст.209 КПК.

Крім того, суд правильно зважив і не те, що під час досудового розслідування ОСОБА_8 дії працівників поліції не оскаржував і скарг з приводу нібито його незаконного затримання не подавав.

Отже, враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із належно вмотивованими висновками суду першої інстанції про те, що доводи сторони захисту про незаконне затримання ОСОБА_8 не знайшли свого підтвердження. Будь-яких переконливих аргументів на спростування наведених висновків суду першої інстанції захисник в апеляційній також не навів.

Не можуть вважатися обґрунтованими і доводи захисника в апеляційній скарзі про те, що вилучені у ОСОБА_8 мобільний телефон та ключі від помешкання з невідомих причин перебували у володінні оперативних працівників, що не виключає проведення ними незаконних дій з метою штучного створення і викриття кримінального правопорушення. Адже з матеріалів кримінального провадження вбачається, що мобільний телефон був тимчасово вилучений у ОСОБА_8 під час проведення 29.05.2022 року огляду місця події. На зазначений мобільний телефон, який був визнаний речовим доказом, за клопотанням слідчого було накладено арешт відповідно до ухвали слідчого судді від 01.06.2022 року. Що стосується ключів від домоволодіння ОСОБА_8 , то вони не значаться у переліку речей, вилучених 29.05.2022 року під час огляду місця події.

Захистом не надано жодних доказів про те, що органом досудового розслідування напередодні обшуку було вчинено несанкціоноване проникнення до гаражу обвинуваченого і залишення там наркотичного засобу, який згодом було вилучено під час обшуку. Зі спростуванням такої версії було встановлено, що перед початком обшуку обвинувачений в присутності понятих під відеозапис заявив, що ним в його гаражі зберігаються наркотичні речовини, які він використовує для власного споживання. ОСОБА_8 власноруч відчинив замок гаража своїми ключами. Потрапивши до гаражу, одразу цілеспрямовано взяв там до рук тубус з-під чіпсів і вийняв звідти пакунок з наркотичною речовиною. Проте не дивлячись на добровільну видачу обвинуваченим наркотичної речовини, обшук було продовжено як в гаражі так і в решті домоволодіння. Після закінчення проведення обшуку було складено відповідний протокол, в якому жодних зауважень до проведення даної слідчої дії зазначено не було. Не виказував таких зауважень обвинувачений і в усному порядку під відеозапис. З цих же підстав колегія суддів відхиляє як безпідставні твердження захисника в апеляційній скарзі про відкриття вхідних дверей працівниками поліції.

В своїй апеляційній скарзі захисник також вважав недопустимим доказом протокол обшуку від 30.05.2022 року. При цьому захисник виходив з того, що в протоколі обшуку не зазначені всі учасники даної слідчої дії.

Проте колегія суддів, як і суд першої інстанції, критично ставиться до таких заперечень захисника. Адже зі змісту протоколу обшуку вбачається, що у ньому зазначені усі учасники, які брали безпосередню участь у цій слідчій дії. Що стосується тверджень захисника про незазначення в протоколі ОСОБА_11 бабусі ОСОБА_8 , то суд правильно встановив, що ОСОБА_11 не брала безпосередньої участі у проведенні обшуку, що об`єктивно підтверджується відеозаписом проведено обшуку та показами свідків. Зокрема суд обґрунтовано зазначив, що ОСОБА_11 не перебувала в приміщенні гаража, де були виявлені та вилучені наркотичні засоби, не була вона присутня і під час складання та оголошення протоколу. На відеозаписові зафіксовано заяву ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_11 під час обшуку перебуває десь на вулиці, що свідчить про правильність складання протоколу обшуку після його завершення.

Усупереч доводам апеляційної скарги захисника колегія суддів не встановила жодних підстав вважати, що під час обшуку мало місце зловживання з боку правоохоронних органів. Адже обшук було проведено на підставі ухвали слідчого судді від 30.05.2022 року, за участі ОСОБА_8 , якому було вручену ухвалу слідчого судді. ОСОБА_8 ні під час проведення обшуку, ні під час підписання протоколу будь-яких зауважень не мав. Обшук проведено у повній відповідності до вимог ст.ст.234, 236 КПК і слідчий діяв в межах та у спосіб, передбачений законом. Із заявою про вчинення працівниками поліції передбаченого ч.2 ст.162 КК злочину з незаконного проникнення до житла чи іншого володіння особи обвинувачений не звертався.

Що стосується аргументів захисту про те, що ухвала від 30.05.2022 року про дозвіл на обшук житла була винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації, що є порушенням ч.4 ст.107 КПК, то вказані доводи також були ретельно перевірені судом першої інстанції та правильно визнані необґрунтованими.

Так, суд правильно виходив з того, що кримінальний процесуальний закон (ч.4 ст.107 КПК) передбачає винятки, за яких фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється. Зокрема такими винятками є неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні та здійснення судом судового провадження за відсутності осіб відповідно до положень цього Кодексу.

Судом першої інстанції було перевірено та встановлено, що розгляд клопотання слідчого про обшук було розглянуто слідчим суддею за відсутності прокурора та слідчого, оскільки вони не прибули до судового засідання. При цьому слідчим було подано заяву про розгляд клопотання за його відсутності. За таких обставин розгляд клопотання слідчого про обшук було здійснено слідчим суддею без фіксування за допомогою технічних засобів, що повністю узгоджується з ч.4 ст.107 КПК. А участь прокурора та слідчого під час розгляду клопотання про обшук за законом не є обов`язковою.

За наведених обставин жодних підстав вважати недопустимим доказом протокол обшуку від 30.05.2022 року, а так само і всі похідні від нього докази, колегія суддів не встановила.

Не є прийнятними і доводи захисника у скарзі про те, що слідчий, поняті та ОСОБА_8 разом прямували до суду з метою отримання ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку, оскільки такі обставини нічим не підтверджені, зокрема і показами свідків, які були задіяні для участі в обшуку в якості понятих. Що стосується посилання захисника на те, що слідчий мав реальну можливість бути присутнім під час розгляду його клопотання про обшук, то колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.5 ст.40 КПК слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності. Подання слідчим заяви про розгляд клопотання про обшук за його відсутності є його правом і воно не пов`язується із наявністю певних обставин.

Доводи захисника про відсутність у клопотанні про обшук обґрунтування звернення до слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя, в той час як домоволодіння, в якому підлягає проведенню обшук, знаходиться в Шевченківському районі м.Запоріжжя, не ґрунтуються на положеннях процесуального закону.

Так, відповідно до ч.2 ст.234 КПК обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що з клопотанням про обшук звертався слідчий СВ ВП №1 ЗРУП ГУНП (м.Запоріжжя, Вознесенівський район), який знаходиться в межах територіальної юрисдикції Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя. Відтак будь-яких порушень в цій частині колегією суддів не встановлено.

В своїй апеляційній скарзі захисник також стверджував про те, що під час досудового розслідування докази безпідставно та не у процесуальний спосіб долучалися з іншого кримінального провадження, яке здійснювалось іншим слідчим.

Проте колегія суддів критично ставиться до таких заперечень захисника.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що постановою прокурора Вознесенівської окружної прокуратури від 01.07.2022 року змінено правову кваліфікацію кримінального правопорушення у кримінальному провадженні №0000548 з ч.2 ст.309 КК на ч.1 ст.309 КК.

Відповідно до постанови прокурора Вознесенівської окружної прокуратури від 01.07.2022 року у даному кримінальному провадженні, оскільки вчинення правопорушення 30.05.2022 року мало місце на території Шевченківського району м.Запоріжжя, з огляду на ст.ст.36, 216, 218 КПК визначено місце проведення досудового розслідування за СД ВП №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області.

Після чого, відповідно до постанов прокурора Шевченківської окружної прокуратури від 01.09.2022 року із матеріалів кримінального провадження №0000548 виділено в окреме провадження матеріали кримінального провадження, що стосуються епізоду від 29.05.2022 року за адресою: м.Запоріжжя, бул.Гвардійський, біля буд.75 в оригіналах та копіях, та визначено підслідність цього провадження №0000588 за ВП №1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області.

Отже будь-яких порушень кримінального процесуального закону в цій частині колегія суддів не встановила. Усі докази зібрані і долучені до матеріалів кримінального провадження у визначений законом спосіб.

Посилання захисника на невмотивованість клопотання слідчого про обшук не є обґрунтованими. Адже клопотання слідчого про обшук містить у собі усі відомості, передбачені ч.3 ст.234 КПК, зокрема і короткий виклад обставин кримінального правопорушення, у зв`язку з розслідуванням якого подається клопотання; правову кваліфікацію кримінального правопорушення, підстави для обшуку та житло чи інше володіння особи, де планується проведення обшуку.

Усупереч доводам апеляційної скарги захисника колегія суддів, як і суд першої інстанції не встановила будь-яких суперечностей в показах допитаних свідків. Покази свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є послідовними і такими, що узгоджуються як між собою, так і з відеозаписом проведення обшуку за місцем проживання обвинуваченого.

Твердження захисника у скарзі про те, що свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 надавали в суді покази в нетверезому стані є безпідставними. Адже зі звукозапису судового засідання від 13.03.2023 року, в якому були допитані зазначені свідки, вбачається, що суд не встановив жодних перешкод для допиту свідків, а так само і підстав вважати, що свідки перебувають у стані, який може вплинути на об`єктивність наданих ними показів чи унеможливлює їх допит. Покази свідки надавали точно та чітко. Стороні захисту було забезпечено можливість допитати свідків та з`ясувати ті чи інші обставини.

Не можуть вважатися обґрунтованими і доводи захисника про залежність свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від органів поліції. Адже будь-яких даних, які б свідчили про те, що зазначені свідки обмовили обвинуваченого ОСОБА_8 , у матеріалах провадження немає. Свідки під час допиту зазначили, що раніше не були знайомі з обвинуваченим і підстав для його обмови не мають. Суд першої інстанції також не встановив, що вказані свідки мали особисту зацікавленість у результаті розслідування чи якимось чином були у прямій залежності від працівників органу досудового розслідування. У судовому засіданні свідки також не зазначали про те, що їх участь у слідчій дії була недобровільною. Покази свідків об`єктивно повністю узгоджуються із змістом відеозапису слідчої дії (обшуку), в якому вони приймали участь.

Посилання захисника на наявність в діях органу досудового розслідування елементу провокації є безпідставними, оскільки такий факт не знайшов свого підтвердження в результаті перевірки обставин кримінального провадження та дослідження доказів судом першої інстанції. На переконання колегії суддів обставини цього провадження дають підстави стверджувати про те, що орган досудового розслідування діяв у пасивний спосіб і жодного впливу на ОСОБА_8 не чинив. Будь-яких переконливих аргументів в цій частині захисник в апеляційній скарзі не навів. При цьому стороною захисту також не надано жодних доказів оскарження ОСОБА_8 дій органу досудового розслідування, в тому числі і подання заяви про злочин з приводу нібито вимагання у ОСОБА_8 грошових коштів. А тому і в цій частині доводи захисника є необґрунтованими.

Отже, підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено та судом правильно вирішено питання про їхню належність і допустимість, з дотриманням вимог статей 85-87, 89, 94 КПК.

Відтак вирок суду першої інстанції належним чином вмотивований і відповідає вимогам ст.ст.370, 374 КПК. Переконливих аргументів на спростування висновків районного суду захисник в апеляційній скарзі не навів, а тому відсутні обґрунтовані підстави для задоволення вимог, викладених в ній.

Разом із цим, колегія суддів, враховуючи те, що відповідно до Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року №770 зі змінами, внесеними постановою від 26 квітня 2024 року №458, канабіс, смола канабісу, екстракти і настойки канабісу включені до Списку №1 Таблиці II «Наркотичні засоби та рослини, обіг яких обмежено», вважає за необхідне в порядку ч.2 ст.404 КПК змінити вирок суду першої інстанції та виключити з його мотивувальної частини посилання на те, що предметом кримінального правопорушення є особливо небезпечний наркотичний засіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу (з доповненням) захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 28 червня 2024 року щодо ОСОБА_8 в цій справі змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на те, що предметом кримінального правопорушення є особливо небезпечний наркотичний засіб.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4