Провадження № 1-кп/638/1168/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року м.Харків

Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

в судовому засіданні, в процесі розгляду кримінального провадження, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001484 від 25 вересня 2024 року, відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189 КК України, -

в с т а н о в и в :

В провадженні Дзержинського районного суду міста Харкова знаходиться кримінальне провадження за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001484 від 25 вересня 2024 року, відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою з визначеним розміром застави. В обґрунтування клопотання прокурор посилався на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, враховуючи той факт, що ОСОБА_8 вчинив умисний особливо тяжкий злочин, за який передбачено покарання до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, що може спонукати обвинуваченого переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Також обвинувачений може незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні та, враховуючи ту обставину, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, не має стабільного джерела доходу, тому з метою отримання заробітку шляхом зайняття злочинною (протиправною) діяльністю може вчинити нове кримінальне правопорушення, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

З огляду на вищенаведене, приймаючи до уваги суспільну небезпеку протиправних дій ОСОБА_8 , слід прийти до висновку, що інші менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти уникненню вищезазначених ризиків з боку обвинуваченого ОСОБА_8 , а з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання вказаним ризикам необхідно продовжити строк запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави для забезпечення виконання обов`язків, визначених кримінальним процесуальним кодексом України, у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908400 грн.

Потерпілий ОСОБА_4 та його представник підтримали клопотання прокурора.

Захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, та просили суд зменшити розмір застави, посилаючись на те, що ОСОБА_8 необхідно пройти обстеження у зв`язку з хворобою.

Обвинувачений ОСОБА_8 просив суд зменшити розмір застави або змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Суд, розглянувши клопотання прокурора, вислухавши думку прокурора, потерпілого, представника потерпілого, захисників та обвинуваченого, встановив наступне.

Відповідно до вимог ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 27 вересня 2024 року ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 25 листопада 2024 року, з визначенням застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908400 грн. Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 20 листопада 2024 продовжено запобіжний захід до 18 січня 2025 року.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Судом встановлено, що продовжує існувати ризики передбачені ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Так, ризик переховування обумовлений серед іншого і можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання, оскільки злочин, у якому обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_8 , передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна. Зазначені обставини самі по собі можуть спонукати обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема позицією, викладеною у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року, в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Відтак, сама по собі тяжкість злочину не є єдиною визначальною умовою при встановленні ризику, проте разом з іншими обставинами повинна враховуватись слідчим суддею під час вирішення розгляду клопотання про обрання особі запобіжного заходу.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, за яке може бути призначено покарання до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Однак, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, суд вважає доведеним ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України а саме те, що обвинувачений ОСОБА_8 може незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, з метою зміни їх показів та/або відмови давати покази у суді, вплинути у незаконний спосіб на інших осіб, які можуть мати відношення до даного кримінального провадження.

Разом з цим, суд зауважує, що стороною обвинувачення у ході судового засідання не доведений ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, враховуючи ту обставину, що обвинувачений раніше не притягався до кримінальної відповідальності.

Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відмову у задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу.

Разом з тим, положеннями ч. 4 ст. 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 27 вересня 2024 року визначено ОСОБА_8 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 908400,00 грн.

В той же час, з урахування строку утримання обвинуваченого в умовах слідчого ізолятору, після встановлення застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатний осіб, яка є непомірна для обвинуваченого ОСОБА_8 , у зв`язку з чим він не вніс заставу, враховуючи обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан обвинуваченого, інші дані про його особу та ризики, передбачені ст. 177 КПК України, позицію викладену у рішеннях ЄСПЛ, суд вважає за можливе задовольнити клопотання сторони захисту про зменшення розміру застави та зменшити її до - 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який визначений п.3 ч.5 ст. 182 КПК України з урахуванням тяжкості інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення.

З урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який на 01 січня 2025 року складає 3028.00 грн., розмір застави, який підлягає визначенню обвинуваченому ОСОБА_8 в рамках вказаного кримінального провадження, складає 454200,00 грн. Вказана сума розрахована шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на сто п`ятдесят.

На підставі наведеного, керуючись ст. 314-316 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити частково.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 15 березня 2025 року включно.

В іншій частині клопотання прокурора відмовити.

Клопотання захисників про зменшення розміру застави задовольнити.

Зменшити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , альтернативний запобіжний захід у вигляді застави встановленої ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 27 вересня 2024 року, до розміру 150 прожиткових мінімумів для працездатний осіб, що складає 454 200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) грн. 00 коп.

Визначену суму застави в розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 454 200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) грн. 00 коп., які необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області (код одержувача: 26281249; банк одержувача: ДКСУ м. Київ; МФО одержувача: 820172; р/р. UA0006674 (справа № _____) до сплину терміну тримання під вартою.

При внесенні визначеної суми застави, ОСОБА_8 з-під варти - звільнити.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки:

1) прибувати до прокурора та суду за першою вимогою;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, перебуває без дозволу прокурора або суду;

3) повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання, перебування або місця роботи, служби;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України (у випадку наявності).

5) утримуватись від будь-якого спілкування з потерпілим та свідками у вказаному кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ст. 182 КПК України роз`яснити обвинуваченому, заставодавцю що в разі невиконання покладених на обвинуваченого обов`язків, застава буде звернена в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.

Покласти на заставодавця наступні обов`язки: забезпечувати належну поведінку обвинуваченого; забезпечувати явку належно повідомленого обвинуваченого, до прокурора чи суду; повідомляти суд про причини неявки обвинуваченого.

Зобов`язати заставодавця забезпечити виконання обвинуваченим, покладених на нього обов`язків щодо повідомлення прокурора та суд про зміну свого місця проживання або перебування.

У задоволенні клопотання сторони захисну про зміну запобіжного заходу відмовити.

Строк дії ухвали встановити до 15 березня 2025 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду в термін 5 днів з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1