Номер провадження: 11-сс/813/666/25
Справа № 523/2733/25 1-кс/523/873/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000716 від 12.02.2025 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м.Одеси від 06.03.2025 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Одеської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 7 років, який проходить військову службу на посаді водія автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення роти логістики військової частини НОМЕР_1 у військовому званні солдат, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України,

встановив:

Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000716 від 12.02.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.369-2; ч.5 ст.426-1 КК України.

05.03.2025 року ОСОБА_8 затримано в порядку ст.208 КПК України та на наступний день 06.03.2025 року, йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

У період часу з 26.01.2025 до 27.01.2025 ОСОБА_9 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем розташування автопарку військової частини НОМЕР_1 , виконував свої службові обов`язки за посадою.

В цей час ОСОБА_8 , який перебував на території автопарку військової частини НОМЕР_1 , виник злочинний умисел, направлений на особисте незаконне збагачення шляхом одержання неправомірної вигоди. З цією метою ОСОБА_8 звернувся до ОСОБА_9 з питанням повного списання з лав Збройних Сил України та пояснив, що він має вплив на членів військово-лікарської комісії, завдяки якому, за грошову винагороду в розмірі 12 000 доларів США він може супроводжувати поетапне проходження військово-лікарської комісії та здійснити вплив на медичне керівництво військової частини для вирішення питання про призначення ОСОБА_9 другої групи інвалідності на підставі ст.22-А Наказу Міністерства оборони України № 402 від 14.08.2008.

10.02.2025 року, близько 09 години 20 хвилин, ОСОБА_8 , діючи умисно з корисливих мотивів, усвідомлюючи незаконність своїх дій, висловив ОСОБА_9 , який перебував на посаді начальника електростанції №308 військової частини НОМЕР_1 за місцем розташування автопарку зазначеної військової частин, протиправну вимогу на надання йому неправомірної вигоди у розмірі 12 тис. доларів США за сприяння вирішення питання повного списання ОСОБА_9 з лав ЗСУ, пояснивши, що може супроводжувати поетапне проходження військово-лікарської комісії для призначення останньому другої групи інвалідності.

Надалі, 05.03.2025 року, після зустрічі о 08:00 годині з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , вимушено погоджуючись на вимоги останнього, на виконання наданих ОСОБА_8 інструкцій та раніше обумовленої домовленості, прибув до контрольно-пропускного пункту військової частини НОМЕР_1 , яка розташована у АДРЕСА_1 , де на раніше висунуту вимогу ОСОБА_8 передав черговому поліетиленовий пакет, в якому знаходився паперовий конверт білого кольору із надписом «УПР», в середині якого був прозорий файл зі 6000 доларів США, скріплених зеленою резинкою, після чого ОСОБА_9 відправив на мобільний телефон ОСОБА_8 у месенджері «WhatsApp» фото паперового пакету та зателефонував останньому, повідомивши, що раніше висунуті йому вимоги щодо передачі неправомірної вигоди виконані. Після проведення першочергових слідчих дій ОСОБА_8 був затриманий правоохоронними органами.

Старший слідчий Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_10 звернулась до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з можливістю внесення застави - 331 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1002268 гривень та з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України у разі внесення застави.

Клопотання мотивоване обґрунтованістю підозри та існуванням ризиків, визначених ст.177 КПК України, а саме що підозрюваний може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити нове кримінальне правопорушення.

Оскарженою ухвалою слідчого судді частково задоволено клопотання слідчого та до ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті в ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , до 03.05.2025 року включно, з визначенням застави 250 (двісті п`ятдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 757 000 (сімсот п`ятдесят сім тисяч) гривень, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, у разі внесення застави.

Мотивуючи прийняте рішення слідчий суддя послався на обґрунтованість підозри та існування ризиків, визначених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного запобіжний захід не пов`язаний з позбавлення волі, зокрема у виді особистого зобов`язання, особистої поруки або домашнього арешту.

Вимоги апеляційної скарги захисник мотивує наступними доводами:

1)підозра ОСОБА_8 необґрунтована, матеріали кримінального провадження не місять прямих доказів, які б доводи його причетність до вчинення інкримінованого злочину;

2)посилання на тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному не може бути підставою для застосування виняткового запобіжного заходу;

3)слідчий суддя не взяв до уваги дані про особу підозрюваного, його позитивну характеристику, наявність міцних соціальних зв`язків, те що він одружений, утримує неповнолітню дитину, здійснює догляд за матір`ю інвалідом ІІ групи. Крім того ОСОБА_8 зареєстрований та постійно проживає на території м.Одеси, раніше не притягався до кримінальної відповідальності;

4)слідчий суддя визначив завідомо непомірний розмір застави, не врахувавши при цьому майновий стан підозрюваного;

5)заявлені слідчим ризики недоведені, з моменту внесення відомостей про злочин до ЄРДР ОСОБА_8 не намагався переховуватись від органу досудового розслідування, незаконно впливати на свідків, або перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав апеляційну скаргу; думку прокурора, який з урахуванням зміни правової кваліфікації підозри ОСОБА_8 , не заперечував проти застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Колегією суддів встановлено, що станом на 06 березня 2025 року дату застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, останньому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України.

03 квітня 2025 року ОСОБА_8 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри на ч.2 ст.369-2 КК України, за кваліфікуючою ознакою - прийняття обіцянки в одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Санкція ч.2 ст.369-2 КК України передбачає покарання у виді штрафу від двох тисяч до п`яти тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк від двох до п`яти років.

За таких обставин злочин, передбачений ч.2 ст.369-2 КК України, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії нетяжких.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 раніше не судимий.

Пунктом 3 ч.2 ст.183 КПК встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Матеріали справи не містять будь-яких відомостей про те, що до затримання підозрюваний ОСОБА_8 переховуватись від правоохоронних органів, будь-яким чином перешкоджав кримінальному провадженню, або йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

За таких обставин, на теперішній час в даному кримінальному провадженні до ОСОБА_8 , який підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину, не може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки це суперечить положенням ч.2 ст.183 КПК України.

Доводи сторони захисту про існування підстав для застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу ніж домашній арешт, колегія суддів визнає слушними, з огляду на таке.

Запобіжний захід не є покаранням за вчинений злочин, а є заходом забезпечення кримінального провадження, метою застосування якого є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, визначеним у ч.1 ст.177 КПК України.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, тощо.

Підозрюваний ОСОБА_8 раніше не судимий, є військовослужбовцем Збройних сил України, має постійне місце реєстрації та проживання, одружений, утримує малолітню дитину 7 років.

Рішення про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою прийнято слідчим суддею під час дії введеного на території держави воєнного стану відповідно до Указу Президента України.

Апеляційний суд переконаний, що під час дії воєнного стану, ОСОБА_8 , який є військовослужбовцем, безсумнівно буде більш корисним для суспільства та держави, перебуваючи за місцем дислокації його військової частини та проходячи військову службу, на відміну від перебування під домашнім арештом.

Колегія суддів звертає увагу, що прокурор не навів переконливих доводів стосовно того, в чому полягає доцільність перебування підозрюваного під домашнім арештом у нічний час доби, з урахуванням того, що всі жителі країни у нічний час обмежені дією комендантської години, на відміну від застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, що забезпечить можливість останньому у будь-який час виконувати військовий обов`язок по захисту країни.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що незважаючи на те, що ризик можливих спроб переховування підозрюваного від органів досудового слідства повністю не виключається, але він є мінімізованим, з урахуванням конкретних обставин справи та особи підозрюваного, який є військовослужбовцем Збройних сил України та в умовах воєнного стану зобов`язаний нести службу, а також приймаючи до уваги відсутність даних про те, що ОСОБА_8 в будь-який спосіб перешкоджав кримінальному провадженню, визнав свою провину, тому стороною захисту ініційоване питання щодо укладення угоди з прокурором про визнання винуватості за пред`явленою підозрою, на даний час відсутня реальна потреба в застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту, який в даному випадку є недоцільним.

Враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_8 які вказують на існування міцних важелів соціального стримування підозрюваного, апеляційний суд вважає, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого є у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти сторона обвинувачення та держава Україна в умовах воєнного стану, є запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ст.194 КПК.

На переконання апеляційного суду запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням на підозрюваного певних обов`язків, буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, створить умови для існування достатнього балансу між обмеженнями, які застосовує держава до особи, яка на даній стадії досудового розслідування підозрюється у вчиненні злочину з її правом на свободу, закріпленим Конституцією України.

Відповідно до ч.3 ст.407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.

З урахуванням встановлених обставин, апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, оскаржена ухвала слідчого судді скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосування до нього запобіжного заходу у особистого зобов`язання, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК.

Керуючись статтями 177, 178, 181, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 409, 418, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 06.03.2025 року, якою в кримінальному провадженні №0000716 від 12.02.2025 року до підозрюваного ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_10 про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

На підставі ч.5 ст.194 КПК України покласти підозрюваного ОСОБА_8 наступні обов`язки:

-прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду;

-повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання та несення військової служби.

Строк дії покладених обов`язків становить до 06.05.2025 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4