Провадження № 1-кп/344/365/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши у спрощеному провадженні в судовому засіданні за участі учасників судового провадження кримінальне провадження з обвинувальним актом про обвинувачення:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, непрацюючого, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_11 заподіяла умисне легке тілесне ушкодження.

Кримінальний проступок вчинено за наступних обставин.

Так, 30 квітня 2023 року, близько 15 год 05 хв, ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та чотирма невстановленими в ході досудового розслідування особами, перебував в дворі будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . В цей же час та місці також перебував потерпілий ОСОБА_7 спільно ОСОБА_14 . У подальшому, ОСОБА_11 побачив, що в дворі будинку знаходиться ОСОБА_7 з яким він перебуває в довготривалих неприязних відносинах, та у нього виник умисел спрямований на заподіяння останньому тілесних ушкоджень

Реалізуючи свій неправомірний умисел у виконання, ОСОБА_11 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний і протиправний характер своїх дій, усвідомлюючи настання суспільно небезпечних наслідків та свідомо бажаючи їх настання, перебуваючи під впливом негативних емоцій наніс один цілеспрямований удар кулаком в ділянку обличчя ОСОБА_7 т штовхнув його, в результаті чого потерпілий впав на землю. Надалі, ОСОБА_11 продовжуючи свої протиправні дії спрямованні на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 діючи умисно усвідомлюючи, що потерпілий лежить на землі та не чинить йому будь-якого маючи фізичну перевагу над потерпілим, умисно наніс чотири цілеспрямовані удари ногами в ділянку тулуба потерпілого ОСОБА_7 .

З результаті умисних протиправних дій ОСОБА_11 , потерпілому ОСОБА_7 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: синця на верхній повіці лівого ока, синця на нижній повіці правого ока, синця по задній поверхні грудної клітки зліва, які згідно висновку експерта відносяться до легких тілесних ушкоджень.

27.11.2023 року потерпілий ОСОБА_7 подав цивільний позов про відшкодування шкоди завданої в результаті кримінального правопорушення. Позов обґрунтовує тим, що в результаті нанесених йому ударів пошкоджено стрижень для скріплення стегнової кістки, який потребує заміни Вартість стрижня 17920 гривень, на лікування також затрачено 15980, 57 гривень. Крім того просить стягнути з обвинуваченого завдану моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень та 4 000 гривень витрат на правову допомогу.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 своєю вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав. Пояснив, що того дня йому зателефонувала мама з проханням допомогти, бо на неї напав їх сусід ОСОБА_7 . Коли він під`їхав, то ОСОБА_15 кричав на його маму і погрожував їй, він вступив в словесний конфлікт із ним, однак фізичну сил не застосовував. В цій ситуації вважає потерпілим себе та свою матір. Цивільний позов не визнав.

Незважаючи на повне заперечення обвинуваченим своєї вини у вчиненому кримінальному правопорушенні, його вина у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується іншими доказами, зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими в судовому засіданні.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 суду вказав, що 30 квітня 2023 року до нього подзвонила його чотирнадцятирічна дочка, та вказала що дома пожежа. Він разом зі своїм знайомими ОСОБА_16 поїхали додому, ніякої пожежі не було, однак в дворі він побачив групу із шести чоловік, в якій був ОСОБА_11 . Двоє незнайомих йому людей схопили його за руки і тримали, а ОСОБА_17 почав його бити по всіх частинах тіла, а коли він впав на бордюр, то ще копнув по нозі. Цивільний позов підтримав в повному обсязі.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні повідомила, що є матір`ю обвинуваченого. 30 квітня 2023 року вона прийшла на квартиру до своєї матері, де є підвальне приміщення, яке належить їй. Вона попросила ОСОБА_15 , щоб він віддав їй ключі від підвалу. Однак останній на її прохання не реагував, а потім розвернувся і вдарив її, вона впала. Коли зрозуміла, що відбулося, то зателефонувала синові і повідомила, що сталося. Коли син приїхав, він викликав на розмову ОСОБА_15 і попросив вибачитися, однак ударів не наносив.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що того дня був разом з ОСОБА_15 , якому подзвонила дочка, що щось трапилося і вони поїхали до нього додому. В дворі було 6-7 незнайомих йому хлопців. Коли вони вийшли із машини, до ОСОБА_15 підійшов ОСОБА_11 і одразу вдарив його в обличчя кулаком, а потім почав наносити удари по всьому тілу, а коли той впав, то ще 2-3 рази копнув ногою. Він допоміг ОСОБА_15 піти в квартиру, і викликати поліцію. Причин такої агресивної поведінки ОСОБА_11 по відношенню до ОСОБА_7 він не знає. Його самого в той час ніхто не чіпляв та не ображав.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснив, що йому відомо про неприязні відносини між ОСОБА_17 та ОСОБА_15 . 30.04.2023 року ОСОБА_19 йому зателефонувала і сказала, що її штовхнув ОСОБА_7 . Також, пізніше сусід із будинку повідомив його, що в дворі відбувається сварка між ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , самого початку конфлікту він не бачив, хто кого вдарив теж.

Як вбачається із Протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію від 02.05.2023 року, ОСОБА_7 повідомив, що о 15.05 год 30.04.2023 року за адресою АДРЕСА_2 , відома особа, а саме ОСОБА_11 , проживає по АДРЕСА_3 , завдав йому тілесних ушкоджень в область голови, правої ноги, в живіт, чим спричинив йому фізичний біль.

Відповідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.05.2023, проведеного в присутності понятих, перед пред`явленням особи для впізнання у потерпілого ОСОБА_7 попередньо з`ясовано чи може він впізнати особу, опитано про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких він бачив цю особу. ОСОБА_7 заявив, що впізнає особу зображену під фото №1, як таку, яка 30.04.2023 року нанесла йому тілесні ушкодження. Згідно Довідки до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками на фото під №1 зображений ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до Висновку експерта №249 від 05.05.2023 року проведено судово-медичну експертизу ОСОБА_7 . На підставах даних судово-медичної експертизи та наданих медичних документів, зроблено наступні підсумки. У ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження: синець на верхній повіці лівого око, синець на нижній повіці лівого ока, синець на передній поверхні верхньої третини правого плеча, синець на задній поверхні нижньої третини лівого передпліччя, синець по задній поверхні грудної клітки зліва, синець в проекції правого колінного суглобу по передній поверхні, які можуть відповідати терміну вказаному в постанові, утворилися від дії тупих твердих предметів, могли утворитися як при нанесенні ударів тупими твердими предметами у зазначені вище ділянки тіла так і при ударах цими ділянками тіла до таких предметів та відносяться до легких тілесних ушкоджень. Встановлені діагнози: в завіреній копії карти виїзду швидкої медичної допомоги №139А від 02.05.2023 року, «на рівні 6-7 ребер зліва по сер. Пахвовій лінії …садно латеральної поверхні правого стегна…» та в до госпітальному клінічному протоколі №3311, КНП «ОКЛ ІФ ОР», черговий нейрохірургом від 02.05.2023 року «..садна м/т голови обличчя…» не підтверджені даними огляду в Обласному бюро судово-медичної експертизи від (05.05.2023 року) і в судово-медичних підсумках не враховується. Також виявлено рубець на зовнішній поверхні верхньої третини правого стегна, який є наслідком проведення оперативного втручання від 15.11.2021 року «Закрита репозиція перелому стегнової кістки з внутрішньою фіксацією». В зв`язку з тим, що в анемнезі ОСОБА_7 , як відомо з медичної картки амбулаторного хворого №11-2343 малась травма правого кульшового суглобу (13.11.2021р) «…Закритий черезвертельний перелом правої стегнової кістки зі зміщенням відламків….», результати ультразвукового дослідження та комп`ютерної томографії правого кульшового суглобу не надані, так як ОСОБА_20 їх не проходив…», «…під час звернення до ОКЛ, МРТ не проходив», вирішити питання про наявність, характер, механізм утворення та ступінь тяжкості травми правого кульшового суглобу від 30.04.2023 року, немає можливості.

Відповідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.05.2023, проведеного в присутності понятих, перед пред`явленням особи для впізнання у свідка ОСОБА_16 попередньо з`ясовано чи може він впізнати особу, опитано про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких він бачив цю особу. ОСОБА_16 заявив, що впізнає особу зображену під фото №1, як таку, яка заподіяла тілесні ушкодження його знайомому ОСОБА_7 . Згідно Довідки до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками на фото під №1 зображений ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дані докази є належними та допустимим у розумінні норм КПК України.

Порушень вимог ст. 87 КПК України не установлено.

В свою чергу, згідно положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

При цьому, суд наголошує на тому, що будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачений КПК України, суду надано не було.

Відтак суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії за ч.1 ст. 125 КК України, як заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження.

Згідно з ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком; дані про особу винного, його вік; стан здоров`я та його майновий стан; на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває; раніше не судимий.

Обставин, які пом`якшують покарання, та обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст.66, 67 КК України, судом не встановлено.

Отже, враховуючи вищенаведене, думку прокурора, який просив призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, потерпілого, який просив змінити обвинувачення, обвинуваченого та його захисника, які просили виправдати обвинуваченого, суд вважає, що ОСОБА_11 слід призначити покарання в межах санкцій ч.1 ст.125 КК України у вигляді штрафу, так як саме таке покарання, на думку суду, є гуманним і справедливим, а також необхідним та достатнім для йоговиправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Питання заявленого цивільного позову про відшкодування матеріальної і моральної шкоди суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 129 КПК України та правилами цивільного судочинства, вважаючи, що позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» N 3 від 31.03.1989 року вирішуючи при постановленні вироку питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд має керуватися відповідними нормами в тому числі цивільного та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду.

Відповідно до ч.1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно з ч. 4 ст. 1193 ЦК суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Таким чином, на висновки суду щодо розміру відшкодування як за завдану матеріальну, так і моральну шкоду, не впливає матеріальний стан обвинуваченого, зокрема розмір його заробітної плати, наявність утриманців тощо.

Потерпілим ОСОБА_7 заявлено до стягнення з обвинуваченого матеріальну шкоду в розмірі 33 900,57 грн. та моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень, 4000 гривень витрат на правову допомогу. В позові потерпілий вказує, що матеріальна шкода складається з наступних витрат: вартість стрижня для скріплення стегнової кістки 17920 гривень та 15980,57 гривень витрат на лікування.

Позов хоч і не визнаний обвинуваченим, однак підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Так, потерпілим до цивільного позову долучено копії фіскальних чеків за періоди часу липень, вересень, жовтень, листопада, (сама подія мала місце 30 квітня). Фіскальні чеки долучені на лікарські препарати, призначення яких не міститься в долучених до позовної заяви консультаційних висновках. А також долучено квитанції від 18.11.2021 року на суму 17920,00 гривень як оплата за інтрам стрижень для остеосинтезу стегна. При дослідженні наданих копій фіскальних чеків, суд вважає, що потерпілим належним чином не підтверджено витрати на лікування в сумі, яку він просить в позові. З детального аналізу наданих суду чеків, не вбачається, які лікарства купувалися на відновлення здоров`я після травми. Жодної медичної рекомендації щодо тих лікарств, квитанції на придбання яких надано суду ніби-то на лікування травми, спричиненої обвинуваченим не надано, а тому, суд критично оцінює докази, надані суду на обґрунтування цивільного позову та вважає їх неналежними.

Згідно ч .6 ст.81 ЦПК України доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, суду не надано жодного доказу на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями відповідача та захворюванням позивача: закритої тупої травми правого плечового поясу із частковим ушкодженням сухожилля.

При відсутності доведеності причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями відповідача та вказаним захворюванням позивача відсутні передбачені законом підстави для відшкодування зазначених витрат.

Вирішуючи питання відшкодування моральної шкоди, суд виходив з наступного.

Згідно із частиною 1 статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Стаття 23 Цивільного кодексу України закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди визначаючи, що моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до частин 3, 4 та 5 вищевказаної норми права, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями частини 1 статті 1167 Цивільного кодексу України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Спричинення моральної шкоди є оціночним критерієм, побудованим на загально прийнятих уявленнях про негативні події, які вносять дисбаланс у звичний спосіб життя, необхідність докладати зусиль для його відновлення та супутні цьому моральні переживання.

Разом з тим, в даному випадку цивільним позивачем не доведено належними та допустими доказами розмір моральної шкоди саме у заявленому розмірі 50 000 гривень, а тому визначаючи суму моральної шкоди, суд виходить із принципів виваженості, розумності, справедливості та співмірності й з огляду на ступінь вини відповідача, характеру та обсягу моральних страждань, вважає за можливе стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого моральну шкоду у розмірі 3 000 гривень. Відшкодування моральної шкоди в зазначеному розмірі є розумним та справедливим з урахуванням тривалості негативних вимушених змін у житті потерпілого, які виникли внаслідок протиправних дій обвинуваченого.

При цьому при визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню суд також враховує висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц стосовно того, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватись принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст. 23 ЦК).

Щодо стягнення на користь потерпілого судових витрат пов`язаних з розглядом справи, а саме витрат на професійну правову допомогу, то суд вважає наступне.

За змістом п.1 ч.1 ст.118 КПК України, до процесуальних витрат належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.48 постанови № 10 Пленуму ВССУ від 17 січня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Главою 8 КПК України визначено процесуальні витрати у кримінальному провадженні, ст.120 КПК України до них віднесено витрати на правову допомогу, частиною 2 даної статті передбачено, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, відповідача, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, відповідач.

В частині відшкодування витрат на правову допомогу, суд приходить до висновку про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого суми у розмірі 2 000 гривень.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Запобіжний захід не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.100, 349, 368, 369, 373-376, 382, ч.15 ст. 615 КПК України, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_11 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначити йому покарання - штраф у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому виразі становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Цивільний позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) 3 000 гривень моральної шкоди та 2 000 гривень витрат на правову допомогу.

В решті вимог позову відмовити.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Івано-Франківський міський суд.

Суддя ОСОБА_21