Справа № 352/223/25
Провадження № 1-кп/352/153/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0002779 від 26.10.2024 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Переспа Сокальського району Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою освітою, непрацюючого, розлученого, пенсіонера, на утриманні нікого немає, депутатом, адвокатом не являється, є особою з інвалідністю 3 групи, раніше несудимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

1.1. 26 жовтня 2024 року приблизно 02 год. водій ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Mersedes-Benz Sprinter 316», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався проїзною частиною дороги Н-10 в напрямку Т-подібного перехрестя траси Н-09, що по вул. Миру в с. Драгомирчани Івано-Франківського району Івано-Франківської області. Ділянка дороги, по якій рухався ОСОБА_5 має по одній смузі для руху в кожному напрямку, які поділені між собою дорожньою розміткою 1.3 Правил дорожнього руху України. У салоні вищевказаного автомобіля на пасажирських сидіннях перебували ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Водій ОСОБА_5 , рухаючись зазначеним автомобілем, ділянкою автодороги Н-10, проявив неуважність, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, та не врахував стану дорожнього покриття, в результаті чого перетнув смуги руху автодороги Н-09, виїхав прямо по ходу його руху за межі проїзної частини у лісосмугу, де в подальшому в`їхав у стовбур дерева.

При цьому ОСОБА_5 порушив наступні вимоги пунктів Правил дорожнього руху України (далі ПДР), а саме:

п.1.5 в якому вказано, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п.2.3, в якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п. 10.1, який зобов`язує перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п.12.1, у відповідності до якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

У результаті порушення ОСОБА_5 Правил дорожнього руху України

сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пасажирка автомобіля

марки «Mersedes-Benz Sprinter 316», реєстраційний номер НОМЕР_1

ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої

тупої хребетно-спинномозкової травми із багатоуламковим переломом тіла 1 -го

поперекового хребця та його дужки справа із субтотальним звуженням

хребетного каналу, переломом поперечного відростка 2-го поперекового хребця

справа, розривом твердої мозкової оболонки спинного мозку, нижнім

парапарезом, порушенням функцій тазових органів по типу затримки,- що

викликало необхідність проведення операції, які згідно висновку судово-

медичного експерта відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, що є

небезпечними для життя в момент спричинення.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, тобто будучи особою, яка керує транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

2.1.1. В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав. Суду пояснив, що 26.10.2024 року близько 02:00 поблизу м. Івано-Франківськ їхав за кермом автомобіля марки Мерседес Спрінтер разом з братовою ОСОБА_7 та її працівницею ОСОБА_6 і на перехресті доріг не впорався з керуванням, в результаті чого трапилось ДТП. З потерпілою примирився, шкоду відшкодував. Просив суворо не карати та не позбавляти права керування транспортним засобом оскільки є інвалідом 3 групи..

2.1.2.Захисник в судовому засіданні зазначив, що його підзахисний вину у вчиненому визнає. Просив з урахуванням особи винного, наявності пом`якшуючих обставин та відсутності обтяжуючих, призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України та не позбавляти права керування транспортними засобами.

2.1.3. Прокурор у судовому засіданні зазначив, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, що повністю доведено в суді. Просив визнати пом`якшуючими обставинами щире каяття та добровільне відшкодування шкоди. Тому з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, відсутності обтяжуючих обставин, які характеризують особу винного, просив суд визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік, на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування основного покарання та встановити іспитовий строк 1 рік 6 місяців. Вирішити питання процесуальних витрати та речових доказів.

2.1.4. Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, повідомлена про дату, час та місце розгляду справи належним чином. До суду надала заяву, в якій зазначила про відсутність у неї претензій матеріального та морального характеру щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , в тому числі в майбутньому, оскільки останнім повністю відшкодовано їй матеріальну та моральну шкоду, спричинену внаслідок ДТП. Зазначила, що цивільний позов нею не заявлятиметься, підтвердила про те, що повністю примирилась з обвинуваченим. Окрім цього просила не призначати ОСОБА_5 суворе покарання та не позбавляти його права керування транспортними засобами.

2.1.5. Таким чином, оскільки у судовому засіданні обвинувачений у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку останній буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

3.1. У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, добровільно відшкодував шкоду потерпілій. На думку суду, визнання винуватості обвинуваченим та його щире каяття не пов`язане саме з бажанням отримати мінімальне покарання, а також наявності беззаперечних доказів учинення злочину в справі. Відтак обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття та добровільне відшкодування шкоди.

3.2. Обставини, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, відсутні.

4. Мотиви призначення покарання.

4.1.Суд, призначаючи обвинуваченому покарання, дотримується вимог кримінального закону, зокрема ст.65 КК України, та принципів законності,справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до яких слід враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Водночас, згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

4.2. Отже, обираючи вид та строк покарання ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Вчинене кримінальне правопорушення відповідно до ст.12 КК України, є тяжким злочином.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що обвинувачений є раніше не судимий, пенсіонер, інвалід 3 групи, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, відшкодував потерпілій матеріальні збитки, завдані кримінальним правопорушенням, однак грубо порушив ПДР України, здійснивши виїзд за межі проїзної частини та в`їхавши у дерево, чим вчинив необережний тяжкий злочин, наслідками якого стало завдання тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_6 .

Відповідно до досудової доповіді органу пробації ризик вчинення повторного кримінального правопорушення низький, відтак орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.

Щодо позиції потерпілої про призначення обвинуваченому несуворого покарання та не позбавлення останнього права керування транспортними засобами, то суд зазначає, що суд касаційної інстанції неодноразово висловлював свою позицію стосовно того, що кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК України, спрямовано проти безпеки руху, а тому позиція потерпілих щодо виду та розміру покарання хоча і може враховуватися судом під час призначення покарання, однак не є визначальною, оскільки в цьому випадку питання покарання стосується інтересів не лише потерпілого, а й усіх учасників дорожнього руху.

З огляду на зазначене, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, обставини вчинення кримінального правопорушення, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому основного покарання, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме у виді позбавлення волі строком на три роки, яке в даному випадку є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігатиме вчиненню обвинуваченим та іншими особами нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого зокрема, вчинення злочину вперше, щире каяття, відшкодування завданого збитку, досудову доповідь органу пробації відповідно до якої ризики вчинення повторно кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства є низькими, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства, а тому його слід звільнити від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України, із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

При вирішенні питання щодо необхідності призначення додаткового покарання, суд вважає, що призначення додаткового покарання: позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік буде відповідати меті покарання та сприятиме виправленню обвинуваченого. Крім цього, суду не надано доказів того, що діяльність ОСОБА_5 пов`язана безпосередньо із керуванням транспортним засобом.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

5. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

5.1. Витрати на залучення експертів у даній справі становлять 2 387,70 грн та підлягають стягненню з обвинуваченого.

5.2.Запобіжний захід ОСОБА_5 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання суд не вбачає.

5.4. Питання речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись статтями 7, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 392-395, 615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортирними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та встановити йому іспитовий строк тривалістю у 1 (один) рік.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 :

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28.10.2024 року, на транспортний засіб марки «MERSEDENS-BENS SPRINTER 316», реєстраційний номер НОМЕР_1 в частині користування, розпорядження та відчуження.

Речовий доказ: транспортний засіб «MERSEDENS-BENS SPRINTER 316», реєстраційний номер НОМЕР_1 - після вступу вироку в законну силу повернути власнику ОСОБА_8 .

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 2 387 (дві тисячі триста вісімдесят сім) грн. 70 коп. витрат на проведення судової експертизи.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана виключно з підстав, передбачених ст.394 КПК України до Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному статтями 376, 615 КПК України.

Суддя Тисменицького районного суду

Івано-Франківської області ОСОБА_1