Справа № 307/2300/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.04.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

учасників судового розгляду: прокурора - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/407/24 за апеляційною скаргою прокурора Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 20 червня 2024 року про закриття кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення,

В С Т А Н О В И В:

Кримінальне провадження № 0000223, відомості про яке 24 квітня 2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, із базовою середньою освітою, в порядку ст. 89 КК України раніше не судимого, уродженця с. Грушово, Тячівського району, Закарпатської області, Україна, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілого ОСОБА_8 від обвинувачення.

Дана ухвала мотивована тим, що до Тячівського районного суду Закарпатської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000223, відомості про яке 24 квітня 2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 07 червня 2024 року призначено підготовче судове засідання.

Потерпілий ОСОБА_8 в підготовче судове засідання не з`явився, позаяк подав суду заяву про відмову від обвинувачення, закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України та звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку з тим, що вони примирилися, претензій до обвинуваченого він немає. В заяві просив кримінальне провадження розглянути у його відсутності.

Суд першої інстанції вирішив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, тобто, в спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження без обтяжуючих обставин, яке являється кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення і таке кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий відмовився від обвинувачення.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що кримінальне провадження № 0000223, відомості про яке 24 квітня 2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, із базовою середньою освітою, в порядку ст. 89 КК України раніше не судимого, уродженця с. Грушово, Тячівського району, Закарпатської області, Україна, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, слід закрити, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 26 КПК України відмова потерпілого від обвинувачення у формі приватного обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження.

В апеляційній скарзі прокурор вказав, що висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації діянь є вірними і не оспорюються, однак судом безпідставно застосовано п.7 ч.1 ст.284 КПК України та прийнято рішення про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_7 , так як у обвинувальному акті міститься посилання про те, що ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_8 є рідними братами, у зв`язку з цим вказаний злочин вчинений ОСОБА_7 є злочином пов`язаним із домашнім насильством. Просить суд, оскаржувану ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора - ОСОБА_5 , яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 284 КПК установлено, що кримінальне провадження закривається у разі, якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

У постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 453/225/19 зроблено висновок, що:

«злочином, пов`язаним із домашнім насильством, слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого свідчать про наявність у діянні хоча б одного з елементів (ознак), перелічених у ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», незалежно від того, чи вказано їх в інкримінованій статті (частині статті) КК як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину. Встановлена в п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК заборона закриття кримінального провадження поширюється на осіб, які вчинили злочин, пов`язаний із домашнім насильством, за умови, що слідчі органи пред`явили особі таке обвинувачення і вона мала можливість захищатися від нього».

У пункті 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами» від 06 грудня 2017 року частину 1 ст. 67 КК доповнено п. 6-1, відповідно до якого, обставиною, що обтяжує покарання, є вчинення злочину щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06 березня 2023 року у справі № 472/302/22, згідно якої: «поняття «злочин, пов`язаний із домашнім насильством», яке вживається в п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК, охоплює не лише склад злочину, передбачений ст. 1261 КК, але й інші суспільно небезпечні діяння, які мають ознаки домашнього насильства.

Під ознаки домашнього насильства можуть підпадати різні склади злочинів за умови, що відповідний злочин вчиняється в сім`ї чи в межах місця проживання або щодо родичів, або щодо колишнього чи теперішнього подружжя, або щодо іншої особи, яка спільно проживає (проживала) з кривдником однією сім`єю, але не перебуває (не перебувала) у родинних відносинах чи у шлюбі з ним».

Верховний Суд у своїх постановах від 25 лютого 2020 року у справі № 442/2191/19, від 10 березня 2020 року у справі № 531/270/19, від 19 березня 2020 року у справі № 675/813/19, від 31 березня 2021 року у справі № 155/457/20 указував, що обов`язковою умовою визнання судом злочину пов`язаним із домашнім насильством є відображення зазначеного у формулюванні обвинувачення (у повідомленні про підозру, в обвинувальному акті) із встановленням органами досудового розслідування відповідних фактичних обставин (ступінь родинних відносин або спорідненості між потерпілим та винуватцем, характер насильства тощо).

Так, згідно пред`явленого обвинувачення ОСОБА_7 обвинувачується у нанесенні тілесних ушкоджень своєму рідному брату ОСОБА_9 , у зв`язку з чим, у відповідності до вимог Закону №2229-VIII та вимогам статті 67 КК України, таке діяння обвинуваченого підпадає під ознаки домашнього насильства.

Водночас п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України встановлена заборона закриття кримінального провадження щодо осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, пов`язане з домашнім насильством, за умови, що слідчі органи пред`явили особі таке обвинувачення і вона мала можливість захищатися від нього.

Відтак, висновки місцевого суду про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення, так як з останнім примирився та претензій до нього не має, не грунтуються на вимогах закону.

Апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги прокурора обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, такими, що перешкодили ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Отже, ухвала суду першої інстанції про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення, так як з останнім примирився та претензій до нього не має, не відповідає вимогам кримінального процесуального закону та підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу прокурора Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 20 червня 2024 року про закриття кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення, - скасувати, призначивши новий розгляд у суді першої інстанції у іншому складі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді