КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №752/7883/24 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/352/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2024 року, -

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2024 року задоволено клопотання прокурора Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 - про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000769, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.03.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме:

- транспортний засіб Porsche Cayenne, 2011 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 ;

- ключ до транспортного засобу Porsche Cayenne;

- свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 , що на праві власності належить ОСОБА_6 , із забороною відчуження, розпорядження та користування.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 17.10.2024 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно: транспортний засіб Porsche Cayenne, 2011 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 ; ключ до транспортного засобу Porsche Cayenne; свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 , що на праві власності належить ОСОБА_6 , в частині заборони відчуження, користування та розпорядження арештованим майном, та постановити у відповідній частині нову ухвалу, якою встановити спосіб арешту майна у виді заборони відчуження та розпорядження арештованим майном.

На обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги апелянт вказує на те, що вилучення транспортного засобу є передчасною дією, а клопотання прокурора - зловживання прав та формальний підхід до виконання своїх обов`язків, що стало наслідком позбавлення ОСОБА_6 власності за наступних обставин.

Апелянт зазначає, що транспортний засіб, який був вилучений у користувача ОСОБА_10 , був без надання відповідної ухвали слідчого суддів на вилучення ТЗ.

Після закінчення огляду місця події, копію протоколу ОСОБА_11 вручено не було, що є порушенням вимог КПК України. При цьому, ОСОБА_11 було повідомлено, що вказаний автомобіль він придбав у "шахраїв", тому ОСОБА_12 з метою швидкого та неупередженого досудового розслідування та встановлення всіх обставин справи - не заперечив, щодо вилучення автомобіля, який він придбав в законному порядку за вартість вище ринкової.

Апелянт звертає увагу суду на те, що обставини про причетність ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , до вчинення кримінального правопорушення, на які вказує прокурор в клопотанні є необґрунтованими та упередженими, при цьому не перевірені органом досудового розслідування, адже станом на 17.10.2024 ОСОБА_6 навіть не було викликано для проведення слідчих дій.

Окрім цього, придбання ОСОБА_13 вказаного ТЗ відбулось у відповідному Сервісному центрі МВС України, що підтверджується договором купівлі-продажу що виключало можливість вчиненням ним або відносно нього протиправних дій.

Також апелянт наголошує на тому, що під час подання прокурором клопотання про накладення арешту 20.09.2024 - останнім не було долучено постанову про визнання речовим доказом ТЗ, ключів до автомобіля та свідоцтва про реєстрацію ТЗ.

Власнику майна та її представнику взагалі не було вручено клопотання про накладення арешту та додатки до нього, що унеможливлювало підготовку заперечень до судового засідання, яке відбулось 17.10.2024.

Апелянт зазначає, що автомобіль марки Porsche Cayenne, 2011 року випуску, був набутий ОСОБА_6 шляхом вчинення правочину на відплатній основі в ТСЦ 3243 РСЦ ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях 26.07.2024, при цьому не володіючи відомостями про вчинення будь-яких неправомірних дій іншими особами відносно вказаного автомобіля, що свідчить про той факт, що ОСОБА_6 є добросовісним набувачем.

Окрім цього, в ході досудового розслідування, орган досудового розслідування встановив, що саме в лютому місяці було вчинено кримінальне правопорушення із використанням завідомо підроблених документів, проте у вказаний час жодній особі не повідомлено про підозру.

Апелянт зауважує на тому, що станом на 21.10.2024 жодної додаткової слідчої дії проведено не було та не призначено жодної експертизи, при цьому, не зрозуміло, яка має бути проведена експертиза у кримінальному провадженні з правовою кваліфікацією ст. 358 КК України.

До того ж, постійне перебування ТЗ, який було вилучено та поміщено до штраф майданчика, негативно впливає на технічний стан автомобіля.

На переконання апелянта, слідчий суддя обрав для власника майна найбільш обтяжливий спосіб арешту майна, оскільки заборона користування ТЗ сильно ускладнює, майже унеможливлює забезпечення життєдіяльності її сім`ї та виконання нею її службових обов`язків.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, з наведених в ній підстав, пояснення прокурора, який заперечував щодо задоволення вказаної апеляційної скарги та вважав оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів, наданих судом першої інстанції, що 24.09.2024 прокурор Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майноу кримінальному проваджені № 0000769, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.03.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358 КК України, а саме:

- транспортний засіб Porsche Cayenne, 2011 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 ;

- ключ до транспортного засобу Porsche Cayenne;

- свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 , що на праві власності належить ОСОБА_6 , із забороною відчуження, розпорядження та користування.

На обґрунтування вимог клопотання про арешт майна прокурор зазначив, що слідчим відділом Голосіївського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000769 від 20.03.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в лютому 2023 року невстановлені особи, використовуючи заздалегідь підроблені документи, перебуваючи у ТСЦ № 8046 за адресою: м. Київ, вул. Столичне шосе, 104, незаконно перереєстрували автомобіль Porsche Cayenne, 2011 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_4 , який належав ОСОБА_14 .

Слідством встановлено, що ОСОБА_14 в 2011 році в м. Луганськ придбала автомобіль Porsche Cayenne, 2011 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_4 , та майже одразу передала його у користування своїй доньці ОСОБА_15 та її співмешканцю ОСОБА_16 , з видачею на них відповідної нотаріально засвідченої довіреності на право користування вказаним автомобілем, без права розпорядження та передоручення, строком на 5 років, тобто до 02.03.2016.

У зв`язку з подіями 2014 року та окупацією м. Луганськ, ОСОБА_16 та ОСОБА_15 виїхали на підконтрольну територію України та забрали з собою зазначений автомобіль й продовжили користуватись останнім. ОСОБА_14 залишилась проживати на окупованій території в м. Луганськ.

Після закінчення строку дії довіреності ОСОБА_16 та ОСОБА_15 продовжили користуватись автомобілем Porsche Cayenne з дозволу ОСОБА_14 .

Приблизно весною 2023 року ОСОБА_14 від ОСОБА_15 дізналась, що автомобіль Porsche Cayenne зник та за її неперевіреною інформацією, був перереєстрований у ТСЦ № 8046 на нового власника.

ОСОБА_14 автомобіль Porsche Cayenne не продавала, довіреностей з правом розпорядження вказаним автомобілем нікому не видавала та не підписувала, договорів купівлі продажу не підписувала та взагалі була відсутня у м. Києві у проміжок часу січень - березень 2023 року.

Допитана в якості свідка ОСОБА_15 повідомила, що автомобілем Porsche Cayenne найчастіше користувався ОСОБА_16 . В лютому 2023 року вона помітила відсутність автомобіля Porsche Cayenne, на що ОСОБА_16 повідомив, що передав його на ремонт знайомому ОСОБА_17 . В березні 2023 року ОСОБА_16 помер, проте до того часу автомобіль Porsche Cayenne так і не було повернуто ні ОСОБА_15 , ні ОСОБА_14 .

На подальші вимоги щодо повернення автомобіля Porsche Cayenne ОСОБА_17 відмовив, заявляючи, що це його авто.

Допитана в якості свідка спільна донька ОСОБА_15 та ОСОБА_16 - ОСОБА_18 підтвердила вищезазначену інформацію та додатково повідомила, що незадовго до смерті, ОСОБА_16 сказав їй, що передав автомобіль Porsche Cayenne своєму знайомому неподалік ТРЦ «Океан Плаза» у м. Києві.

Таким чином, у слідства наявні підстави вважати, що ОСОБА_14 зазнала шкоди внаслідок протиправних дій невстановлених осіб, які шляхом підробки документів та їх подальшого використання, незаконно перереєстрували автомобіль Porsche Cayenne на нового власника.

Згідно аналітичного пошуку транспортних засобів в Національній інформаційній системі виявлено, що 22.02.2023 працівниками територіального сервісного центру № 8046 МВС у місті Києві було здійснено перереєстрацію транспортного засобу марки «Porsche», модель «Cayenne», 2011 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 , на нового власника ОСОБА_17 1986 року народження.

В подальшому зазначений транспортний засіб було перереєстровано на ОСОБА_19 , а теперішнім власником є ОСОБА_6 .

В результаті проведених слідчих дій, у ТСЦ МВС №8046 у м. Києві за адресою: м. Київ, вул. Столичне шосе, 104, вилучено документи на підставі яких 22.02.2023 працівниками територіального сервісного центру МВС №8046 у м. Києві було перереєстрованого транспортний засіб марки «Porsche», модель «Cayenne», 2011 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 , на нового власника ОСОБА_17 1986 р.н.

Згідно висновку експерта № СЕ-19/111-24/29750-ПЧ від 08.08.2024, за результатом проведення почеркознавчої експертизи, підпис від імені ОСОБА_14 в графі «Підпис» в розділі «VII. МІСЦЕ ЗНАХОДЖЕННЯ І РЕКВІЗИТИ СТОРІН» договору комісії № 8095/23/004765 від 04.02.2023 - виконаний не ОСОБА_14 , а іншою особою; підпис від імені ОСОБА_14 в графі «Комітент» акту технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер № 8095/23/1/004765 від 04.02.2023 - виконаний не ОСОБА_14 , а іншою особою.

Таким чином, встановлено факт підробки документів, які стали підставою для подальшої перереєстрації транспортного засобу марки «Porsche», модель «Cayenne», 2011 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 , на нового власника.

16.09.2024 транспортний засіб марки «Porsche», модель «Cayenne», 2011 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 оголошено у розшук.

19.09.2024 під час огляду місця події за адресою: м. Київ, вул. Крайня, 1, виявлено автомобіль Porsche Cayenne, р.н. НОМЕР_2 , який було вилучено та поміщено на спеціальний майданчик для зберігання транспортних засобів ГУНП у м. Києві за адресою: м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 20 Б. Також в ході ОМП було вилучено ключ до транспортного засобу Porsche Cayenne та свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 .

Постановою слідчого від 19.09.2024 транспортний засіб Porsche Cayenne, р.н. НОМЕР_2 , ключ до транспортного засобу Porsche Cayenne та свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Також прокурор у клопотанні зазначив, що 19.09.2024 в автомобілі Porsche Cayenne р.н. НОМЕР_2 знаходився ОСОБА_20 , який в ході допиту повідомив, що даний автомобіль належить йому та він купував його у особи на ім`я ОСОБА_21 .

Згідно історії перереєстрації автомобіля Porsche Cayenne, саме ОСОБА_17 являвся власником даного транспортного засобу після ОСОБА_14 , та саме при перереєстрації автомобіля з ОСОБА_14 на ОСОБА_17 було використано підроблені документи.

Крім того встановлено, що станом на момент продажу автомобіля Porsche Cayenne ОСОБА_22 , ОСОБА_17 вже не являвся власником даного транспортного засобу, оскільки він на той момент був зареєстрований на ОСОБА_19 .

За версією слідства, саме ОСОБА_17 не будучи фактичним власником, формально приймав рішення щодо долі транспортного засобу Porsche Cayenne, а саме щодо його продажу.

Таким чином, з метою легалізації придбання транспортного засобу Porsche Cayenne, усвідомлюючи факт використання підробних документів, ОСОБА_17 здійснив формальну перереєстрацію на довірену особу, а саме ОСОБА_19

ОСОБА_17 , ОСОБА_19 та ОСОБА_12 здійснили ряд реєстраційних дій з метою фіктивного породження якнайбільшої кількості юридичних фактів, які в подальшому ускладнюють процес повернення законному власнику його майна, а саме автомобіля Porsche Cayenne.

Такі дії вищевказаних осіб прямо перешкоджають встановленню істини у кримінальному провадженні, відновленні порушених прав особи, яка потерпіла від неправомірних дій, та в цілому ускладнюють дотримання основоположних принципів та засад кримінального права та процесу.

Прокурор у клопотанні також зазначив, що при вирішенні питання про залишення транспортного засобу Porsche Cayenne на зберіганні у ОСОБА_10 або у ОСОБА_6 слід врахувати вищезазначені обставини, оскільки знаючи про факт досудового розслідування даного кримінального провадження, останні можуть приховати, знищити, спотворити чи відчужити даний транспортний засіб, у тому числі шляхом здійснення подальших формальний реєстраційних дій з ним, що також може мати вирішальне значення при вирішенні питання щодо його подальшого перебування у ОСОБА_6 та ОСОБА_23 .

Єдиним дієвим способом збереження речового доказу, а саме транспортного засобу Porsche Cayenne є застосування до нього заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту з подальшим зберіганням цього транспортного засобу на території спеціального майданчика для зберігання транспортних засобів ГУНП у м. Києві за адресою: м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 20 Б.

Під час досудового розслідування для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні необхідно забезпечити зберігання речового доказу для виявлення та фіксації всіх слідів кримінального правопорушення, а також забезпечення можливості проведення необхідних досліджень (експертиз).

Таким чином, для повного та всебічного розслідування кримінального правопорушення, а також для встановлення всіх обставин, які підлягають доказуванню у ході проведення досудового розслідування, виникла необхідність у накладенні арешту на майно, з метою унеможливлення його приховування, пошкодження, відчуження, знищення, а також здійснення будь-яких незаконних дій та операцій, для забезпечення можливості подальшого дієвого захисту та відновлення порушених прав та свобод осіб, чиї законні права та інтереси було порушено або обмежено даним кримінальним правопорушенням.

17.10.2024 ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва задоволено вказане клопотання прокурора та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме:

- транспортний засіб Porsche Cayenne, 2011 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 ;

- ключ до транспортного засобу Porsche Cayenne;

- свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 , що на праві власності належить ОСОБА_6 , із забороною відчуження, розпорядження та користування.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали слідчий суддя задовольняючи дане клопотання, у кримінальному провадженні № 0000769, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.03.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України та накладаючи арешт на тимчасово вилучене майно,виходив з того, що прокурором доведено, що вилучені під час огляду місця події за адресою: м. Київ, вул. Крайня, 1, автомобіль Porsche Cayenne, д.н.з. НОМЕР_2 , ключ до цього транспортного засобу та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а застосування такого заходу забезпечення, як арешт майна, сприятиме досягненню мети щодо всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування та забезпечення збереження речових доказів.

Також слідчий суддя дійшов висновку про достатність підстав вважати, що в разі не застосування запобіжного заходу у виді арешту майна, існують ризики приховування, пошкодження, відчуження, знищення майна, яке має значення для досудового розслідування та встановив, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки, завдяки цьому заходу забезпечення кримінального провадження може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звернувся із клопотанням.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, вислухані доводи прокурора, в підтримку поданого клопотання, а також пояснення власника майна та його представника, які заперечували щодо задоволення вказаного клопотання та з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК Україниарештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК Україниарешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Як вбачається із матеріалів клопотання воно обґрунтовано тим, що вилучений під час огляду місця події за адресою: м. Київ, вул. Крайня, 1, автомобіль Porsche Cayenne, д.н.з. НОМЕР_2 , а також ключ до цього транспортного засобу та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, є об`єктами кримінально протиправних дій, тобто такі речі та документи відповідають ознакам, зазначеним в ч.1 ст. 98 КПК України, і мають значення речових доказів. При цьому всупереч твердженням апелянта, постановою слідчого від 19.09.2024 транспортний засіб Porsche Cayenne, д.н.з. НОМЕР_2 , ключ до транспортного засобу Porsche Cayenne та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000769, що підтверджується копією постанови, яка долучена до клопотання /а.с. 64/.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Твердження апелянта, щодо того, що після закінчення огляду місця події, копію протоколу ОСОБА_11 вручено не було, колегія суддів також не вважає безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали, так як дані обставини можуть бути оскаржені окремо в порядку, передбаченому ст. 303 КПК України, а також можуть бути вивчені під час дослідження доказів безпосередньо під час судового розгляду.

Разом з цим, слід зауважити, що постановляючи ухвалу про арешт майна, слідчий суддя обґрунтовує своє рішення, враховуючи надані стороною обвинувачення доводи та докази, а процесуальні порушення під час вилучення такого майна можуть бути підставою для визнання дій слідчого незаконними, проте не скасовують висновків слідчого судді про необхідність накладення арешту на майно.

Щодо зауважень апелянта, що станом на 17.10.2024 ОСОБА_6 навіть не було викликано для проведення слідчих дій то колегія суддів вказує, що арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Відповідно до положень ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

При цьому, як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, слідчий суддя дійшов висновку про достатність підстав вважати, що в разі не застосування запобіжного заходу у вигляді арешту майна, існують ризики приховування, пошкодження, відчуження, знищення майна, яке має значення для досудового розслідування. Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна слідчим суддею не встановлено.

Отже, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки, завдяки цьому заходу забезпечення кримінального провадження може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звернувся із клопотанням.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК Україниарешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2024 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4