Справа № 192/2824/24
Провадження № 1-в/192/553/24
Ухвала

Іменем України

13 листопада 2024 року

Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у селищі Солоному Солонянського району Дніпропетровської області подання начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія (№ 21)» ОСОБА_3 про приведення покарання відповідно до вимог Закону України № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час відбуває покарання у Державній установі «Солонянська виправна колонія (№ 21)», засудженого

18.02.2020 вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі;

22.08.2022 вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі;

встановив:

Начальник ДУ «Солонянська виправна колонія (№ 21)» ОСОБА_3 звернувся до суду з поданням, просить привести покарання засудженого ОСОБА_4 у відповідність до Закону України № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Подання обґрунтовується тим, що у Державній установі «Солонянська виправна колонія (№ 21)» відбуває покарання ОСОБА_4

Був засуджений 22.08.2022 вироком 22.08.2022 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за цим вироком, невідбутої частини покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.02.2020, яким було призначено покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі, остаточно призначено 4 роки 1 місяць позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 22.09.2022.

Початок строку: 22.12.2021, кінець строку: 22.01.2026.

Представник установи виконання покарань, засуджений та прокурор у судове засідання не з`явилися.

Начальник установи виконання покарань просив розгляд подання здійснювати без участі представника адміністрації установи виконання покарань.

Засуджений подав заяву про розгляд подання без його участі.

Прокурор звернувся з клопотанням, у якому просить на підставі ч. 2 ст. 74 КК України негайно звільнити засудженого ОСОБА_4 від покарання, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.02.2020 за ч. 2 ст. 185 КК України у зв?язку з усуненням караності діяння.

Прокурор посилається на те, що згідно з матеріалами справи ОСОБА_4 відбуває покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.08.2022. Відповідно до вказаного вироку ОСОБА_4 призначено покарання за ч. 2 ст. 186 КК України - 4 роки позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.02.2020 та остаточно визначено покарання у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі. Таким чином, усі вказані 2 вироки на теперішній час фактично виконуються ДУ «Солонянська виправна колонія (№ 21)».

Відповідно до вироку Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.02.2020 (не відбута частина покарання, якого частково приєднана до останнього) ОСОБА_4 скоїв злочин за ч. 2 ст. 185 КК України, а саме 08.06.2019 здійснив крадіжку на суму 1575 грн, що у 2019 році становить менш ніж 2 НМДГ, тобто дані діяння підпадають під дію положень ч. 2 ст. 74, ст. 5 КК України.

Проводити розгляд клопотання прокурор просив без його участі.

Відповідно до ч. 5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що подання потрібно задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

09.08.2024 набрав чинності Закон України від 18.07.2024 № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким, зокрема були внесені зміни до ст. 51 КУпАП.

Статтею 51 КУпАП у редакції Закону від 18.07.2024 № 3886-ІХ встановлена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ ПК України передбачено, що якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

За змістом п.п. 169.1.1 п.169.1 ст. 169 розділу IV ПК України сума податкової пільги дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Судом встановлено, що 18 лютого 2020 року ОСОБА_4 був засуджений Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на один рік. Із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів з урахуванням вироку Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.01.2020 за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 121 КК України остаточно призначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.Згідно з вироком ОСОБА_4 08 червня 2019 року вчинив крадіжку майна на суму 1575 грн.

22 серпня 2022 року ОСОБА_4 засуджений Шевченківським районним судом м. Запоріжжя ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного цим вироком, невідбутої частини покарання за попереднім вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.02.2020 за ч. 2 ст. 185 КК України, яким було призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі, остаточно визначити покарання за сукупністю вироків у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатної особи в розрахунку на місяць встановлений у розмірі 1921 гривня, отже сума податкової пільги складає 960,50 грн, а 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з огляду на податкову соціальну пільгу 1921 грн (960,50 грн х 2).

Тобто, вартість майна, викраденого ОСОБА_4 08 червня 2019 року, була меншою, ніж 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Отже, на засудженого ОСОБА_4 розповсюджується дія Закону України від 18.07.2024 № 3886-ІХ, яким частково декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

За таких обставин, враховуючи, що ОСОБА_4 вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.02.2020 засуджений за діяння, караність яких законом усунена, а саме за викрадення 08 червня 2019 року майна на суму 1575 грн, яка не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, то суд доходить висновку, що подання начальника установи виконання покарань потрібно задовольнити та звільнити засудженого від покарання, призначеного цим вироком за вказане кримінальне правопорушення.

Керуючись ст.ст. 5, 74 КК України, ст. 539 КПК України,

постановив:

Подання начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія (№ 21)» ОСОБА_3 задовольнити.

Негайно звільнити ОСОБА_4 від покарання, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 лютого 2020 року за ч. 2 ст. 185 КК України,у зв`язку з усуненням караності діяння.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим з моменту вручення йому її копії.

Суддя ОСОБА_1