Справа № 194/516/25
Номер провадження 1-кс/194/67/25
У Х В А Л А

про арешт майна

09 квітня 2025 року Слідчий суддя Тернівського міського суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 , володільця майна ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ ВП № 1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.03.2025 року за №0000143 за ч. 1 ст. 246 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ ВП № 1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням, погодженим прокурором Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна.

Клопотання слідчий мотивує тим, що 27.03.2025 року о 09:37 год. до ЧЧ ВП №1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення про те, що поблизу буд. №57 по вул. Вознесенська, м. Тернівка, Дніпропетровської області, працівниками СРПП ВП №1 ПРВП було зупинено автомобіль марки ЗИЛ, модель ММ 34502, з державним номерним знаком НОМЕР_1 , кольору хаки, під керуванням водія ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перевозив у вантажному відділенні вищевказаного автомобіля, деревину ясеню та акації, загальним об`ємом 4м3, без дозвільних документів. Обставини встановлюються.

27.03.2025 року, в період часу з 11:21 год. по 12:26 год., за участі майстра лісу Павлоградського лісництва ОСОБА_6 було проведено огляді місця події, а саме ділянки місцевості, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Тернівка, паркувальний майданчик поблизу магазину «Елена», яка розташована поблизу буд.№10-А, по вул. Григорія Сковороди. В ході огляду, було виявлено автомобіль марки ЗИЛ, модель ММ 34502, шасі № НОМЕР_2 , з державним номерним знаком НОМЕР_1 , типу самоскид, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , належить ОСОБА_7 , фактичним користувачем якого, згідно довіреності ВСС №468769 є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час огляду вантажного відділення, в середні було виявлено попиляну деревину ясеню та акації, об`ємом 4 метра кубічних.

Після огляду автомобіль марки ЗИЛ, модель ММ 34502, шасі № НОМЕР_2 , з державним номерним знаком НОМЕР_1 , типу самоскид, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , належить ОСОБА_7 , фактичним користувачем якого, згідно довіреності ВСС №468769 є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з попиляною деревиною ясеню та акації, об`ємом 4 метра кубічних було вилучено та поміщено на територію паркувального майданчику, яке розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Тернівка, вул. Польова, буд.№4.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , власником автомобіля марки ЗИЛ, модель ММ 34502, шасі № НОМЕР_2 , з державним номерним знаком НОМЕР_1 , типу самоскид є ОСОБА_7 , фактичним користувачем якого, згідно довіреності ВСС №468769 є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

28.03.2025 року вилучений автомобіль марки ЗИЛ, модель ММ 34502, шасі № НОМЕР_2 , з державним номерним знаком НОМЕР_1 , типу самоскид з попиляною деревиною ясеню та акації, об`ємом 4 метра кубічних, відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України було визнано речовим доказом та долучено до матеріалів кримінального провадження, у зв`язку з тим, що автомобіль є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, так як ОСОБА_4 , за допомогою автомобіля, незаконно, без будь яких дозвільних документів незаконно перевозив попиляну деревину ясеню та акації об`ємом 4 кубічних метрів, а попиляна деревина ясеню та акації об`ємом 4 кубічних метрів є предметом кримінального правопорушення.

Під час досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на автомобіль марки ЗИЛ, модель ММ 34502, шасі № НОМЕР_2 , з державним номерним знаком НОМЕР_1 , типу самоскид, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , належить ОСОБА_7 , фактичним користувачем якого, згідно довіреності ВСС №468769 є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та попиляну деревину ясеню та акації, об`ємом 4 кубічних метрів з обов`язковою забороною розпорядження, користування та відчуження арештованим майном, оскільки є реальна загроза знищення, переробки або приховування вищезазначеного речового доказу, що недопустимо та унеможливить подальше розслідування та прийняття законного рішення по кримінальному провадженню.

Слідчий в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву про розгляд клопотання без її участі, клопотання підтримує в повному обсязі.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання слідчого про арешт майна, просив його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в клопотанні.

Володілець майна ОСОБА_4 в судовому засіданні щодо клопотання про арешт майна заперечував, оскільки вважає, що немає складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, з огляду на те, що він збирав сухі дерева, та потім їх пиляв. У зв`язку з чим, просить повернути йому у користування автомобіль та дрова.

Власник майна ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, судом вживались заходи щодо повідомлення про дату та час судового засідання.

Дослідивши клопотання слідчого про арешт майна на предмет його відповідності вимогам ст. 171 КПК України, приходжу до наступних висновків.

Згідно з ухвалою слідчого судді Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 31.03.2025 року клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні від 28.03.2025 року за № 0000143 було повернуто прокурору для усунення недоліків, оскільки слідчий подав клопотання про арешт майна, будучи в даному випадку не уповноваженою особою на звернення з таким клопотанням до слідчого судді, так як звернення слідчого з клопотанням про арешт майна повинно здійснюватись за погодженням з прокурором.

Клопотання слідчого відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

З матеріалів клопотання вбачається, що відомості по кримінальному провадженню за №0000143 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.03.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

Крім того, з матеріалів долучених до клопотання встановлено, що відповідно до протоколу огляду місця події від 27.03.2025 року, було вилучено автомобіль марки ЗИЛ, модель ММ 34502, шасі № НОМЕР_2 , з державним номерним знаком НОМЕР_1 , з дровами ясеню та акації, об`ємом 4 м3, та поміщено на територію паркувального майданчику, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Тернівка, вул. Польова, буд.№4

Згідно постанови слідчого СВ ВП №1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області від 28.03.2025 року у кримінальному провадженні речовими доказами визнано: 1) автомобіль марки ЗИЛ, модель ММ 34502, шасі № НОМЕР_2 , з державним номерним знаком НОМЕР_1 , типу самоскид; 2) попиляну деревину ясеню та акації, об`ємом 4 метра кубічних.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , власником автомобіля марки ЗИЛ, модель ММ 34502, шасі № НОМЕР_2 , з державним номерним знаком НОМЕР_1 , типу самоскид є ОСОБА_7 .

Згідно довіреності ВСС №468769 від 30.06.2005 року, фактичним користувачем автомобіля марки ЗИЛ, модель ММ 34502, шасі № НОМЕР_2 , з державним номерним знаком НОМЕР_1 , є ОСОБА_4 .

У відповідності з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1-3 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону. А отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає, що вказане майно відповідає критеріям речового доказу по розслідуваному кримінальному провадженню, оскільки вказане у клопотанні майно, могло зберегти на собі сліди, які можуть бути використані як докази факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, та можуть мати відношення до кримінального правопорушення, що з врахуванням можливої необхідності проведення експертиз, свідчить про необхідність накладення арешту на вказане майно.

Відповідно до положень ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Майно, яке має ознаки речового доказу може вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, повинен враховувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя враховує: правову підставу для арешту майна; достатність доказів та наслідки арешту майна для інших осіб.

Враховуючи вищевикладене, накладення арешту на вищевказане тимчасово вилучене майно є необхідним для забезпечення збереження речових доказів, оскільки його незастосування може призвести до знищення, переробки або приховування майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Однак слідчий та прокурор не довели обставин щодо накладення арешту на вказаний транспортний засіб в частині заборони їх користуванням.

Доказів негативних наслідків від застосування такого максимального заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Тому, накладаючи арешт на автомобіль марки ЗИЛ, модель ММ 34502, шасі № НОМЕР_2 , з державним номерним знаком НОМЕР_1 , типу самоскид, слідчий суддя вважає, що для забезпечення заходів кримінального провадження та досягнення дієвості цього провадження достатньо буде накласти арешт на вказане майно шляхом заборони власникам та користувачам даного майна відчужувати їх та розпоряджатись ними без заборони ними користуватися.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A №98).

Слідчий суддя враховує, що відомості внесенні до ЄРДР за № 0000143 від 28.03.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, тобто на теперішній час досудове розслідування перебуває на початковій стадії і для забезпечення доказів у кримінальному провадженні звернення до суду слідчим з клопотанням про накладення арешту на майно є цілком обґрунтованим та потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна для виконання завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України, та завдань арешту майна, які передбачені в абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.

Аналізуючи матеріали провадження приходжу до висновку, що слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити достатність підстав для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

З огляду на викладене, слідчий суддя приймає до уваги заперечення володільця майна, надані у судовому засіданні, думку прокурора, та вважає, що слідчим та прокурором в порядку ч. 11 ст. 170 КПК України, частково доведено ті обставини, які підтверджують, що у разі незастосування заходу забезпечення у виді заборони відчуження, користування та розпорядження майном, а саме: попиляною деревиною ясенем та акацією, об`ємом 4 кубічних метра, та заборони розпорядження та відчуження автомобілем марки ЗИЛ, модель ММ 34502, шасі № НОМЕР_2 , з державним номерним знаком НОМЕР_1 , типу самоскид, призведе до негативних наслідків у випадку відсутності накладення арешту майна з метою збереження речових доказів, оскільки слідчий та прокурор належним чином не обґрунтували з якою метою необхідно накласти арешт на вищевказаний автомобіль в частині заборони користування, а також не обґрунтували, які саме експертизи необхідно проводити з ними. Відтак, така заборона забезпечить мету збереження речових доказів.

Також, слідчий суддя звертає увагу на те, що обмеження майнових прав відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України має тимчасовий характер і повинно бути негайно припинено, якщо у ході подальшого досудового розслідування або за результатами судового розгляду не підтвердиться, що це майно є предметом, доказом кримінального правопорушення.

Крім того, слідчий суддя враховує те, що власник майна має право звернутися до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту, одразу ж, після зникнення підстав для його застосування.

З огляду на викладене, врахувавши розумність та співрозмірність обмеження права власності, а також думку учасників судового провадження, слідчий суддя вважає за необхідне у зв`язку з забезпеченням збереження речових доказів та недопустимості знищення, переробки або приховування зазначеного майна, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, накласти арешт на вказане майно, у зв`язку з чим, клопотання слідчого підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 94, 98, 100, 132, 170-173 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого СВ ВП №1 Павлоградського РВП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 про арешт майна - задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, вилучене в ході огляду місця події від 27.03.2025 року, з метою забезпечення збереження речових доказів, а саме на:

-автомобіль марки ЗИЛ, модель ММ 34502, шасі № НОМЕР_2 , з державним номерним знаком НОМЕР_1 , типу самоскид, який належить ОСОБА_7 , фактичним користувачем якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом позбавлення права осіб на його відчуження, розпорядження;

-попиляну деревину ясеню та акації, об`ємом 4 кубічних метра, шляхом позбавлення права осіб на його відчуження, розпорядження та користування.

Копія ухвали негайно після її постановлення вручається учасникам справи.

Виконання ухвали доручити слідчому СВ ВП №1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 .

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, тоді особа може подати апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня її отримання.

Слідчий суддя ОСОБА_1