ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2004/22 Номер провадження 11-кп/814/1492/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000012, за апеляційними скаргами прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 04 березня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Монастирище, Ічнянського району, Чернігівської області, громадянина України, маючого середню освіту, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , гуртожиток, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 24.12.2003 Ніжинським районним судом Чернігівської області за ст. ст. 185 ч. 3, 188 ч. 2, 69, 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- 12.09.2008 Ічнянським районним судом Чернігівської області за ст. 115 ч. 1 КК України до 10 років позбавлення волі, звільненого 03.10.2017 по відбуттю терміну покарання,

визнано винуватим та засуджено:

- за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 встановлено рахувати з моменту проголошення вироку 04.03.2024, зараховано в строк відбування покарання час його перебування під вартою з 05.01.2022 по день ухвалення вироку.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Скасовано накладений арешт на майно, вирішено порядок стягнення судових витрат та долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово засудженим, в тому числі 12.09.2008 вироком Ічнянського районного суду Чернігівської області за ч. 1 ст. 115 КК України до 10 років позбавлення волі, 03.10.2017 звільнений з Херсонської ВК (№61) за відбуттям строку покарання, таким чином маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення та перевиховання не став, і знову вчинив особливо тяжкий злочин проти життя і здоров`я людини за наступних обставин.

ОСОБА_7 з вересня 2021 року проживав з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою мешкав в орендованій кімнаті будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

03 січня 2022 року близько 17:00, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_7 повернувся з м. Харкова додому, де застав співмешканку ОСОБА_10 у нетверезому стані, та в зв`язку з чим розпочав з нею сварку, дорікаючи, що остання перебуває у стані алкогольного сп`яніння. У відповідь ОСОБА_10 стала ображати ОСОБА_7 та сварка переросла у тривалий на протязі всього вечора конфлікт на ґрунті обопільних неприязних стосунків. Під час вказаного конфлікту, близько 23:00, 03.01.2022, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, у ОСОБА_7 , який є особою раніше судимою за умисне вбивство, на ґрунті неприязних відносин, раптово виник злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний намір направлений на умисне вбивство ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , на ґрунті неприязних відносин до своєї співмешканки, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою протиправного заподіяння її смерті, у приміщенні орендованої кімнати будинку за адресою: АДРЕСА_2 , наніс громадянці ОСОБА_10 численні удари руками та ногами в область голови та тулуба, та припинив їх наносити після того як усвідомив, що його злочинний умисел виконаний та ОСОБА_10 припинила подавати ознаки життя.

Причиною смерті ОСОБА_10 стала закрита тупа травма грудної клітини, з розвитком двобічного пневмотораксу, що ускладнилась гострою легенево-серцевою недостатністю, що і є безпосередньою причиною смерті. Між закритою тупою травмою грудної клітини, та настанням смерті постраждалої від гострої легенево-серцевої недостатності, існує причинний зв`язок.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати частково в частині встановлення обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_7 . Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років та виключити з вироку обставину, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 - каяття у вчиненому ним злочині та виключити обставину, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 - рецидив злочинів.

В іншій частині вирок залишити без змін.

На обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що не оспорюючи встановлених судом обставин та кваліфікації вчиненого кримінального правопорушення, вважає, що вирок є незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Вказує, що у вироку судом вказано, що обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 , є каяття у вчиненому ним злочині, а обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 , суд вважає рецидив злочинів.

Зазначає, що дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ст. 115 ч. 2 п.13 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне, противоправне заподіяння смерті іншій людині яке було вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.

Тобто, рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує, оскільки ця ознака злочину впливає на його кваліфікацію за п. 13 ч.2 ст. 115 КК України.

Таким чином вважає, що місцевим судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме застосовано закон, який не підлягає застосуванню.

Крім того, місцевим судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав частково. При цьому, як в ході досудового розслідування, так і в судовому засіданні, обвинувачений надавав показання, зміст яких вказував на те, що останній не визнає вини у вчиненні умисного вбивства, що він не бажав настання її смерті, останній звертав увагу суду на те, що потерпіла сама неодноразово падала, та тому отримала такі тілесні ушкодження. Тобто, обвинувачений намагався пом`якшити свою роль у вчиненому ним діянні та наставши невідворотних наслідках, з метою зміни правової кваліфікації на менш тяжкий злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 України.

У зв`язку з чим вважає, що місцевим судом безпідставно визнано обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 - каяття.

В апеляційній скарзі із доповненнями обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким перекваліфікувати його дії з п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України та призначити покарання за ч. 2 ст. 121 КК України з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, у зв`язку з чим призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України та зарахувати в строк покарання строк попереднього ув`язнення.

На обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що при призначенні покарання місцевий суд врахував обставину, що обтяжує покарання - рецидив злочинів, не зважаючи на те, що ця ознака злочину вже врахована при кваліфікації злочину за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Крім того вважає, що місцевим судом при призначенні покарання не були враховані всі обставини, що пом`якшують покарання, а саме: що після нанесення тілесних ушкоджень саме він викликав швидку допомогу, з місця події не зник, дізнався від лікарів, що ОСОБА_10 померла та дочекався поліцейських, яким відразу зізнався, що винен в тому, що трапилось і в подальшому від своєї провини не відмовлявся, сприяв досудовому розслідуванню.

Також вказує, що обставиною, що пом`якшує покарання є вчинення злочину в стані сильного душевного хвилювання, викликаного аморальними діями потерпілої, про що свідчать встановлені судом обставини.

Крім того зазначає, що обставиною, що пом`якшує покарання є наявність у нього тяжкого захворювання невиліковної форми туберкульозу.

Вказує що у зв`язку з тим, що місцевий суд не врахував декілька обставин, що пом`якшують покарання та помилково врахував обставину, що обтяжує покарання, це завадило суду призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Крім того, вказує на неправильну кваліфікацію його дій за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, що спростовується, окрім іншого, висновком судово-медичної експертизи № 10-12/40-Дм/22 від 08.06.2022, відповідно до якого потерпілій ОСОБА_10 були нанесені ряд легких та тяжких тілесних ушкоджень, тобто його дії полягали у нанесенні ударів руками та ногами, що характеризують об`єктивну сторону ст. 121 КК України. Зазначає, що спосіб завдання тілесних ушкоджень та його поведінка після побиття, яка полягала в наданні медичної допомоги, шляхом виклику швидкої допомоги, свідчить про те, що він не бажав смерті ОСОБА_10 та не мав жодного умислу на заподіяння їй смерті.

Зазначає, що ні досудовим розслідуванням, ні судом не встановлено мотиву на позбавлення життя потерпілої та зважаючи на встановлену обставину, якою є виклик швидкої допомоги, що свідчить про те, що він хвилювався за стан та життя співмешканки, а також про відсутність бажання настання її смерті.

Вказує, що зважаючи на те що ні слідством, ні прокурором не було встановлено свідків та очевидців вбивства, тоді не зрозуміло яким чином і що дає підстави суду вважати встановленою і доведеною обставину - припинення ним нанесення ударів ОСОБА_10 лише після того, як вона припинила подавати ознаки життя, а тим більше стверджувати, що він усвідомив те, що виконав свій злочинний умисел.

Зазначає, що у вироку суду відсутні спростування належними доказами його показань, надані в ході судового розгляду, в яких він повідомляв, що після того як побив потерпілу, він відвів її до спальні, поклав на диван і вийшов із спальні, не звертаючи уваги на те, що ОСОБА_10 продовжувала його ображати. Коли повернувся через пів години в спальню побачив, що потерпіла лежить на підлозі, не розмовляє та хрипить, він підняв ОСОБА_10 , поклав на диван та виклика в швидку допомогу.

Вказує, що з вказаних показань можна зробити висновок, що він припинив бити потерпілу не тоді коли вона перестала подавати ознаки життя, а в той час коли вона була здатна ображати його, що жодним чином не узгоджується з версією досудового розслідування та висновками суду і виключають можливість стверджувати про те, що він бажав настання смерті потерпілої.

Крім того зазначає, що оскільки за версією обвинувачення конфлікт виник з 17.00 год. до 23.00, то стає незрозумілим коли саме виник умисел і коли він наніс тілесні ушкодження ОСОБА_10 , що свідчить про не встановлення фактичних обставин справи.

Вказує, що місцевим судом не було надано належної оцінки його показанням, в яких він повідомляв дійсні обставини, передуючі побиттю потерпілої, а саме те, що 03.01.2022 ОСОБА_10 . зранку перебувала в стані алкогольного сп`яніння коли приходила до нього на роботу. Близько 15 години він прийшов з роботи і поклав потерпілу, яка була в стані алкогольного сп`яніння спати, а сам поїхав в м. Харків. Повернувшись додому, близько 17 години, побачив, що ОСОБА_10 лежала біля кухні на підлозі, на переносиці у неї була запекла кров, інших тілесних ушкоджень на ній не було видно. Коли вирішив віднести її до спальні, почав піднімати заді за спину, однак вона виривалась і він її сварив за те, що потерпіла витратила його кошти на алкоголь, на що у відповідь потерпіла почала його ображати, він розізлився, не втримався та побив потерпілу, але жодного умислу вбивати її у нього не було. Зазначає, що його показання стороною обвинувачення не спростовані, а навпаки усувають всі прогалини та суперечності у версії обвинувачення та свідчать про іншу кваліфікацію його дій.

Посилається, що судом не було взято до уваги аморальну поведінку потерпілої, яка полягала в нанесенні йому тяжких образ в стані сильного алкогольного сп`яніння та в протиправному використанні його коштів. Зазначає, що ОСОБА_10 викликала у нього особливий емоційний стан, а її образи призвели до стану душевного хвилювання, оскільки йому стало дуже боляче, що в той час як він заробляє кошти для їх існування, вона з легкістю витрачала їх на алкогольні напої.

Зазначає, що місцевим судом не розглядалось питання перебування його в стані сильного душевного хвилювання під час вчинення злочину, не зважаючи на встановлену обставину антисоціальну поведінку потерпілої та нанесення йому тяжких образ з боку потерпілої. Вказує, що місцевий суд посилається на висновок експерта № 80 від 15.02.2024, при цьому у висновку експерта відсутні відомості про те, чи міг він на час інкримінованого діяння знаходитись в стані фізіологічного афекту або в іншому особливому емоційному стані, який міг істотно вплинути на його свідомість і поведінку в ситуації, що склалась.

Крім того, звертає увагу на те, що висновки суду про те, що у нього о 23.00 годині 03.01.2022 виник умисел на позбавлення життя потерпілої, не узгоджуються з висновком експертизи №10-12/1/40-Дм/22 та № 10-14/1/40-Дм/22 від 08.02.2022, відповідно до яких смерть ОСОБА_10 могла настати о 20.00 або в будь-яку хвилину в період часу з 17.12 год до 22.43, таким чином о 23.00 ОСОБА_10 вже була мертвою.

Зазначає, що оскільки у даному кримінальному провадженні час смерті потерпілої має істотне значення для об`єктивного розгляду справи, а експертом не надано чіткої відповіді, коли саме настала смерть потерпілої, висновок експертизи неможливо вважати допустимим доказом.

Також вказує, що висновки суду щодо завдання ним ОСОБА_10 не менше 50 травматичних впливів ґрунтується на припущеннях, оскільки ряд легких тілесних ушкоджень у вигляді саден та синців у потерпілої могли утворитись не від його ударів, а внаслідок її падіння з дивану та під час того, коли вона виривалась та падала на підлогу та сходинки, що також підтверджується висновком експерта.

Зазначає, що враховуючи те, що більшість фактичних обставин залишились поза увагою суду, вважає що його дії можна кваліфікувати за ст. 116 КК України або за ч. 2 ст. 121 КК України.

Заперечує показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , оскільки вони не були очевидцями вчиненого злочину.

Ставить питання про повторне дослідження доказів по справі, оскільки докази, на які посилається суд у вироку мають неточності, у зв`язку з чим є недопустимими доказами.

Позиції учасників судового провадження.

В суді апеляційної інстанції прокурор частково підтримала апеляційну скаргу та просила вирок суду щодо ОСОБА_7 змінити та виключити із його мотивувальної частини посилання суду на врахування обставини, що пом`якшує покарання щире каяття обвинуваченого, а в іншій частині вирок суду залишити без змін. Також прокурор заперечила проти доводів апеляційної скарги із доповненнями обвинуваченого ОСОБА_7 .

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник частково підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, виключно в частині перекваліфікації дій обвинуваченого на ч. 2 ст. 121 КК України, врахування обставин, що пом`якшують покарання та призначення покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, в іншій частині свої вимоги, в тому числі і дослідження доказів та визнання їх недопустимими, не підтримали.

Мотиви суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог Кримінально-процесуального законодавства.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 України як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, яке було вчинено особою, яка раніше вчинила умисне вбивство - є правильним, оскільки ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні і перевірених у суді належних і допустимих доказах та детально наведених у вироку, як того вимагає ст. 374 КПК України.

Доводи обвинуваченого про неправильність кваліфікації його дій за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України є безпідставними з огляду на наступне.

Частина 1 ст. 115 КК передбачає відповідальність за умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

У свою чергу ч. 2 ст. 121 КК передбачає відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Умисне вбивство відрізняється від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, і визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю.

Умисел має дві характерні ознаки інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків; вольова наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

Прямий умисел це таке психічне ставлення до діяння і його наслідків, при якому особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч. 2 ст. 24 КК).

Питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину.

При цьому спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляється у способі вчинення діянь.

З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку, що сукупність наведених у вироку доказів переконливо свідчить про те, що механізм, характер, спосіб завдання обвинуваченим та кількість ударів (не менше 50 травмуючих впливів), а також локалізацію тілесних ушкоджень, переважна більшість яких заподіяна обвинуваченим у життєво-важливі органи (голову та тулуб), безумовно, вказують на спрямованість його дій саме на позбавлення життя потерпілої.

Судом першої інстанції була перевірена версія обвинуваченого щодо того, що смертельні тілесні ушкодження, а це переломи ребер та грудних хребців з розривом повздовжньої зв`язки та розтрощенням спинного мозку, що призвело до розриву тканини лівої та правої легенів по заднім поверхням нижніх часток з розвитком двобічного пневмотораксу, - потерпіла отримала внаслідок падіння з висоти власного зросту в той момент, коли ОСОБА_7 намагався її підняти. При цьому суд правильно знайшов неспроможність цієї версії з огляду на таке.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_14 підтримав висновки проведених судово-медичних експертиз трупа ОСОБА_10 , вказавши, що загиблій ОСОБА_10 було нанесено не менше п`ятдесяти травматичних впливів. Причиною смерті ОСОБА_10 стала закрита тупа травма грудної клітини, з розвитком двобічного пневмотораксу. Всі виявлені на трупі ОСОБА_10 тілесні ушкодження були спричинені в короткий проміжок часу. Можливість утворення закритої тупої травми грудної клітини, що мала місце на трупі постраждалої, внаслідок падіння на поверхню з висоти власного росту, виключається, зокрема і при падінні на дерев`яні сходинки біля кухні, про що зазначав обвинувачений.

Також цими ж показаннями експерта спростовано твердження обвинуваченого щодо того, що потерпіла могла отримати тілесні ушкодження в іншому місці та в інший час.

Висновки експерта ОСОБА_14 № 10-14/1/40-Дм/22 та № 10-14/1/40-Дм/22 від 08.06.2022 та його додаткові пояснення щодо механізму спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, об`єктивно підтверджуються і іншими матеріалами кримінального провадження, а саме висновками судових-імунологічних експертиз № 14/40-Дм/22 від 06.01.2022 року, № 14/179-Дм/22 від 12.02.2022 року, № 14/180-Дм/22 від 08.02.2022 року, № 14/182-Дм/22 від 12.02.2022 року, № 14/181-Дм/22 від 10.02.2022 року, № 14/177-Дм/22 від 04.02.2022 року, № 14/169-Дм/22 від 04.02.2022 року, № 14/176-Дм/22 від 05.02.2022 року, № 14/170-Дм/22 від 08.02.2022 року, № 14/171-Дм/22 від 05.02.2022 року, № 14/172-Дм/22 від 04.02.2022 року, № 14/173-Дм/22 від 04.02.2022 року.

Відповідно до вказаних висновків на дослідження експерту були надані речові докази, вилучені з місця вчинення злочину кімнати №3 за адресою: АДРЕСА_2 , де був виявлений труп ОСОБА_10 на вилучених речах, а це рушник, жилетка, спортивні брюки, сіра куртка, тканина з наволочки, змив з внутрішньої сторони дверей, пачки цигарок «Rotmans», змив з батареї та два фрагмента ковдри. На вказаних речах була виявлена кров людини, в якій виявлено антиген Н та можна вважати, що ця кров належить до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В та походження її від ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не виключається.

Згідно протоколу огляду місця події від 04.01.2022 з фототаблицею до нього, вбачається, що місцем огляду є територія домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 . У спальні будинку було виявлено труп ОСОБА_10 з наявними множинними тілесними ушкодженнями. Під час огляду виявлено та вилучено: змив з дверей кімнати №3, обігрівач РТС-2000R, рушник синього кольору, жилет сірого кольору, сірі трикотажні штани, кофта сіро-червоного кольору, пачка сигарет «Rotmans», недопалки цигарок, змив з батареї опалення кімнати №3, фрагменти наволочок, фрагмент ковдри світлого кольору, фрагмент ковдри різнокольорової, фрагмент ковдри світлої із кольоровим малюнком, змив зі сходів коридору у будинку, змиви з рук трупа ОСОБА_10 ( т.2, а.с. 19- 57 ).

Згідно протоколу огляду місця події від 04.01.2022, вбачається, що місцем огляду є секційна зала відділу судово-медичної експертизи трупів ХОБСМЕ, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 . В ході огляду виявлено та оглянуто труп ОСОБА_10 , 1969 року народження, і вилучено наступні речі: гольф напівсинтетичний фіолетового кольору, брюки спортивні з напівсинтетичного матеріалу сірого кольору, панчохи з напівсинтетичного матеріалу синього кольору, зрізи нігтьових пластин правої та лівої кисті руки, зрізи волосся з 6 областей голови (т.2 , а.с. 59-61).

Згідно протоколу огляду речей від 03.06.2022 вбачається, що в картонній коробці знаходяться речі, вилучені в ході огляду трупа ОСОБА_10 брюки спортивні, светр (гольф) фіолетового кольору, шкарпетки (панчохи) жіночі та, вилучений під час огляду місця події, обігрівач марки РТС-2000R; згідно протоколу огляду речей від 05.06.2022 вбачається, що в картонній коробці знаходяться речі, вилучені під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , а саме рушник, куртка сіро-червона, жилетка, фрагменти тканин наволочки, ковдри, пачка цигарок «Rotmans», фрагменти марлевих бинтів із змивами з внутрішньої сторони дверей, батареї в кімнаті, сходу коридору, зразок крові на марлі ОСОБА_7 , два змиви, вилучені 04.01.2022 на марлеві серветки з правої та лівої руки ОСОБА_7 , два відрізки липкої стрічки зі слідами пальців рук та паперовий конверт із вмістом у ньому дактокарти ОСОБА_7 , які постановами слідчого від 03.06.2022 та 05.06.2022 визнані речовими доказами та здані до камери зберігання речових доказів ВП № 3 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області ( т.1, а.с.169-171, а.с.163-168).

Наявність великої кількості речей зі слідами крові потерпілої в кімнаті, де знаходився її труп, вказує на те, що саме у цій кімнаті ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження від яких померла на місці.

Твердження обвинуваченого про недопустимість як доказів висновків судових імунологічних експертиз через їх неконкретність є безпідставними, адже за своєю суттю такі висновки не вказують на належність крові конкретній людині і в кожному конкретному випадку оцінюються в сукупності з іншими доказами.

Більш того, матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що в кімнаті АДРЕСА_4 , інша людина, аніж ОСОБА_10 , отримала тілесні ушкодження, що супроводжувалися кровотечею.

Всі наведені докази узгоджуються із протоколом слідчого експерименту з участю обвинуваченого від 05.01.2022 та відеозапису до нього, відповідно до якого ОСОБА_7 детально та повно розповів, як він наносив удари потерпілій і припинив її бити після того, як вона перестала подавати ознаки життя. При цьому ОСОБА_7 розповів та показав на місці як саме наносив удари ОСОБА_10 . Колегія суддів вважає цей доказ належним та допустимим, оскільки слідча дія проведена у відповідності до вимог ст. 240 КПК України. ОСОБА_7 в присутності його захисника були роз`яснені права та обов`язки. Протокол відповідає вимогам КПК України, були присутні поняті та захисник. Також слідчий отримав письмову згоду власника домоволодіння ОСОБА_15 , яка наявна у матеріалах кримінального провадження. Обвинувачений без будь якого примусу добровільно показав та розповів про обставини вчиненого злочину, що зафіксовано відеозаписом. У колегії суддів відсутні підстави для визнання цього доказу недопустимим.

Всупереч доводам апеляційної скарги, протокол огляду місця вчинення злочину від 04.01.2022 також відповідає вимогам ст. ст. 233, 237 КПК України. На а.с.18 т.2 наявна письмова згода власника житла ОСОБА_12 датована 04.01.2022 про дозвіл на огляд домогосподарства за адресою АДРЕСА_2 .

Протокол огляду трупа в приміщенні судово-медичної експертизи проведений з участю судово-медичного експерта ОСОБА_14 , про що наявний його підпис. Під час огляду слідчим були вилучені речі ОСОБА_10 та зрізи нігтьових пластин з обох рук і зрізи волосся із її голови, що підтверджено підписами понятих у цьому протоколі. Під час судового слідства обвинувачений не мав заперечить проти змісту та результатів слідчої дії, зафіксованої у цьому протоколі. Колегія суддів вважає надуманими твердження ОСОБА_7 про те, що цим протоколом спростовано факт передачі експертом ОСОБА_14 слідчому зрізів нігтів та волосся. Такої інформації ані цей протокол, ані інший процесуальний документ, не містять. Чинний КПК України не передбачає постановлення ухвали слідчого судді для вилучення слідчим під час огляду трупа біологічних зразків, а тому таке твердження обвинуваченого є надуманим. Також колегія суддів звертає увагу, що огляд трупа ОСОБА_10 був проведений у приміщенні СМЕ, а отже в даному випадку не потрібен попередній дозвіл слідчого судді на проникнення до приміщення, застосування положень ст.ст. 234 - 237 КПК України в даному випадку є нерелевантним.

Оскільки протоколи огляду та вилучення речових доказів на місці вчинення злочину та в приміщенні СМЕ є належними та допустимими доказами, відсутні підстави для застосування доктрини «плодів отруйного дерева» щодо речових доказів та висновків імунологічних експертиз, проведених з даними речовини доказами.

Колегія суддів не вважає необхідним надавати відповіді на доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо речових доказів, які не були досліджені експертом та на які у вироку суд не посилався.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 80 від 15.02.2024 року вбачається, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на даний час будь-яким хронічним психічним захворюванням не страждає, як і не виявляє ознак тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства чи іншого хворобливого стану психіки і може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

В період часу, до якого виноситься інкриміноване йому протиправне діяння досліджуваний будь-яким хронічним психічним захворюванням не страждав, як і не знаходився в стані тимчасового розладу психічної діяльності, не виявляв ознак недоумства чи іншого хворобливого стану психіки і міг в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними.

На даний час досліджуваний застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Отже, експерт не встановив у ОСОБА_7 будь-якого хворобливого стану психіки чи іншого стану, який би вплинув на поведінку обвинуваченого, в тому числі і сильного душевного хвилювання.

Під час слідчого експерименту ОСОБА_7 досить послідовно та чітко розповідав про обставини нанесення ним тілесних ушкоджень потерпілій, конкретизував деталі, а саме: коли в який момент він її ударив, кулаком бив чи ногою, по якій частині тіла наносив удари, яка розмова між ними при цьому тривала. Як зазначав сам обвинувачений тілесні ушкодження він наносив із переривом у часі, що вказує на його монотонне, свідоме, цілеспрямоване спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 та не свідчить про його перебування в стані сильного душевного хвилювання.

Суд у вироку правильно послався на показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та потерпілої ОСОБА_11 , які хоча і не були очевидцями, проте своїми свідченнями дозволили встановити повну картину подій того дня (03.01.2022). А тому відсутні підстави для визнання їхніх свідчень недопустимими доказами.

Чинне законодавство при встановленні обставин вчинення події кримінального правопорушення не вимагає встановлення точного часу смерті у справах про вбивство.

Згідно висновків експерта № 10-12/1/40-Дм/22 від 08.06.2022, № 10-14/1/40-Дм/22 від 08.06.2022 року вбачається, що при судово-медичній експертизі трупа потерпілої ОСОБА_10 , встановлені наступні тілесні ушкодження:

- забиті рани зі сторони внутрішньої поверхні слизової оболонки верхньої та нижньої губи (3);

-крововилив в м`які покрови голови зі сторони їх внутрішньої поверхні в лівій скронево-лобно-тім?яній області та в товщу правого та лівого скроневих м`язів,крововилив в потиличній області праворуч;

- синці: в лобній частині праворуч, в лобній частині зліва, в пери орбітальних областях правого та лівого ока з захватом верхнього та нижнього повік, в проекції тіла лівої виличної кістки, в проекції лівого кута нижньої щелепи, в проекції лівого соскоподібного виростку, в проекції тіла правої виличної кістки з переходом на область правої щоки, в проекції правого кута нижньої щелепи, в області підборіддя, на спинці носа з переходом на його крила та кінчик, на зовнішній поверхні середньої третини правої вушної раковини, в проекції передньої поверхні правого плечового суглобу, на згинальній поверхні верхньої третини правого плеча, на розгинальній поверхні нижньої третини правого плеча, на згинальній поверхні середньої третини правого передпліччя у ліктьового краю, на тильній поверхні правої кисті у основи 2-3 пальців, на згинальній поверхні верхньої третини лівого плеча, на розгинальній поверхні верхньої та середньої третин лівого плеча, на згинальній поверхні променевого краю лівого променево-зап?ясткового суглобу, на передній стінці живота навколо пупковій області, в проекції лобового зчленування з переходом область промежини та великі статеві губи, на передній поверхні верхньої третини лівого стегна, на передньо-внутрішній поверхні правого стегна, на передній поверхні нижньої третини правого стегна, в проекції розгинальних поверхонь колінних суглобів, на передній поверхні верхньої третини правої гомілки, на тильній поверхні правої стопи, в проекції верхньо-зовнішнього квадранту правої сідниці, в проекції нижньо-зовнішнього квадранту правої сідниці;

- закрита тупа травма грудної клітини у вигляді синців: в проекції верхньої третини тіла грудини, на нижньо-зовнішньому та нижньо-внутрішньому квадрантах правої молочної залози, на нижньо-зовнішньому та нижньо-внутрішньому квадрантах лівої молочної залози, в проекції нижнього краю правої реберної дуги по передній пахвовій лінії, на лівій боковій поверхні грудної клітини, в поперековій області зліва, на задній поверхні правої половини грудної клітини в проекції 11-12 ребер; саден: в проекції верхньої поверхні лівого плечового суглобу, на передній поверхні грудної клітини в підключичних областях з обох сторін, на задній поверхні правої половини грудної клітини в проекції ості правої лопатки, в проекції остистих відростків 1-3-го груд хребців, на передній стінці живота відразу вниз від рівня проекції нижні краю правої реберної дуги; переломів 2-7 ребер зліва по середньо лючичні передній пахвовій лініям, 8-9 ребер по передньо-пахвовій лінії, 10-11 ребер по лопатковій та передній пахвовій лініям, 2-6 ребер справа по середньо ключичній лінії, 7-10 по передній пахвовій та лопатковій лініям, 11-12 ребер по навколо хребцевій лінії з розривами пристінкової плеври в місцях переломів ребер праворуч та ліворуч і масивними крововиливами темно-червоного кольору в товщу м?яких тканин грудної клітини в місцях переломів ребер; повного поперечного перелому тіла 12-го грудного хребця з розривом повздовжньої зв`язки та розтрощенням спинного мозку; повного поперечного перелому остистого відростку 12-грудного хребця; розривами тканини лівої та правої генів по заднім поверхням нижніх часток з розвитком двобічного пневмотораксу (наявність повітря у плевральних порожнинах).

Закрита тупа травма грудної клітини з розвитком двобічного пневмотораксу, утворилася за життя, в строк, обчислюваний десятками хвилин до настання смерті, внаслідок ударної дії предметами (предметом), в момент нанесення ушкоджень котрі діяли як тупі, індивідуальні особливості поверхонь що травмують котрих в ушкодженнях не відобразились, та згідно п.4.8. Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, за критерієм небезпеки для життя (згідно п.2.1.1.а., п.2.1.2., п.2.1.3.о «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 г.).

Всі інші тілесні ушкодження, утворилися за життя, незадовго до настання смерті внаслідок ударної та ударно-ковзаючої дії предметами (предметом), в момент нанесення ушкоджень, котрі діяли як тупі, індивідуальні особливості поверхонь, що травмують котрих в ушкодженнях не відобразились, та згідно п.4.8 правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до легких тілесних ушкоджень за критерієм тривалості розладу здоров`я (згідно п.1.5.2., п.2.3.2.б., п.2.3.5.«Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995г.)

На підставі вищеописаного, причиною смерті ОСОБА_10 стала закрита тупа травма грудної клітини, з розвитком двобічного пневмотораксу, що ускладнилась гострою легенево-серцевою недостатністю, що і є безпосередньою причиною смерті. Між закритою тупою травмою грудної клітини, та настанням смерті постраждалої від гострої легенево-серцевої недостатності, існує причинний зв`язок.

Спираючись на динаміку розвитку трупних явищ взагалі, та трупного охолодження зокрема (згідно наданої копії протоколу огляду місця події від 04.01.2022р., ректальна температура, яка виміряна електронним термометром 04.01.2022р. о 5 годині 30 хвилин склала +27,5°С, при температурі навколишнього середовища на місці події +12,0°C), із використанням методики розрахунку давності настання смерті запропонованої Henssge C. sa формулою (Trectum-Tambient)/(37.2-Tambient)=1.25 X e Bxt-0.25 X e^10xBxt, де B-1.2815x((kxM)^-0.625) НОМЕР_1 , з урахуванням коригуючих коефіцієнтів, можна міркувати. що смерть громадянки ОСОБА_10 настала в період часу приблизно за 9,5 годин до огляду трупу на місці події. З урахуванням довірчого інтервалу, котрий у даному випадку відповідає + 2,8 години з вірогідністю 95% смерть постраждалої настала у проміжок часу між 6,7 - 12,3 годин до огляду трупу на місці події.

Можливість утворення закритої тупої травми грудної клітини, що мала місце на трупі постраждалої, внаслідок падіння з висоти власного росту на пласкій твердій поверхні, виключається.

Враховуючи наявність перелому грудного відділу хребта, що мав місце на трупі постраждалої, ОСОБА_10 могла виконувати цілеспрямовані дії у обмеженому обсязі.

Синці на тильній поверхні правої кисті у основи 2-3 пальців можуть розцінюватись як такі, що утворились внаслідок оборони. Визначення тілесних ушкоджень, характерних утворенню їх при боротьбі, в судово-медичній теорії та практиці не існує.

Згідно висновків судово-імунологічної експертизи мазків і тампонів із вмістом піхви, ротової порожнини та прямої кишки від трупа ОСОБА_10 , сперматозоїди не знайдені.

Згідно висновків судово-імунологічної експертизи, кров від трупа ОСОБА_10 , належить до групи О з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В за ізосерологічною системою АВО.

Зважаючи на загальну кількість тілесних ушкоджень, що мали місце на трупі постраждалої, можна вважати, що останній було нанесено не менше п`ятдесяти травматичних впливів.

Положення постраждалої під час спричинення їй тілесних ушкоджень змінювалось.

Згідно висновків судово-токсикологічної експертизи крові від трупу виявлений етиловий спирт у кількості 4,16%, що згідно з методичними рекомендаціями «Судова-медична діагностика смертельних отруєнь етиловим алкоголем» може відповідати вмісту його при тяжкому отруєнню етиловим спиртом. Метиловий, ізопропиловий, н-пропиловий, ізобутиловий, н-бутиловий, ізоаміловий спирти не виявлені (т.1, а.с. 173-179, а.с.180-185).

ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі стверджує про те, що органом досудового розслідування не встановлений точний час смерті потерпілої. Так, на переконання обвинуваченого, якщо брати до уваги вищевказаний висновок експерта, то крайній час смерті ОСОБА_10 22:18. Отже, якщо слідувати змісту обвинувального акту, то станом на 23:00 03.01.2022 потерпіла була вже мертва і, як вважає ОСОБА_7 , він не міг спричинити смертельні тілесні ушкодження вже мертвій потерпілій.

Проте таке твердження колегія суддів вважає безпідставним, оскільки експерт у висновку може встановити орієнтовний час смерті потерпілого. В даному випадку органом досудового розслідування був встановлений приблизний час смерті ОСОБА_10 близько 23:00, оскільки разом з висновком експерта були враховані показання обвинуваченого, дані ним під час слідчого експерименту, щодо обставин спричинення тілесних ушкоджень та часу смерті потерпілої.

Висновок експерта колегія суддів вважає належним і допустимими доказом, оскільки різниця в часі смерті ОСОБА_10 , встановлена експертом та повідомлена обвинуваченим суттєво не відрізняється, а відповідає орієнтовному часу близько 23:00 03.01.2022, як правильно становлено органом досудового розслідування.

Інші доводи апеляційної скарги обвинуваченого, ані в сукупності, ані окремо не спростовують висновки суду щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 та доведеності його вини за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України. Колегія суддів вважає їх неістотними, так як відповіді на них не вплинуть на рішення колегії суддів.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання врахував фактичні обставини скоєного злочину, ступінь його тяжкості, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше судимий зокрема за умисне вбивство, обставини, які пом`якшують покарання каяття у скоєному, та які обтяжують покарання рецидив злочинів. Дійшов висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 можливо тільки в умовах ізоляції від суспільства.

В той же час, як правильно стверджує прокурор у апеляційній скарзі, судом помилково було враховано щире каяття ОСОБА_7 як обставину, що пом`якшує покарання.

Згідно вимог діючого кримінального процесуального законодавства, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у мотивованих висновках суду при ухваленні вироку.

Щире каяття - це певний психічний стан особи винуватого, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї винуватості, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної злочином шкоди, тобто визнання винуватості є складовою частиною щирого каяття особи. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину.

Натомість ОСОБА_7 вину визнавав частково, про що судом першої інстанції зазначено у вироку, та суду показав, що дійсно наносив удари ОСОБА_10 , однак задля уникнення відповідальності за вчинене, у своїх показаннях применшив кількість ударів, заперечив локалізацію нанесення ударів потерпілій в ділянку грудної клітини та по спині, достовірно знаючи про те, що смерть ОСОБА_10 настала внаслідок закритої тупої травми грудної клітини, з розвитком двобічного пневмотораксу, що ускладнилась гострою легенево-серцевою недостатністю. Крім того, висунув версію про те, що потерпіла ОСОБА_10 могла отримати тілесні ушкодження під час падіння на дерев`яні сходи та з дивана, що було спростовано дослідженими доказами та допитаним в судовому засіданні суду першої інстанції експертом ОСОБА_14 , який підтримав висновки проведених судово-медичних експертиз, вказавши, що загиблій ОСОБА_10 було нанесено не менше п`ятдесяти травматичних впливів. Причиною смерті ОСОБА_10 стала закрита тупа травма грудної клітини, з розвитком двобічного пневмотораксу. Всі виявлені на трупі ОСОБА_10 тілесні ушкодження були спричинені в короткий проміжок часу. Можливість утворення закритої тупої травми грудної клітини, що мала місце на трупі постраждалої, внаслідок падіння на поверхню з висоти власного росту, виключається, зокрема і при падінні на дерев`яні сходинки біля кухні, про що зазначав обвинувачений.

Отже, колегія суддів не вбачає щирого каяття у ОСОБА_7 та дійсного розкаяння у вчиненому, а тому така обставина підлягає виключенню із вироку суду.

Судом першої інстанції правильно встановлено обставину, що обтяжує покарання рецидив злочинів.

Відповідно до ст. 34 КК України рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення.

Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» виходячи з того, що згідно зі ст. 34 КК рецидивом злочину визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин, не зняту або не погашену в установленому законом порядку, у кожній справі необхідно з`ясовувати відповідні дані.

В даному випадку, рецидив кримінальних правопорушень утворюється не за вироком Ічнянського районного суду Чернігівської області від 12.09.2008 яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років, а за вироком Ніжинського районного суду Чернігівської області від 24.12.2003 яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 188 КК України, оскільки за даним вироком судимість є також непогашеною.

Щодо доводів обвинуваченого про можливості застосування до нього положень ст. 69 КК України та неврахування судом першої інстанції обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, слід звернути увагу на таке.

Відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Ствердження обвинуваченого про вчинення злочину в стані сильного душевного хвилювання, викликаного аморальними діями потерпілої та наявність у нього тяжкого захворювання невиліковної форми туберкульозу, не можуть бути визнані обставинами, що пом`якшують покарання та такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, адже відповідно до ст. 3 Конституції України життя людини визнається в Україні найвищою соціальною цінністю, а позбавлення людини життя, що має місце в даному випадку, призвело до невідворотних наслідків.

Більше того, в ході судового розгляду не знайшли свого об`єктивного підтвердження дані про віктимну поведінку потерпілої ОСОБА_10 відносно ОСОБА_7 , а наявність тяжкого захворювання не завадило йому вчинити особливо тяжкий насильницький злочин.

Отже підстави для застосування положень ст. 69 КК України відсутні.

Призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, оскільки призначено із врахуванням тяжкості вчиненого ним злочину, характеру та ступеню суспільної небезпечності, даних про особу обвинуваченого, конкретних обставин справи.

Аналізуючи всі обставини вчиненого злочину та особу обвинуваченого, суд апеляційної інстанції вважає висновки суду першої інстанції правильними, а призначене покарання необхідним і достатнім для досягнення його мети виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у повній мірі врахував ту обставину, що ОСОБА_7 викликав швидку медичну допомогу та з місця вчинення злочину не зникав, про що свідчить не призначення судом найвищої міри покарання, визначеної ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, натомість апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 04 березня 2024 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Виключити із мотивувальної частини вироку обставину, що пом`якшує покарання щире каяття обвинуваченого ОСОБА_7 .

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, у той же строк з моменту отримання ним копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3