В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" грудня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0003375 від 28.09.2024 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Скурати Малинського району Житомирської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, офіційно не працюючого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

28.09.2024 року приблизно об 11 годині ОСОБА_3 та ОСОБА_6 перебували біля будинку № 3 по проспекту Павла Тичини у місті Києві, де між ними виник словесний конфлікт на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, у ході якого у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій умисел, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, свідомо допускаючи настання тяжких наслідків у вигляді тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, ОСОБА_3 взяв біля смітника металеву трубу та, утримуючи її у правій руці, наніс вказаною трубою ОСОБА_6 не менше шести ударів в область голови та лівої руки, якою потерпілий захищався від ударів, внаслідок чого ОСОБА_6 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні, ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушення, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав в повному обсязі, щиро розкаявся та показав, що 26.09.2024 року його невістка у тяжкому стані потрапила до лікарні, а він та його дружина залишилися доглядати трьох малолітніх дітей, своїх онуків, найменшому онуку було на той час 3 місяці. 27.09.2024 року він поїхав на роботу, домовився з дружиною, що вони будуть на зв`язку на випадок необхідності приїхати до лікарні. Приблизно в обідній час до місця його роботи прийшов ОСОБА_6 , якому він постійно допомагав, оскільки той не мав постійного місця проживання та ОСОБА_6 взяв подивитися його мобільний телефон. Коли він (обвинувачений) відволікся, ОСОБА_6 забрав його телефон і втік. 28.09.2024 року приблизно об 11 годині він зустрів ОСОБА_6 неподалік будинку № 3 по проспекту Павла Тичини у місті Києві та попросив повернути телефон, на що той йому почав погрожувати, поводив себе зухвало, між ними виник словесний конфлікт, після чого він ( ОСОБА_3 ) взяв біля смітника металеву трубу та, утримуючи її у правій руці, наніс декілька ударів, можливо, близько шести ударів ОСОБА_6 по голові та лівій руці, якою він захищався від ударів, а потім злякався та втік. Крім того, ОСОБА_3 додав, що жалкує про свій вчинок та просить при призначенні покарання врахувати пом`якшуючі обставини, зокрема, наявність на його утриманні трьох малолітніх онуків, мати яких померла внаслідок хвороби та збіг тяжких життєвих обставин, за яких він вчинив дане кримінальне правопорушення.

Таким чином, показання ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

На підставі викладеного, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_3 , суд у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який неофіційно працює, одружений, не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, а також враховує його вік та стан здоров`я.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, не встановлено.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а тому суд вважає за доцільне призначити йому покарання у межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі.

Крім того, з урахуванням обставин справи, наявності обставини, що пом`якшує покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого, враховуючи відомості про особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що його перевиховання та виправлення можливе без ізоляції від суспільства та вважає за можливе застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням та покласти на обвинуваченого обов`язки, визначені ст. 76 КК України. На погляд суду, зазначене покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

У порядку ст. 100 КПК України підлягає вирішенню питання речових доказів. Процесуальні витрати відсутні. Цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 /три/ роки.

Покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: змив речовини бурого кольору з асфальту, частину паперової коробки із слідами речовини бурого кольору, металеву трубу із слідами речовини бурого кольору, знищити;

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасникам кримінального провадження роз`яснюється право звернутися із заявою про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, учасниками в якому вони були.

Суддя: