Справа № 282/1246/20
Провадження № 1-кп/282/16/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.03.2025

селище Любар

Любарський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальні провадження за обвинувальним актом №0000202 від 27.08.2020 та за обвинувальним актом №0000012 від 23.02.2021 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Любар, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , відбуває покарання в ДУ "Житомирська установа виконання покарань №8", непрацюючого, неодруженого, раніше неодноразово судимого, востаннє: 14.03.2024 Богунським районним судом міста Житомира за ч.1 ст.263, ч.1 ст.71 КК України до 4 років 8 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

за ч.2 ст.186, ч.1 ст.309 КК України -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , будучи неодноразово судимим за вчинення корисливих злочинів, судимість за які не знято і не погашено у встановленому законом порядку, на шлях виправлення не став та повторно вчинив умисний корисливі злочини за наступних обставин.

Так, 26.08.2020 близько 15 год 00 хв ОСОБА_4 перебуваючи у фруктовому саду, що по вул.Мотовилівська в с.Новий Любар Любарського району Житомирської області, побачив незнайому йому ОСОБА_6 , при якій знаходилась жіноча сумка, чорного кольору, яку ОСОБА_4 вирішив викрасти.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, ОСОБА_4 , скориставшись відсутністю сторонніх осіб, розуміючи протиправність своїх дій, умисно, повторно, з корисливих мотивів, підійшов до ОСОБА_6 , яка в цей час спала лежачи на землі, узяв до рук належну останній сумку.

В цей же час, ОСОБА_4 , тримаючи при собі викрадене майно був помічений та викритий потерпілою ОСОБА_6 , яка з метою припинення протиправних дій останнього почала кричати.

У свою чергу, ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що його злочинні дії помічені та викритті ОСОБА_6 , але ігноруючи це, почав втікати з місця події, тримаючи при собі викрадене майно, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_4 відкрито викрав належне ОСОБА_6 майно, а саме: жіночу сумку, чорного кольору, марки «Michael Kors», вартістю 6000 грн, в якій знаходились грошові кошти в сумі 4700 грн, паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я потерпілої, банківська картка АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 належна ОСОБА_7 , ключ від дверей, який матеріальної цінності не представляє, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_6 майнової шкоди на загальну суму 10700 грн.

Органом досудового розслідування дії обвинуваченого за даним епізодом кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабежі), вчиненому повторно.

Окрім того, 23.02.2021 близько 16 год ОСОБА_4 перебуваючи поблизу р.Случ, в смт.Любар Житомирського району Житомирської області, виявив ростущу рослину канабісу та вирішив її вирвати з метою виготовлення наркотичного засобу для власного вживання, шляхом викурювання, без мети збуту.

Реалізуючи свій злочинний умисел, без розриву у часі, будучи обізнаним про фізичні властивості рослин коноплі та достовірно знаючи, що рослини коноплі являються наркотичним засобом, руками вирвав одну рослину коноплі, яку помістив у поліетиленовий пакет та поклав до внутрішньої кишені куртки і почав рухатись до домогосподарства розташованого по АДРЕСА_1 , таким чином незаконно придбав та зберігав наркотичний засіб.

23.02.2021 близько 17 год 27 хв на тротуарі по вул.Незалежності 15/1 в смт.Любар Житомирської області, ОСОБА_4 був зупинений працівниками поліції на підставі ст.34 Закону України «Про Національну поліцію» та на запитання останніх щодо наявності в нього заборонених предметів та речовин, повідомив, що має при собі наркотичні засоби та погоджується добровільно їх видати.

У подальшому 23.02.2021 в період часу з 17 год 45 хв по 18 год 20 хв по вул.Незалежності. 15/1 в смт.Любар Житомирської області ОСОБА_4 добровільно видав для огляду та вилучення працівниками поліції поліетиленовий пакет із вмістом рослиного походження зеленого кольору, яка згідно висновку експерта є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабіс, загальною масою в перерахунку на висушену речовину становить 19.914 г.

Таким чином, ОСОБА_4 незаконно придбав та зберігав наркотичний засіб без мети збуту.

Дії ОСОБА_4 за даним епізодом органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст.309 КК України, як незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, що мало місце 23.02.2021 визнав повністю та дійсно вказав, що був зупинений працівниками поліції та добровільно видав їм рослини канабісу, які знайшов неподалік річки Случ та переносив з метою особистого вживання.

Враховуючи думку учасників судового провадження, які не заперечували щодо застосування ч.3 ст. 349 КПК України за вказаним епізодом, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Перевіривши вищенаведені докази у їх сукупності в судовому засіданні, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 за епізодом, що мав місце 23.02.2021 доведеною і тому кваліфікує його дії за ч.1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

Щодо епізоду, що мав місце 26.08.2020, обвинувачений ОСОБА_4 , не оспорюючи час та місце вчинення правопорушення вказав, що дійсно перебував у фруктовому саду, що по вул.Мотовилівська в с.Новий Любар, та побачив потерпілу ОСОБА_6 , яка відпочивала біля дерева. Тоді він підійшов до потерпілої, взяв її сумку та почав залишати місце події. Разом з тим, обвинувачений вказав, що коли він йшов від потерпілої, вона прокинулась та почала гукати в його сторону, називаючи обвинуваченого іменем її хлопця. Разом з тим, ОСОБА_4 вказав, що незважаючи на те, що потерпіла прокинулась та бачила, як він залишає місце події, сумку не викинув та довів свій злочинний умисел до кінця. Після цього, він обдивився вміст сумки, в якій виявив грошові кошти на суму близько 1700-2000 гривань, та особисті речі потерпілої, які залишив собі, а сумку сховав у саду. Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_4 вказав, що коли він відходив від потерпілої, остання бачила його лише зі спини та називала іменем свого хлопця, а тому на його думку, потерпіла фактично не розуміла, що відбувається викрадення її майна, та його дії мають кваліфікуватись за ст.185 КК України як таємне викрадення майна.

Незважаючи на часткове визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 , факт вчинення ним інкримінованого правопорушення підтверджується дослідженими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження, а саме:

- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 27.08.2020, в якій потерпіла ОСОБА_6 просила притягнути до кримінальної відповідальності невідому їй особу, яка 26.08.2020 біля 15 год в фруктовому саду в с.Н.Любар відкрито викрала її жіночу сумку, в якій знаходились грошові кошти в сумі 4700 грн, банківська карта, паспорт на її ім`я (а.с. 104 - 105);

- протоколом огляду місця події від 27.08.2020 з ілюстративною таблицею, проведеного на території фруктового саду в с.Новий Любар, згідно якого потерпіла ОСОБА_6 вказала на місце під фруктовим деревом, звідки викрали належне їй майно (а.с. 106-108);

- протоколом огляду місця події з ілюстративною таблицею від 27.08.2020, згідно якого вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 в кабінеті №15 Любарського відділення поліції, видав працівникам поліції особисті речі потерпілої, які викрав на передодні (а.с.110-111);

- довідкою, виданою ФОП ОСОБА_8 про те, що станом на 26.08.2020 вартість бувшої у використанні жіночої шкіряної сумки чорного кольору марки "Michael Kors" могла становити 6000 грн (а.с. 114);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.08.2020 з довідкою до протоколу, відповідно до яких вбачається, що потерпіла ОСОБА_6 з представлених чотирьох фотознімків впізнала ОСОБА_4 , як особу, яка відкрито викрала її майно (а.с.115-117);

- протоколом слідчого експерименту від 28.08.2020 з ілюстративною таблицею від 28.08.2020, згідно якого потерпіла ОСОБА_6 вказала на обставини вчинення відносно неї кримінального правопорушення, в тому числі на місце, де вона помітила особу чоловічої статі, яка тікала з місця події, тримаючи в руках її сумку чорного кольору (а.с. 118-120).

Отже, оцінюючи відповідно до вимог ст.94 КПК України вищенаведені докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за наведених вище судом обставин доведена поза розумним сумнівом та підтверджується цими доказами.

Разом з тим, суд не приймає до уваги покликання обвинуваченого ОСОБА_4 відносно невірної кваліфікації його дій, як відкрите викрадення чужого майна, з огляду на наступне.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови від 06.11.2009 №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж, а в разі застосування насильства чи висловлювання погрози його застосування - залежно від характеру насильства чи погрози як грабіж чи розбій.

Відповідно до ст.13 КК України закінченим кримінальним правопорушенням визнається діяння, яке містить усі ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу.

Згідно ст.15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Замах на вчинення злочину є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Грабіж вважається закінченим злочином з моменту заволодіння майном. Таким моментом визнається поява у злочинця реальної початкової можливості розпорядитися вилученим майном (винести, передати іншим особам тощо).

Якщо особа, котра протиправно заволоділа майном, такої реальної можливості не мала, її дії слід розглядати як замах на грабіж.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення та доказування кримінально-процесуальними й криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» крадіжку та грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним.

Якщо особа, котра протиправно заволоділа майном, такої реальної можливості не мала, її дії слід розглядати залежно від обставин справи як закінчений чи незакінчений замах на вчинення відповідного злочину. Закінченим замахом на крадіжку є дії особи, яка викрала майно, але одразу була викрита.

Відповідно до положень кримінального закону крадіжка майна вважається закінченим злочином з моменту, коли винна особа повністю реалізувала умисел щодо заволодіння майном. Заволодіння передбачає такий перехід майна до винного, який надає йому навіть початкову реальну можливість розпорядитися чи користуватися ним. При цьому докладне визначення цього моменту в кожному конкретному випадку залежить від характеру майна, навколишньої обстановки щодо вчинення крадіжки, наявності реальної можливості використати майно за особистим розсудом винного.

Згідно показів обвинуваченого та за встановлених матеріалів справи вбачається, що дії ОСОБА_4 були спрямовані та таємне викрадення майна. Разом з тим, дії ОСОБА_4 були виявлені потерпілою, ще до того, як обвинувачений отримав реальну можливість розпоряджатися чи користуватися викраденим ним майно, однак дії обвинуваченого щодо викрадення майна були продовжені, що не заперечувалось обвинуваченим.

Окрім того, згідно протоколу слідчого експерименту за участі потерпілої вбачається, що після того, як дії ОСОБА_4 були виявлені потерпілою, він почав тікати з місця події, що вказує на те, що обвинуваченому достеменно було відомо, що його дії виявлені потерпілою та не є не поміченими, однак він довів свій злочинний умисел до кінця, а тому його дії належить кваліфікувати як грабіж.

Таким чином, перевіривши вищенаведені докази у їх сукупності в судовому засіданні, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 за епізодом, що мав місце 26.08.2020 доведеною і тому кваліфікує його дії за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабежі), вчиненому повторно.

Вивченням даних про особу ОСОБА_4 встановлено, що він не працює, на обліку у лікаря нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, не одружений, раніше неодноразово судимий, відбуває покарання в ДУ "Житомирська установа виконання покарань №8".

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за епізодом за ч.1 ст.309 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому згідно зі ст.67 КК України, судом не встановлено.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" при призначенні покарання суди мають суворо додержуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому суд, керуючись вимогами ст.65 КК України, поряд з наведеними вище даними про його особу, обставинами, що пом`якшують покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України, відносяться до кримінального проступку та тяжкого злочину, конкретні обставини справи, розмір матеріальної шкоди, ставлення обвинуваченого до скоєного та вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, призначити йому покарання за ч.1 ст.309 КК України у виді обмеження волі, та за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі. Враховуючи положення ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити обвинуваченому покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі.

Зважаючи, що дані кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченим до постановлення вироку Богунського районного суду міста Житомира від 14.03.2024, суд вважає за необхідне при призначенні остаточної міри покарання врахувати раніше призначене покарання згідно вимог ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, приєднавши додаткове покарання у виді конфіскації майна, що буде справедливим, співмірним вчиненому, достатнім та необхідним для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Долю речових доказів вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Арешт на майно обвинуваченого не накладався.

Витрати на залучення експерта під час здійснення досудового розслідування, слід стягнути із обвинуваченого на користь держави.

Керуючись ст.ст.100, 368, 369, 370, 371, 373, 374, 376, 532 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309; ч.2 ст.186 КК України і призначити йому покарання:

- за ч.1 ст.309 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі;

- за ч.2 ст.186 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за даним вироком, більш суворим, призначеним за вироком Богунського районного суду міста Житомира від 14.03.2024, призначити обвинуваченому ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 8 (вісім) місяців з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого.

У відповідності до ч.5 ст.72 КК України, початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 рахувати з 14.03.2024, зарахувавши йому таким чином частково відбуте покарання за вироком Богунського районного суду міста Житомира від 14.03.2024.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави витрати на залучення експертів для проведення експертизи матеріалів, речовин та виробів у сумі 980 (дев`ятсот вісімдесят) гривень 70 копійок.

Речовими доказами по справі після набрання вироком суду законної сили, розпорядитися наступним чином:

- паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_6 , паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_6 ключ від дверей, пластикову банківську карту АТ КБ "ПриватБанк" № НОМЕР_1 , які передані на відповідальне зберігання ОСОБА_6 - залишити потерпілій;

- оптичний носій інформації диск DVD+R, на який відтворено відеозапис з камер відеоспостереження магазину "Едем" в смт.Любар, який приєднано до матеріалів кримінального провадження, залишити при матеріалах кримінального провадження;

- сухі частини рослин зеленого кольору, поміщені в спец пакет SUD 2032905 від 23 лютого 2021 року, які передано в кімнату зберігання речових доказів ГУНП в Житомирській області, - знищити.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Любарський районний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч.2ст.394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1