Справа № 233/9102/19
Провадження № 1-кп/932/927/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про продовження строку запобіжного заходу

14 березня 2025 року колегія суддів Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м.Дніпро клопотання прокурора, подане у кримінальному провадженні № 0001122, про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Мошково Мошківського району Новосибірської області, Російська Федерація, молдованина, громадянина Молдови, з середньою технічною освітою, судимого 27.03.2013 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області за ст.187 ч.4 КК України до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого умовно-достроково 03.06.2019 на підставі ст.81 КК України з іспитовим строком 2 роки 6 місяців 21 день, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого: АДРЕСА_2 , за ст.ст. 115 ч.2 п.9, 128 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

На розгляді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ст.ст. 115 ч.2 п.9, 128 КК України.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження у зв`язку зі спливом строку дії застосованого до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою прокурором заявлено клопотання про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу на 60 днів. Обгрунтовуючи клопотання, прокурор посилається на продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які враховувалися при обранні ОСОБА_7 цього запобіжного заходу. В якості аргументів на користь своєї позиції наводить особливу тяжкість інкримінованого обвинуваченого злочину та суворість покарання, визначеного законом у виді позбавлення волі від 10 до 15 років або довічного позбавлення волі, відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків та постійного місця проживання в Україні, що створює реальний ризик його переховування від суду з метою уникнення покарання.

На думку прокурора, продовжують існувати і є цілком реальними і ризики можливого незаконного впливу на свідків з метою зміни ними показань на його користь та вчинення інших кримінальних правопорушень, так як обвинувачений є особою, раніше судимою за ст.187 ч.4 КК України до 12 років позбавлення волі, і після звільнення з місць позбавлення волі, маючи не зняту і непогашену в установленому порядку судимість, на шлях виправлення не став. Зазначаючи на та неможливість забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого жодним із більш м`яких запобіжних заходів, прокурор просить клопотання задовольнити та продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 срок запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Обвинувачений ОСОБА_7 і його захисник ОСОБА_6 проти задоволення клопотання прокурора заперечували, просили змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, посилаючись на те, що обвинувачений не є тією особою, яка обвинувачується у вчиненні злочинів, та що інкримінованих йому злочинів він не вчиняв.

Вислухавши доводи сторін, колегія суддів дійшла висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою та відмову у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного захисту з триманні під вартою на домашній арешт, виходячи з такого.

Згідно з положеннями ч. 1ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оцінюючи наявність підстав для тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, суд виходить з характеру та обставин кримінального провадження, особливої тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину, мотивів його вчинення, тяжкості покарання, яке загрожує обвинуваченому в разі доведення його вини, особи обвинуваченого та його репутації, відсутності у нього міцних соціальних зв`язків та постійного місця проживання в Україні, і вважає, що наведені прокурором ризики, незважаючи на тривалість перебування ОСОБА_7 під вартою, продовжують існувати.

За наведених обставин суд погоджується з думкою прокурора про те, що серйозність покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення його винуватості у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Окрім того, серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти з огляду на невідворотність покарання, що може йому загрожувати.

Також обставини інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_7 злочинів, у тому числі й мотиви їх вчинення, які поставлені у вину обвинуваченому, дають підстави стверджувати про існування ризику незаконного впливу на свідків з боку обвинуваченого у разі зміни йому запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, про що також обґрунтовано зазначено прокурором.

Щодо наявності ризику вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, то цей ризик, на думку колегії, також є реальним з огляду на те, що обвинувачений є особою, раніше судимою за вчинення тяжкого корисливого злочину, і на шлях виправлення не став. До того ж, офіційно не працевлаштований, міцних соціальних і сімейних зв`язків, постійного та законного джерела для існування не має.

Таким чином, суд доходить висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти встановленим ризикам. До того ж, запобігання наведених ризиків становить суспільний інтерес, який полягає у забезпеченні правопорядку та відправленні кримінального судочинства, і цей інтерес має превалююче значення над принципом поваги до свободи особистості та виправдовує продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, на чому наголошувала сторона захисту, посилаючись на те, що обвинувачений не є тією особою, якій висунуто обвинувачення, та інкримінованих йому кримінальних правопорушень він не вчиняв, суд не вбачає, так як оцінка доказам може бути надана лише в нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті.

Крім цього, слід зазначити, що особу обвинуваченого було ідентифіковано як під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001122 від 16.09.20219, так і під час попередніх судових розглядів як місцевим, так і апеляційним судом, яким вирок місцевого суду від 24.09.2021, за яким ОСОБА_7 було засуджено за ст.128, ст.115 ч.2 п.9 до довічного позбавлення волі, було скасовано з підстав, незалежних від ідентифікації особи. До того ж, версія про те, що обвинувачений є не ОСОБА_7 , а іншою особою, з`явилася вже після скасування вироку. Належних і допустимих доказів на предмет її об`єктивного підтвердження суду не надано, а питання ідентифікації особи, крім її паспортних даних, може відбуватися також у судовому засіданні, зокрема, під час допиту свідків, які можуть ідентифікувати особу у той чи інший спосіб.

Керуючись ст.177, 183, 194, 331 КПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу задовольнити.

Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому за ст.ст.115 ч.2 п.9, 128 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням його в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» по 12 травня 2025 року включно.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну йому запобіжного заходу з утримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення і може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту проголошення, а особою, яка тримається під вартою, з моменту отримання копії ухвали.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити начальнику ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» для виконання.

Резолютивна частина ухвали проголошена 14 березня 2025 року, повний текст ухвали оголошено 17 березня 2025.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3