Справа № 573/1817/24
Номер провадження 1-кп/573/29/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопіллі кримінальне провадження, що зареєстроване в ЄРДР 03 червня 2024 року за №0000275, по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Богодарове Барвінковського району Харківської області, зі спеціальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

- за ч. 2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 03 червня 2024 року близько 00:30 год, перебуваючи у приміщенні житлового будинку, у якому він проживає, за адресою: АДРЕСА_1 , почув гуркіт та гавкіт собаки.

З метою перевірити, що там трапилося, ОСОБА_6 вийшов з будинку, взявши при цьому металеву кочергу, що стояла в кімнаті.

Вийшовши з двору на вулицю, ОСОБА_6 побачив ОСОБА_8 , який стояв поруч з парканом його домогосподарства. У цей час у нього виник умисел на заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свої протиправні дії, у той самий день та час, ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_8 та наніс йому не менше 5 ударів металевою кочергою в область обличчя, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, від чого потерпілий впав на землю та самостійно не міг підвестися.

У подальшому потерпілого ОСОБА_8 швидкою медичною допомогою було доставлено до КНП СОР «СОКЛ», де останній від отриманих тілесних ушкоджень помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №1028 від 24 червня 2024 року у ОСОБА_8 під час знаходження на стаціонарному лікуванні в КНП СОР «СОКЛ» з 03 по 09 червня 2024 року виявлені тілесні ушкодження: 1) закрита тупа травма живота - гематома передньої черевної стінки справа, множинні розриви печінки, заочеревенна гематома, внутрішньочеревна кровотеча; 2) закрита травма грудної клітини гематома грудної клітини, забій обох легень, лівобічний напружений пневмоторакс, правобічний гідроторакс; 3) закритий вивих правого передпліччя з переломом ліктьового відростку правої ліктьової кістки зі зміщенням, рана правого передпліччя; 4) відкритий перелом нижньої третини діафізу обох кісток лівої гомілки зі зміщенням, рана лівої гомілки; 5) рана щічної ділянки праворуч. Виявлені ушкодження супроводжувались травматичним шоком тяжкого ступеня.

Дані ушкодження утворилися від дії тупих предметів, про що свідчить їх характер, та могли утворитись при нанесенні ударів ногами, металевим предметом (кочергою) та подібними предметами. Характер та локалізація ушкоджень виключає можливість їх утворення при падінні з вертикального положення на площину. Кількість травматичних впливів не менше 5-ти.

Тілесні ушкодження в ділянці грудної клітини зліва, в ділянці живота, лівої гомілки були небезпечними для життя і за цією ознакою відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Ушкодження в ділянці правої верхньої кінцівки не були небезпечними для життя, спричинили тривалий розлад здоров`я і за цими ознаками відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Ушкодження в ділянці обличчя у вигляді рани кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №722/494 від 12 вересня 2024 року смерть ОСОБА_8 настала внаслідок множинних тупих травм органів грудної клітки та живота, перебіг яких ускладнився розвитком посттравматичної двобічної гнійної плевропневмонії та значною інтоксикацією організму, про свідчать дані медичної документації (забій обох легень, напружений пневмоторакс, загальні ознаки запалення в результатах дослідження крові від 09 червня 2024 року), наявністю ушкоджень грудей та живота, що характеризують тупу травму грудної клітки та живота, небезпекою для життя даних ушкоджень, наявністю морфологічних та клінічних ознак розвинених ускладнень; даними гістологічного дослідження. Смерть настала, судячи з виразності загальних трупних явищ, за 12-24 години до початку дослідження, що відповідає даним наявної медичної документації. При судово-медичному дослідженні виявлені ушкодження: 3.1 Множинні синці на кінцівках та тулубі. 3.2. Рана в ділянці нижньої щелепи праворуч. 3.4 Внутрішньосуглобовий перелом ліктьового відростка ліктьової кістки. 3.5 Переломи нижніх третин діафізів лівої великогомілкової та лівої малогомілкової кістки. 3.6 Множинні травматичні розриви печінки. 3.7 Забій підшлункової залози. 3.8 Забій легень.

Виявлені ушкодження мають ознаки прижиттєвого походження.

Ушкодження, указані в п. 3.1, утворилися від дії тупого предмета (тупих предметів) за механізмом удару (удару-тиснення) за період в межах до 10 діб до моменту настання смерті і за ступенем тяжкості мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Достовірно встановити давність та механізм утворення ушкодження, указаного в п. 3.2, неможливо, так як рана піддавалась хірургічній обробці. За ступенем тяжкості ушкодження має ознаки легкого тілесного ушкодження.

Достовірно встановити давність та механізм утворення ушкоджень, указаних в п. п. 3.4, 3.5, неможливо, так як рана піддавалась хірургічній обробці. За ступенем тяжкості ушкодження мають ознаки ушкоджень середньої тяжкості.

Достовірно встановити давність та механізм утворення ушкодження, указаного в п. 3.6, неможливо, так як рана піддавалась хірургічній обробці. Виходячи з виявлених морфологічних ознак, даних медичної документації, не виключено, що ушкодження могло утворитися від дії тупого предмета (тупих предметів) за механізмом удару та струсу. За ступенем тяжкості ушкодження має ознаки тяжкого тілесного ушкодження і перебуває в прямому причинно- наслідковому зв`язку із настанням смерті.

Ушкодження, указані в п. п. 3.7, 3.8, утворилися від дії тупого предмета (тупих предметів) за механізмом струсу за період в межах 10 діб до моменту настання смерті і мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень і перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті. Можливість утворення виявлених ушкоджень при падінні з вертикального положення є вкрай малоймовірною.

Отже, ОСОБА_6 , виконуючи вказані дії, а саме наносячи не менше 5-ти ударів кочергою в область обличчя, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок ОСОБА_8 , усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, тобто протиправного посягання на здоров`я іншої людини, порушення анатомічної цілісності її тканин, органів та функцій, передбачав настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді завдання тілесних ушкоджень потерпілому і бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість визнав частково, суду пояснив, що проживає спільно зі своєю матір`ю по АДРЕСА_1 . Дати не пам`ятає, але погоджується, що це могло бути 03 червня 2024 року, близько 00:30 год, вони з матір`ю вже лягли відпочивати. Потім через деякий час загавкав собака і ОСОБА_6 почув стукіт. Вони злякалися, бо у лютому 2024 року вбили його батька, тому він теж побоюється за своє та матері життя. Тому ОСОБА_6 взяв з будинку кочергу і вийшов з нею на вулицю, побачив, що якийсь чоловік стоїть на лавочці.

ОСОБА_6 , нічого не говорячи та не запитуючи у нього, одразу вдарив його кочергою по нозі, від чого чоловік впав на лавочку. Тоді він ще 1 чи 2 рази вдарив його по тулубу. Було темно і він не бачив, куди саме бив чоловіка. Коли бив його по тулубу, то побачив, що від удару у чоловіка зламалася нога. Після нанесення ударів ОСОБА_6 зайшов у будинок. До ранку вони з матір`ю так і не змогли заснути. Близько 4 години він почув, що хтось кличе на допомогу.

Вийшовши з двору, ОСОБА_6 побачив, що на землі лежить ОСОБА_8 і просить надати йому допомогу. Тоді тільки ОСОБА_6 зрозумів кого побив. Він викликав карету швидкої допомоги та зателефонував у поліцію. Коли приїхала швидка, то він допоміг занести ОСОБА_8 в автомобіль.

Лікар із швидкої допомоги оглядав ОСОБА_8 , тоді він і помітив, що у нього розбита губа, рука. Лікар піднімала йому футболку і оглядала тулуб, але там крові не було. Тоді він і зробив висновок, що бив його по руках, можливо зачепив обличчя. Також визнає, що зламав йому ногу. Категорично не згоден з тим, що це саме він наніс ОСОБА_8 ті тілесні ушкодження, від яких він помер.

ОСОБА_6 визнає свою винуватість в частині нанесенні ударів по нозі, ліктях та обличчю. Також зазначив, що потерпілого скоріш за все побили в лікарні, від чого він і помер.

У судовому засіданні 12 березня 2025 року ОСОБА_6 доповнив, що коли він вдарив ОСОБА_8 , то зайшов у двір, а потерпілий залишився лежати на лавочці. Через деякий час він чув, що до його двору підходило дві людини, він чув їх голоси. Хто це був і про що вони розмовляли він не знає. Також він не чув, щоб вони били ОСОБА_8 . Розрив печінки у потерпілого ОСОБА_8 настав не від його дій, оскільки з такими тілесними ушкодженнями людина може прожити лише хвилин 20. А потерпілий прожив майже 10 днів і помер в лікарні. Можливо його побили працівники поліції, але коли саме, він сказати не може.

Оскільки потерпілий ОСОБА_8 від отриманих тілесних ушкоджень помер в лікарні, родичів він не мав, тому центром з надання безоплатної допомоги адвокат ОСОБА_5 був призначений його представником, який і представляв у судовому засіданні інтереси померлого потерпілого.

Суд зазначає, що незважаючи на часткове визнання своєї винуватості обвинуваченим ОСОБА_6 , факт умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 , від яких він помер, підтверджується такими доказами:

- рапортами помічника чергового ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області від 03 червня 2024 року про те, що в цей день надійшли повідомлення з медичних закладів та ОСОБА_6 про отримання ОСОБА_8 тілесних ушкоджень (том 2 а. п. 16-18);

- протоколом прийняття заяви ОСОБА_8 від 03 червня 2024 року про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 , який цього дня близько 00:30 год завдав йому тілесні ушкодження (том 2 а. п. 19-29);

- протоколом огляду місця події від 03 червня 2024 року з фототаблицею до нього, під час якого була оглянута відкрита ділянка місцевості біля домоволодіння АДРЕСА_1 , де ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження металевою кочергою. Також під час огляду була вилучена вказана металева кочерга, на яку ухвалою слідчого судді від 04 червня 2024 року накладено арешт за клопотанням слідчого. Адвокат ОСОБА_7 зазначив, що цей доказ є недопустимим, оскільки під час огляду місця події приймав участь ОСОБА_6 , але у протоколі не зазначений його статус. Але суд не погоджується з адвокатом і зазначає, що працівників поліції викликав сам ОСОБА_6 . Коли він телефонував на лінію 102, то зазначив, що біля подвір`я лежить ОСОБА_8 , можливо в стані алкогольного сп`яніння, на нозі має відкритий перелом, обставини отримання тілесних ушкоджень йому невідомі (том 2 а. п. 18). Коли на місці пригоди слідчий ОСОБА_9 складав протокол, то ОСОБА_6 у ньому зазначений як інший учасник, оскільки огляд проводився біля подвір`я, в якому проживає ОСОБА_6 , слідчому на той час обвинувачений також не повідомив, що ОСОБА_8 тілесні ушкодження завдав саме він. Тому на момент складання цього протоколу слідчому ще не був відомий статус ОСОБА_6 , відомості в ЄРДР ще також не були внесені, тому зазначення його як інша особа у протоколі не суперечить вимогам КПК України (том 2 а. п. 21-26, 29-32);

- повідомленням №138596198 від 09 червня 2024 року про надходження на лінію 102 повідомлення з медичного закладу про смерть ОСОБА_8 , який 03 червня 2024 року був доставлений з політтравмою, яку нанесли кочергою (том 2 а. п. 33);

- протоколом огляду місця події від 09 червня 2024 року з фототаблицею до нього, під час якого було оглянуто приміщення в КНП СОР СОКЛ, де виявлений труп ОСОБА_8 (том 2 а. п. 34-38);

- протоколом огляду трупа від 10 червня 2024 року, згідно з яким слідчий з участю понятих, судово-медичного експерта оглянув труп ОСОБА_8 і на ньому виявив тілесні ушкодження (том 2 а. п. 39-45);

- висновками судово-медичної експертизи №1028 від 24 червня 2024 року, №722/494 від 12 вересня 2024 року, з яких вбачається, що смерть ОСОБА_8 настала внаслідок множинних тупих травм органів грудної клітки та живота, перебіг яких ускладнився розвитком посттравматичної двобічної гнійної плевропневмонії та значною інтоксикацією організму, про що свідчать дані медичної документації (забій обох легень, напружений пневмоторакс, загальні ознаки запалення в результатах дослідження крові від 09 червня 2024 року), наявність ушкоджень грудей та живота, що характеризують тупу травму грудної клітки та живота, небезпекою для життя даних ушкоджень, наявність морфологічних та клінічних ознак розвинених ускладнень, дані гістологічного дослідження. При судово-медичному дослідженні у ОСОБА_8 виявлені ушкодження: множинні синці на кінцівках та тулубі, рана в ділянці нижньої щелепи праворуч, внутрішньосуглобовий перелом ліктьового відростка ліктьової кістки, переломи нижніх третин діафізів лівої великогомілкової та лівої малогомілкової кістки, множинні травматичні розриви печінки, забій підшлункової залози, забій легень. Ці ушкодження мають ознаки прижеттєвого походження. Тілесні ушкодження у виді множинних синців на кінцівках та тулубі утворилися від дії тупого предмета (тупих предметів) за механізмом удару (тиснення) в межах до 10 діб до моменту настання смерті і мають ознаки легких тілесних ушкоджень; тілесні ушкодження у виді забою підшлункової залози та забою легень утворилися від дії тупого предмета (тупих предметів) за механізмом струсу в межах до 10 діб до моменту настання смерті та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Достовірно встановити давність та механізм утворення тілесних ушкоджень у виді внутрішньосуглобового перелому ліктьового відростка ліктьової кістки, перелому нижніх третин діафізів лівої великогомілкової та лівої малогомілкової кістки неможливо, так як рани піддавались хірургічній обробці, за ступенем тяжкості вони мають ознаки ушкоджень середньої тяжкості. Достовірно встановити давність та механізм утворення тілесних ушкоджень у виді множинних травматичних розривів печінки неможливо, так як рана піддавалась хірургічній обробці, за ступенем тяжкості вона має ознаки тяжкого тілесного ушкодження і перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті. Можливість утворення виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 при падінні з вертикального положення (з висоти власного зросту) є край малоймовірною (том 2 а. п. 50-51, 90-92);

- протоколом огляду предметів від 27 червня 2024 року та оптичним диском, під час якого був оглянутий оптичний диск з інформацією про виклик ОСОБА_6 03 червня 2024 року карети швидкої допомоги за адресою: АДРЕСА_1 для надання допомоги ОСОБА_8 (том 2 а. п. 71-73);

- протоколом слідчого експерименту від 24 червня 2024 року з фототаблицею та флеш-картою з відеозаписом до нього, що була переглянута в судовому засіданні, під час якого ОСОБА_6 розповів та показав, як і при яких обставинах 03 червня 2024 року він наніс 2-3 удари кочергою ОСОБА_8 (том 2 а. п. 76-82);

- висновком судово-медичної експертизи №1066 від 27 червня 2024 року, відповідно до якого ушкодження в ділянці лівої нижньої кінцівки та правої верхньої кінцівки у ОСОБА_8 могли утворитися при нанесенні ударів металевою кочергою, як було продемонстровано ОСОБА_6 під час проведення слідчого експерименту. Механізм утворення інших ушкоджень (в ділянці грудної клітини, живота та обличчя) не був продемонстрований ОСОБА_6 під час проведення слідчого експерименту (том 2 а. п. 86);

- висновком судово-психіатричного експерта №86 від 10 лютого 2022 року, згідно з яким ОСОБА_6 на момент вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення будь-якими психічними захворюваннями не страждав, не виявляв ознак якого-небудь тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час будь-якими психічними захворюваннями не страждає (том 2 а. п. 179-182).

Зазначені вище докази є належними та допустимими, у суда немає підстав не довіряти їм, оскільки вони не викликають сумнівів щодо їх достовірності та у своїй сукупності відповідають фактичним обставинам справи.

Позицію обвинуваченого, який не визнав своєї винуватості в частині того, що саме від нанесених ним ударів помер ОСОБА_8 , суд розцінює як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення з метою уникнути справедливого та законного покарання, оскільки вона спростовується дослідженими судом доказами, що зазначені вище.

Так, судом встановлено, що тілесні ушкодження ОСОБА_8 заподіяні 03 червня 2024 року, помер він у лікарні ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №722/494 від 12 вересня 2024 року тяжкі тілесні ушкодження у виді у виді множинних травматичних розривів печінки, які перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті ОСОБА_8 , могли утворитися від дії тупого предмета за механізмом удару та струсу. Встановити давність отримання цих тілесних ушкоджень неможливо, бо рана піддавалась хірургічній обробці. У той же час, усі інші тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, середньої тяжкості та тяжких тілесних ушкоджень, що виявлені у ОСОБА_8 , отримані за період в межах 10 діб до моменту настання смерті, отже вони могли бути заподіяні саме 03 червня 2024 року. 03 червня 2024 року ОСОБА_8 прооперували в лікарні і вже тоді було виявлено у нього множинні розриви печінки (том 2 а. п. 90-93).

Окрім того, ОСОБА_6 зазначив, що наніс удари кочергою ОСОБА_8 близько 00:30 год 03 червня 2024 року і залишив його біля свого двору на вулиці без допомоги. Всю ніч він не спав. Близько 04:00 години, почувши як потерпілий кликав на допомогу, вийшов до нього з будинку і побачив, що той лежить на землі та просить надати допомогу, бо самостійно він не міг рухатися. ОСОБА_6 не заперечував того, що біля його будинку у період часу з 00:30 год до 04:00 год 03 червня 2024 року інші особи не наносили тілесні ушкодження ОСОБА_8 .

Отже, з моменту побиття ОСОБА_6 ОСОБА_8 і до відправки останнього в лікарню каретою швидкої допомоги потерпілого ніхто не бив окрім ОСОБА_6 .

Як вбачається з протоколу прийняття заяви ОСОБА_8 від 03 червня 2024 року, який склав інспектор СРПП ВП №1 (м. Білопілля) ОСОБА_10 , потерпілий ОСОБА_8 03 червня 2024 року о 06:10 год працівникам поліції, які приїхали на місце пригоди, повідомив, що тілесні ушкодження йому заподіяв саме ОСОБА_6 , просив притягнути його до кримінальної відповідальності (том 2 а. п. 19-20).

Як випливає з висновків судово-медичних експертиз, що зазначені вище, можливість утворення виявлених у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень при падінні з вертикального положення (висоти свого зросту) є вкрай малоймовірним

Щодо версії ОСОБА_6 про заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 в лікарні чи працівниками поліції, то вона неправдоподібна та не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду.

Отже, враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

За таких обставин суд дії ОСОБА_6 кваліфікує за ч. 2 ст. 121 КК України, оскільки він заподіяв умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Призначаючи покарання обвинуваченому у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує таке.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» звернуто увагу судів на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

За місцем проживання ОСОБА_6 характеризується посередньо, не інвалід, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, тривалий час не працює і не займається суспільно-корисною працею.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_6 згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлені.

Як вбачається з обвинувального акту, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , зазначені щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Але суд не може вказані обставини визнати пом`якшуючими, враховуючи таке.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка міститься в постанові від 27 листопада 2019 року в справі №629/847/15-к, щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Каяття передбачає, крім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, відверту негативну оцінку своєї злочинної поведінки, визнання тих обставин, які ставляться в провину, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Протягом усього часу досудового розслідування та судового розгляду ОСОБА_6 жодного разу не проявив щирого жалю з приводу вчиненого ним злочину, не виявив співчуття до потерпілого. Навпаки, він намагався перекласти свою відповідальність за вчинений злочин на інших невідомих осіб та на самого потерпілого, стверджуючи у судовому засіданні, що останній причетний до вбивства його батька і того дня прийшов до них з матір`ю додому із злочинними намірами.

Але будь-якими належними та допустимими доказами вказане не підтверджується.

Також суд зазначає, що ОСОБА_6 не продемонстрував свою готовність нести покарання за вчинений ним злочин та прагнення усунути заподіяну шкоду.

Крім того, згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, яка міститься у постанові від 03 липня 2019 року в справі №288/1158/16-к, під активним сприянням розкриттю злочину слід розуміти дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням у розкритті злочину.

Під час судового розгляду суд дійшов висновку про відсутність у матеріалах справи даних про те, що обвинувачений повідомив органам досудового розслідування такі обставини вчинення злочину, які б не були встановлені ними на підставі інших доказів.

Навпаки, як вбачається з протоколу слідчого експерименту з участю ОСОБА_6 , то ще під час досудового розслідування він правдиво не повідомив про обставини нанесення ним тілесних ушкоджень потерпілому, оскільки тоді продемонстрував лише як наніс ушкодження кочергою в ділянку лівої нижньої кінцівки та правої верхньої кінцівки ОСОБА_8 . А механізм утворення інших ушкоджень (в ділянці грудної клітини, живота та обличчя) ним не був продемонстрований.

Окрім того, під час судового розгляду ОСОБА_6 не тільки не допомагав у з`ясуванні об`єктивних обставин справи, а навпаки, частково визнавав свою винуватість, вводив суд в оману, намагаючись частину своєї винуватості перекласти на потерпілого ОСОБА_8 та інших невідомих осіб.

Отже, суд не вбачає належних підстав, які б свідчили про наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_6 щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, а тому ці обставини не приймає як такі, що пом`якшують його покарання.

Реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням наведених вище всіх обставин та того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також враховуючи другорядну роль кари як мети покарання, суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції частини 2 статті 121 КК України, оскільки його виправлення можливе лише в умовах ізоляції та поміщенні на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Суд зазначає, що 26 червня 2024 року ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, який діяв до 20 вересня 2024 року включно (том 1 а. п. 65-66, 82-83).

25 вересня 2024 року ОСОБА_6 також застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, який був продовжений до 23 лютого 2025 року включно (том 1 а. п. 100-101, 235, том 2 а. п. 169).

Але 03 січня 2025 року ОСОБА_6 в іншому кримінальному провадженні №0000609 від 27 грудня 2024 року, в якому йому пред`явлена підозра за ч. 4 ст. 296 КК України, слідчим суддею застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою з 03 січня 2025 року, який у подальшому продовжений до 27 березня 2025 року включно і на час ухвалення вироку у цій справі ОСОБА_6 перебуває в ДУ «Сумський слідчий ізолятор» (том 2 а. п. 175-177, 189-190).

Згідно з ч. 7 ст. 72 КК України домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Оскільки ОСОБА_6 з 03 січня 2025 року тримається під вартою в іншому кримінальному провадженні і фактично цілодобовий домашній арешт з 03 січня по 23 лютого 2025 року не відбував, тому цей період у строк відбуття покарання йому не може бути зарахований.

Отже, у строк покарання ОСОБА_6 підлягає зарахуванню термін його перебування під цілодобовим домашнім арештом з 26 червня по 20 вересня 2024 року включно та з 25 вересня 2024 року по 02 січня 2025 року включно відповідно до вимог ч. 7 ст. 72 КК України.

До набрання вироком законної сили, враховуючи тяжкість призначеного покарання, особу обвинуваченого та ризики, що передбачені п. п. 1, 5 ст. 177 КПК України, оскільки у випадку звільнення з під варти у кримінальному провадженні, де йому застосовано тримання під вартою, він може вчинити інше кримінальне провадження, переховуватися від суду, то суд вважає за необхідне застосувати ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Процесуальні витрати у провадженні відсутні.

Ухвалою слідчого судді від 04 червня 2024 року накладений арешт на речові докази, який підлягає скасуванню, оскільки відпала така потреба (том 2 а. п. 32).

Питання про речові докази необхідно вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України (том 2 а. п. 27-28).

Керуючись статтями 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_6 застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою з 12 березня 2025 року.

Строк покарання ОСОБА_6 відраховувати з 12 березня 2025 року.

У строк відбуття покарання зарахувати ОСОБА_6 строк перебування під цілодобовим домашнім арештом з 26 червня 2024 року по 20 вересня 2024 року включно та з 25 вересня 2024 року по 02 січня 2025 року включно на підставі ч. 7 ст. 72 КК України, виходячи зі співвідношення, що три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Скасувати арешт, що накладений на металеву кочергу.

Речовий доказ - металеву кочергу, яка зберігається в камері зберігання речових доказів відділення поліції №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області, знищити.

На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_6 у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя