Справа № 526/121/25
Провадження № 1-кс/526/27/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2025 року м. Гадяч

слідча суддя Гадяцького районного суду ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Гадяч клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000033 від 20.01.2025 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Лохвиця Полтавської області, громадянина України, освіта середня спеціальна, розлучений, працює оператором по видобутку нафти і газу у Яблунівському НГКР АТ «Укргазвидобування», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України,

в с т а н о в и л а:

старший слідчий СВ ВП №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_6 звернувся до суду із клопотанням про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України

Обставини, якими обґрунтоване клопотання.

Старший слідчий в обґрунтуванння клопотання вказує, що 21.01.2025 ОСОБА_7 за погодженням із прокурором Лохвицького відділу Миргородської окружної прокуратури ОСОБА_8 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення за наступних обставин:

19.01.2025 приблизно о 21:20 год., більш точного часу не встановлено, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , де відпочивав у свого знайомого господаря квартири ОСОБА_10 . Згодом ОСОБА_9 вийшов на балкон квартири палити.

У цей час, близько 21:30, у двір будинку АДРЕСА_1 , на таксі марки під керуванням ОСОБА_11 , під`їхав ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Останній, побачивши на балконі ОСОБА_9 , розпочав з ним розмову, яка переросла у словесний конфлікт між ними, під час якого ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_9 вийти до нього на вулицю та з`ясувати стосунки. Водночас у ОСОБА_7 , на фоні раптово виниклих неприязних відносин, виник злочинний умисел направлений на вчинення у відношенні ОСОБА_9 хуліганських дії з використанням вогнепальної зброї.

Відповідно, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на вчинення хуліганських дій, ОСОБА_7 взяв до рук наявну у нього вогнепальну зброю невстановленого зразку для відстрілу набоїв калібру 9 мм (9х18), після чого, побачивши ОСОБА_9 , який вийшов з під`їзду будинку та направлявся до нього, розуміючи, що перебуває у громадському місці, тобто у дворі багатоквартирного будинку, грубо порушуючи громадський порядок, виражаючи явну неповагу до суспільства, що супроводжувалась особливою зухвалістю, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, здійснив три постріли із вказаної вогнепальної зброї у напрямку ніг ОСОБА_9 , тим самим застосувавши до нього насилля та спричинивши йому тілесні ушкодження.

Внаслідок вказаних протиправних дії ОСОБА_7 , відповідно до довідки КНП «Лохвицька МЛ» від 20.01.2025, потерпілому ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: наскрізного кульового поранення лівого стегна, кульового поранення правої гомілки з вогнепальним переломом малогомілкової кістки, які кваліфікуються, як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Досудовим слідством дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ст. 296 ч.4 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчиненому із застосуванням вогнепальної зброї.

Позиція сторін у судовому засіданні.

В судовому засіданні прокурори ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтримали клопотання слідчого, просили обрати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів з урахуванням ризиків визначених у клопотанні.

Підозрюваний ОСОБА_7 в судовому засіданні категорично заперечив свою причетність до описаних вище подій, вказав, що він не може знаходитись під вартою, оскільки на його утриманні знаходиться хворий батько та баба, потерпілому надано кошти на лікування, тому просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Адвокат ОСОБА_5 вказав на необґрунтованість підозри ОСОБА_7 та відсутність доказів про вчинене кримінальне правопорушення, спричинені потерпілому тілесні ушкодження відносяться до середнього ступеню тяжкості, що є справою приватного обвинувачення. Потерпілому сплачені грошові кошти в сумі 2700 доларів США і він не має претензій до ОСОБА_7 .

Встановлені обставини

Слідча суддя, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думки усіх учасників даного кримінального провадження, приходить до наступних висновків.

Зі змісту ст. 131 КПК України, з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення, до яких віднесені, зокрема і запобіжні заходи.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Отже, умовою, без якої неможливе вирішення питання про застосування запобіжного заходу, є підозра у вчиненні особою кримінального правопорушення, яка, власне, випливає зі змісту процесуального рішення прокурора, слідчого (за погодженням з прокурором), яке ґрунтується на зібраних під час досудового розслідування доказах та в якому формується твердження (припущення) про причетність певної особи до вчинення кримінального правопорушення, засноване на результатах розслідування, з повідомленням про це такій особі та роз`ясненням її прав і обов`язків в порядку ст. ст. 276-279 КПК України.

Відповідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу

Судом встановлено, що в провадженні досудового слідства знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 20.01.2025 за № 0000033 .

21 січня 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.

Отже, ОСОБА_7 набув статусу підозрюваного у цьому кримінальному провадженні в розумінні ст. 42 КПК України і стосовно нього може розглядатися питання про застосування запобіжного заходу.

Аналізуючи доводи сторони захисту про наявність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 122 КК України, оскільки потерпілому спричинені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що є приватним обвинуваченням, слідча суддя враховуючи початковий етап досудового слідства зазначає, що на даний час відсутні будь які експертні висновки щодо ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, а тому висловлена позиція сторони захисту може стати предметом розгляду в іншій площині кримінального провадження на етапі судового розгляду, досліджуючи всю сукупність зібраних доказів в межах справедливості в цілому кримінального провадження і звісно на відповідній стадії судового процесу.

Так, слідча суддя на даному етапі позбавлена можливості надати оцінку відповідним твердженням, а вирішення відповідного питання можливе на етапі дослідження доказів під час судового розгляду після направлення обвинувального акту до суду, якщо такий акт буде скеровано.

Щодо обґрунтованості підозри

Вирішуючи питання стосовно того, чи є пред`явлена йому підозра обґрунтованою, встановлення чого визначено ч. 2 ст. 177 КПК України однією з обов`язкових підстав для застосування запобіжного заходу, слідча суддя виходить з наступного.

Кримінальне процесуальне законодавство України не дає визначення поняття «обґрунтована підозра», а тому, в силу приписів ч.5 ст. 9 КПК України, слідча суддя враховує практику Європейського суду з прав людини під час вирішення питання щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

З точки зору такої практики Європейського суду з прав людини, обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри, не мають бути такого ж рівня як ті, що обґрунтовують засудження особи, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачень (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Лабіта проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Ільгар Маммадов проти Азейбарджану», «Нечипорук і Йонкало проти України»).

ОСОБА_7 у цьому кримінальному провадженні підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України підтверджується доданими до клопотання доказами: протоколом огляду місця вчинення злочину, протоколами допиту потерпілого та свідків, протоколами огляду, вилученими речовими доказами та іншими доказами в своїй сукупності, які встановлені в ході проведення досудового розслідування.

Дослідивши обставини вчинення даного кримінального правопорушення та можливу роль ОСОБА_7 у ньому, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 , виходячи лише з фактичних обставин, які містяться в поданих та досліджених в судовому засіданні матеріалах, слідча суддя переконалася в тому, що аналіз представлених матеріалів пов`язує підозрюваного зі злочином, доводячи його причетність до нього в такій мірі, що виправдовує подальше розслідування та встановлює можливість вирішення питання про застосування запобіжного заходу відносно нього, а тому приходить до висновку про обґрунтованість підозри щодо можливого вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, в межах даного кримінального провадження.

Крім встановлення обґрунтованості пред`явленої особі підозри, положеннями ст.ст. 177, 178, 194 КПК України визначена необхідність дослідження слідчим суддею під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу і таких обставин: підстави вважати, що існує хоча б один із ризиків кримінального провадження, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні; індивідуальні обставини підозрюваного та особливості інкримінованого кримінального правопорушення.

Щодо ризиків кримінального провадження

У сфері кримінального провадження поняття ризику можливо характеризувати, передусім, як небезпеку, пов`язану із обґрунтованою ймовірністю вчинення особою спроб протидії кримінальному провадженню, якої слід уникати. Саме в такому значенні, на думку слідчого судді, доцільно розуміти ризики, виокремлені у ч. 1 ст. 177 КПК України як конкретні небажані для кримінального провадження наслідки поведінки підозрюваних, що заважають виконанню завдань кримінального провадження.

Отже, з метою усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому, слідчий суддя оцінює вірогідність та реальну можливість здійснення підозрюваним спроб протидіяти кримінальному провадженню у формах, визначених ч.1 ст. 177 КПК України, та у разі існування високої ступені ймовірності позапроцесуальних дій підозрюваного, застосовуючи стандарт достатності підстав, встановлює наявність таких ризиків.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Обов`язок обґрунтування ризиків кримінального провадження покладено КПК України на слідчого, прокурора.

Обґрунтовуючи клопотання про застосування запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 , слідчий у клопотанні та прокурори в судовому засіданні послалися на існування ризиків того, що він може: переховуватись від органів досудового розслідування та суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Слідчою суддею встановлено наявність ризиків, передбачених у п.1,3, 4 та п.5 ч.1 ст. 177 КПК України про те, що підозрюваний ОСОБА_7 може вчинити спроби переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Щодо ризику переховуватись від органів досудового розслідування та суду

Ризик переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду є основним ризиком, який обґрунтовує необхідність вжиття запобіжних заходів.

Досліджуючи практику Європейського суду з прав людини, можливо дійти висновку, що небезпеку переховування від правосуддя необхідно визначати з урахуванням низки релевантних чинників, серед яких доцільно виокремити особистість обвинуваченого, його моральні якості та переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування, його міжнародні контакти у поєднанні із загрозою суворості можливого покарання (рішення у справах «Пунцельт проти Чехії», «В. проти Швейцарії).

Зазначаючи у своєму клопотанні про існування цього ризику, слідчий посилається на те, що злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , є тяжким кримінальним правопорушення і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, що саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватися від слідства та суду.

З матеріалів клопотання також вбачається, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання та реєстрації на території м.Лохвиця, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше судимий, реально відбував покарання в місцях позбавлення волі. Слідчою суддею встановлено, що ОСОБА_7 за місцем реєстрації не проживає, даних про його зв`язок з квартирою, у якій він мешкає, слідчому судді не надано.

На думку слідчої судді, на початкових етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності очікування можливого суворого покарання в сукупності з вагомістю доказів причетності підозрюваного до скоєння злочину (матеріали НСРД), саме по собі може бути реальним мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Отже, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу, слідча суддя враховує покарання, що передбачене законом за вчинення злочину, який інкримінується ОСОБА_7 та, оцінюючи його у сукупності з іншими наведеними вище обставинами, встановленими в ході розгляду клопотання, приходить до висновку про наявність ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Щодо ризику перешкодити кримінальному провадженню іншим чином

Посилаючись в клопотанні на вказаний ризик, слідчий зазначає, що ОСОБА_7 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, не виконувати покладені процесуальні обов`язки, вчиняти спроби будь якого іншого перешкоджання здійсненню кримінального провадження, не виконувати процесуальні рішення, оскільки підозрюваний є працездатним і має стан здоров`я, яке достатнє для вчинення ним активних дій.

Однак, слідча суддя за результатом розгляду цього клопотання не може погодитись з доведенням наявності цього ризику, оскільки сторона обвинувачення при доведенні його існування не надала відповідних підтверджень зазначеному, а обмежилась лише висловленням припущень про можливе вчинення підозрюваним вказаних вище дій, не навівши для цього жодного переконливого аргументу.

Щодо ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні

Перевіряючи наявність зазначеного ризику, слідча суддя враховує встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного ст. 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

При розгляді клопотання було безпосередньо встановлено, що ОСОБА_7 зі слідством не співпрацює, будь які покази давати відмовляється, категорично заперечує свою причетність до вказаного кримінального правопорушення, хоча в цей же час його рідна сестра віднесла потерпілому значну суму коштів на лікування та потерпілий ОСОБА_9 звернувся до суду з заявою про відсутність матеріальних та моральних претензій до ОСОБА_7 .. Остання обставина свідчить про можливий тиск з боку рідних ОСОБА_7 на потерпілого ОСОБА_9 , який прямо вказав на ОСОБА_7 , як особу, що поранила його в ногу з вогнепальної зброї. При цьому зауважую, що потерпілий ОСОБА_9 знаходиться в лікарні лише другий день, його стан після описаних вище подій є очевидно нестабільним, проте рідні підозрюваного схиляють його до написання відповідних заяв до суду, що свідчить про вплив на потерпілого. При цьому заява потерпілого ОСОБА_9 до суду виготовлена друкованим способом, що неможливо в умовах госпіталізації до медичного закладу. Перебуваючи на волі, ОСОБА_7 може продовжувати вчинення таких дій до потерпілого та свідків, оскільки він їх усіх знає і відповідно шляхом умовлянь чи залякувань може схилити їх до зміни показів.

Отже, на переконання слідчого судді, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України. За таких обставин, заборона спілкуватися з певними визначеними особами, як наслідок встановлення ймовірного впливу на них, є об`єктивною необхідністю забезпечення «недоторканості» показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення

Зі змісту клопотання, вказаний ризик існує з урахуванням викладених вище обґрунтувань та даних про особу підозрюваного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, відбував покарання в місцях позбавлення волі та неодноразово попадав в поле зору правоохоронних органів, маючи репутацію особи з кримінальним минулим.

Слідча суддя погоджуються з вказаними доводами, оскільки встановлено, що ОСОБА_7 відбував покарання в місцях позбавлення волі за вчинення тяжких злочинів, а за вчинення інших злочинів кримінальні провадження були закриті на підставі акту амністії, що не є реабілітуючою обставиною, тому вважає що такий ризик існує.

Щодо інших обставин, які враховуються при обранні запобіжного заходу

Зі змісту ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі ті, що перелічені у п.п. 1-12 цієї статті.

Дослідивши надані сторонами кримінального провадження відомості, слідча суддя під час застосування ОСОБА_7 запобіжного заходу враховує, що станом на момент розгляду цього клопотання він досяг 42-річного віку, є громадянином України, розлучений, даних по наявність дітей немає, працює, за місцем проживання характеризується позитивно. Даних про наявність міцних соціальних зв`язків за місцем постійного проживання немає.

Посилання сторони захисту про наявність на його утриманні хворого батька та баби не підтверджені жодними аргументами та відповідними письмовими доказами. Слідча суддя не виключає можливості наявності такої сімейної ситуації, однак вона повинна бути підтверджена належними доказами.

Крім цього слідча суддя враховує наступні обставини: ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке згідно ч.4 ст.296 КК України, відносяться до категорії тяжких, зі слідством не співпрацює, будь які покази давати відмовляється, категорично заперечує свою причетність до вказаного кримінального правопорушення.

Недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчою суддею встановлено, що стороною обвинувачення на даній стадії досудового слідства доведена причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому злочину, а також вірогідність існування ризиків стосовно вчинення ним дій, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, що свідчить про наявність підстав для застосування до нього запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.

Виходячи з положень п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано, зокрема до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Враховуючи усі наведені вище обставини, встановлені під час розгляду цього клопотання, слідча суддя враховує, що ступінь впливу на особу та рівень її обмежень, пов`язаних із застосуванням запропонованого органом досудового розслідування запобіжного заходу в даному випадку є суттєвим, а тому можливість та необхідність застосування саме цього запобіжного заходу потребує ретельного аналізу щодо наявності таких відомостей, які можуть його виправдати.

Отже, слідчому судді належить зважити встановлені під час розгляду клопотання обставини таким чином, щоб збалансувати конкуруючі у цьому кримінальному провадженні інтереси з дотриманням принципів змагальності та рівності сторін.

Аналізуючи викладене вище, враховуючи, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , є тяжким злочином і передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі та, беручи до уваги, що підозрюваний з метою ухилення від органу досудового розслідування та суду має реальну можливість змінити місце свого перебування, а також впливати на свідків кримінального провадження та вчинити інше кримінальне правопорушення, застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не забезпечить можливості здійснення дієвого контролю за поведінкою підозрюваного та виконання ним процесуальних обов`язків.

Отже, враховуючи встановленні в ході розгляду клопотання обставини та інкриміноване підозрюваному кримінальне правопорушення, слідча суддя приходить до висновку, що з урахуванням початку відкритої фази розслідування домашній арешт та особисте зобов`язання не відповідають тяжкості кримінального правопорушення, у якому підозрюється особа, та вагомості наданих доказів і не зможуть уберегти від встановлених у цьому кримінальному провадженні ризиків. При цьому вік та стан здоров`я підозрюваного не виключають можливості тримання його під вартою.

За наведених обставин, слідча суддя виключає об`єктивну можливість застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу, у зв`язку з чим приходить до висновку про обґрунтованість клопотання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Щодо застосування застави.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідча суддя приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Соловей і Зозуля проти України» останній зазначив, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «К.Г. проти Німеччини» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

При обранні міри запобіжного заходу враховую також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечувати не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загально суспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Слідчою суддею не встановлені випадки, які передбачені частиною четвертою ст. 183 КПК України, а тому можливо вирішити питання про розмір застави підозрюваному ОСОБА_12 , як альтернативу тримання під вартою.

Виходячи з положень п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України, а також, що КПК України та практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України»).

Визначаючи розмір застави, який необхідно встановити, застосовуючи до підозрюваного ОСОБА_7 цей вид запобіжного заходу, як альтернативний, слідча суддя враховує практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Зі змісту рішень Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Мангурас проти Іспанії», «Істомін проти України», гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума застави повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активів та його взаємовідносини в професійному середовищі, яке сформувало обставини для такої діяльності, з метою забезпечення ефективності даного заходу, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у разі неявки в судове засідання, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні.

Отже, розмір застави повинен бути достатнім стримуючим фактором для підозрюваного, щоб не здійснити втечу. При цьому, не допускається встановлення такого розміру застави, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави і перетворюється на безальтернативне ув`язнення.

Крім того, Європейський суд з прав людини також наголошує, що якщо на карту поставлене право на свободу, гарантоване ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, влада повинна приділяти питанню встановлення відповідного розміру застави таку ж увагу, якби це стосувалося обґрунтування необхідності тримання особи під вартою. Серйозність звинувачень проти обвинуваченого, як і його статки, не можуть бути вирішальним фактором, що виправдовуватимуть суму застави.

При визначенні розміру застави слідча суддя враховує обставини кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, який працює, наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, а також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить проте, що рішення суду повинно забезпечувати не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загально суспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Тому слідча суддя вважає доцільним, визначити підозрюваному заставу у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки саме такий розмір застави достатній забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього законом обов`язків.

Керуючись ст. 176, 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 309, 310 КПК України, слідча суддя

у х в а л и л а:

Клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000033 від 20.01.2025 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 - задовольнити.

Обрати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк дії ухвали про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою складає 60 днів та закінчується 20 березня 2025 року о 12 годині 30 хвилин.

Для утримання підозрюваний ОСОБА_7 підлягає направленню до ДУ «Полтавська установа виконання покарань № 23».

Визначити підозрюваному ОСОБА_7 заставу у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181680 грн., яка може бути внесена на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Полтавській області (отримувач: ТУ ДСА України в Полтавській області; ЗКПО 26304855; р/р UA0015950 в ДКСУ м. Київ; МФО 820172; призначення платежу: ПІБ платника, призначення платежу, суд) підозрюваним або заставодавцем, який зобов`язується надати суду документ, що це підтверджує.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

У відповідності до ч. 4 ст. 202 КПК України підозрюваний звільняється з-під варти після внесення вищезазначеної суми застави, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного під вартою.

Покласти на ОСОБА_7 у разі внесення застави, наступні обов`язки: прибувати до слідчого СВ ВП №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області, прокурора і суду із встановленою періодичністю; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Визначити місячний термін дії обов`язків покладених судом, у разі внесення застави з дня внесення застави.

Роз`яснити підозрюваному, що в разі внесення застави у визначеному даною ухвалою розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок Гадяцького районного суду, має бути наданий уповноваженій службовій особі Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області.

Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа СІЗО негайно має здійснити розпорядження про звільнення підозрюваного з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого СВ ВП №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області, прокурорів Гадяцького відділу Миргородської окружної прокуратури.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави ОСОБА_7 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити підозрюваному, що в разі невиконання обов`язків, а також, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні застави обов`язки, застава звертається в дохід держави.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з часу проголошення, а підозрюваному з часу отримання її копії.

Повний текст ухвали проголошено 24 січня 2025 року о 15 год 40 хв.

Слідча суддя: ОСОБА_1