№ 1-кп/756/1819/24
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

Слідчої судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря - ОСОБА_2 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

провівши судове засідання у кримінальному провадженні № 0000076 від 23.01.2024 стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Сушанка, Попілнянського району, Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого:

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, -

УСТАНОВИВ:

В провадженні Оболонського районного суду міста Києва розглядається кримінальне провадження № 0000076 від 23.01.2024 року відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачуєтьсяу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на гауптвахті ЦУ ВСП (по м. Києву і Київській області) та підтримав його в повному обсязі, обґрунтовуючи ризиками, які передбачені п.п. 3, 5 ст. 177 КПК України: ризиком незаконного впливу на свідків та ризиком вчиниення іншого кримінального правопорушення.

Захисник заперечував проти клопотання прокурора, з огляду на не доведеність ризиків та просив застосувати більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Також, просив визначити мінімальний розмір застави.

Обвинувачений заперечував проти клопотання прокурора та підтримав позицію захисника.

Суд, вислухавши доводи сторін, приходить до наступного висновку.

Під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинувачених. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно зі ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Дата ратифікації 17.07.97 р., дата набуття чинності 11.09.97р.) кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

У справі Єлоєв проти України (Заява № 17283/02), рішення Європейського суду з прав людини від 6 листопада 2008 року, суд зазначив, що пункт 4 статті 5 Конвенції забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення законності позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою (справа Буткевічюс проти Литви (Butkevicius v. Lithuania), № 48297/99, п. 43, ECHR 2002-II).

Відповідно до ст. 183 ч.1 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , суд враховує вимоги п.п 3.4.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно із якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе у передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Таким чином, обставини викладені в клопотанні та матеріалах, наданих прокурором, свідчать про існування ризиків, передбачених п.п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Вищевказані обставини дають достатні підстави вважати, що обвинувачений, усвідомлюючи неминучість покарання пов`язаного з позбавленням волі, може незаконно впливати на свідків, а саме на товаришів по службі.

Діяння ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.5 ст. 407 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, за яке передбачено законом покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років.

Обвинувачений ОСОБА_3 не працевлаштований, тобто відсутнє законне джерело доходів, йому інкримінується вчинення тяжкого злочину, військовослужбовець, з середньою спеціальною освітою, розлучений, зі слів обвинуваченого має неповнолітню дитину 2012 року народження, яка перебуває на його утриманні, раніше не судимий, міцних соціальних зв`язків немає, раніше не судимий.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що військова агресія проти України, є обставиною (ризиком), яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Так, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Суворість покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти або повторного вчинення злочинів («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Суд зазначає, що ризик переховування від суду обумовлюється можливістю притягнення особи до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними наслідками, зокрема, суворістю передбаченого покарання. А в контексті з тим, що 24.02.2022 російська федерація розпочала військову агресію проти України, у зв`язку з чим цього ж дня Президентом України підписано Указ «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 за № 64/2022, який триває до тепер, і на даний час, для громадян України існує реальна можливість спрощеного режиму перетину кордону та отримання дозволу на проживання в багатьох країнах світу, спроба переховуватися від органів досудового розслідування чи суду може виявлятися та підтверджуватися, наприклад, отриманням дозволу на проживання в певній країні, отриманням громадянства іншої країни або подання відповідних заяв і документів для активізації цього процесу, поданням документів на отримання статусу біженця тощо

Крім того, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, враховуючи мету, спосіб та обстановку вчинення даного кримінального правопорушення, особу ОСОБА_3 та враховуючи винятковий характер та суспільну небезпечність кримінального правопорушення, у якому обвинувачується останній, обвинувачений ОСОБА_3 може незаконно впливати на свідків.

Вищевказані обставини дають достатні підстави вважати, що обвинувачений, усвідомлюючи неминучість покарання пов`язаного з позбавленням волі може незаконно впливати на свідків.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Враховуючи викладене вище, суд доходить висновку, що прокурор довів у судовому засіданні недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного для запобігання ризикам передбаченим п. п 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

У свою чергу, такі запобіжні заходи, як особисте зобов`язання та домашній арешт у даному випадку є занадто м`якими і вони не будуть сприяти запобіганню вищезазначених ризиків.

Враховуючи вище викладене, до спливу терміну тримання під вартою винести вирок суду у справі не можливо, обставини, що явилися підставою для взяття обвинуваченого під варту на даний час не змінилися, суд вважає недостатньо застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно останнього для запобігання ризикам передбаченим ст. 177 КПК України, та необхідним продовжити останньому дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 14 лютого 2024 включно.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України суддя при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

Таким чином, ураховуючи те, що вирішення питання застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави є правом суду, суддя вважає не можливим при постановленні ухвали продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_3 визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

При цьому, суддя вважає за необхідне відзначити, що відповідно до положень статті 198 КПК України, висловлені в ухвалі судді, за результатами розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу, висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті кримінального правопорушення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.

Керуючись статтями 7, 31, 177, 178, 3, 184, 194, 198, 331, 369-372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-задовольнити.

Альтернативний запобіжний захід у вигляді застави відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не обирати.

Продовжити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 14 лютого 2024 включно.

Тримання під вартою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснювати на гауптвахті ЦУ ВСП (по м. Києву і Київській області).

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено18 грудня 2024 року.

Суддя ОСОБА_1