Виноградівський районний суд Закарпатської області
______________________________________________________________
Справа № 299/18/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.01.2025 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі :

головуючого ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено 12.12.2024р. до ЄРДР за №0000498 по обвинуваченню-

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, з неповною середньою освітою, не одружений, не працюючий, раніше судимий,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.389 ч.2 КК України;

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до обвинувального акту обвинувачений ОСОБА_3 17.11.2023р. був засуджений вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, який набрав законної сили 18 грудня 2023 року. 14 червня 2024 року ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області (справа №299/7868/23) засудженому ОСОБА_3 замінено покарання призначене вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 17.11.2024 року, на покарання у виді 50 (п`ятдесят) годин громадських робіт, яка набрала законної сили 24 червня 2024 року. Пунктами 1,2,3 частини 1 статті 36 Кримінально-виконавчого кодексу України передбачено, що покарання у виді громадських робі відбувається за місцем проживання засудженого. Громадські роботи полягають у виконанні засудженим у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування. Виконання покарання у виді громадських робіт здійснюється на основі участі засуджених у суспільно корисній праці і контролю за їхньою поведінкою відповідно до вимог цього Кодексу. Контроль за виконанням покарання у виді громадських робіт покладається на уповноважений орган з питань пробації.

03 липня 2024 року на виконання до органу пробації надійшла ухвала від 14.06.2024р. відносно засудженого ОСОБА_3 . 19 серпня 2024 року ОСОБА_3 прибув до Берегівського РВ №2 з питань пробації, де його було роз`яснено, що у разі ухилення від відбування покарання він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України, а також роз`яснено порядок та умови відбування покарання у вигляді громадських робіт, передбачені ч.1 ст.37 КВК України, а саме: він зобов`язаний додержуватись встановлених законодавством порядку і умов відбування покарання, сумлінно ставитися до праці, працювати на визначеному об`єкті і відпрацьовувати встановлений судом строк громадських робіт, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, з`являтися за викликом до уповноваженого органу з питань пробації, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, про що останній дав письмову підписку.

В період часу з 22.08.2024р. по 26.08.2024р. засуджений ОСОБА_3 до Виноградівської міської ради ОТГ з врученим йому попередньо направленням за №3003/39/3/1-24 для відпрацювання громадських робіт з 22 серпня 2024 року не з`явився і не повідомив причини неявки.

12.11.2024 року ОСОБА_3 було винесено попередження про притягнення до кримінальної відповідальності за порушення порядку та умов відбування ним покарання у виді 50 годин громадських робіт та повторно заступником начальника Берегівського районного відділу №2 філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області ОСОБА_4 вручено направлення за № 4013/39/3/1-24 до Виноградівської міської ради об`єднаної територіальної громади для відпрацювання громадських робіт, де згідно розпорядження Виноградівського міського голови від 20.08.2024 року №316-к засудженого ОСОБА_3 було прийнято на відпрацювання громадських робіт та направлено до Виноградівського виробничого управління житлово-комунального господарства, за адресою: м.Виноградів, вул.Комунальна-6.

Згідно листа Виноградівського виробничого управління житлово- комунального господарства за №538 від 23.12.2024р., ОСОБА_3 за період з 14 листопада 2024р. по 02.12.2024 p., в загальному відпрацював згідно графіку вісім годин громадських робіт із призначених йому судом 50, тобто 14.11.2024 - 4 години та 15.11.2024 - 4 години, решту днів на підприємстві не з`явився і не повідомив причини неявки.

Відповідно до ч.З ст.40 КВК України, ОСОБА_3 допустив порушення порядку та умов відбування покарання, що виразилось в невиході більше двох разів протягом місяця до об`єкту відбування покарання у виді громадських робіт, без поважних причин в кількості 42 годин громадських робіт та з 18.11.2024р. не відбуває покарання по теперішній час.

Отже, починаючи з 18 листопада 2024 року засуджений ОСОБА_3 діючи умисно, з мотивів зневаги до судового рішення, з метою ухилення від відбування призначеного судом покарання у виді громадських робіт, без поважних причин на роботу до Виноградівського виробничого управління житлово-комунального господарства не з`явився більше двох разів протягом місяця, і таким чином ухилився від відбування покарання у виді 50 годин громадських робіт, а відатк дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковано за ч.2 ст.389 КК України, як ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Як встановлено судом, відповідно до положень ч.2 ст.302 КПК України обвинуваченому ОСОБА_3 в присутності його захисника ОСОБА_5 прокурором роз`яснено зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також те, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду кримінального провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, після чого він у заяві підтвердив роз`яснення йому вказаних положень та надав добровільну згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні. При цьому у даній заяві обвинуваченим зазначено, що він беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, згоден та не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини, а також згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності у спрощеному провадженні.

Прокурором подано клопотання, згідно з яким просить розглянути обвинувальний акт у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

На підставі ч.2 ст.382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченого, з урахуванням його заяви щодо визнання винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт слід розглянути у порядку, визначеному ст.ст.381,382 КПК України.

Згідно з ч.4 ст.107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, а саме: ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання обвинуваченому, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст.65 цього Кодексу суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, при призначенні обвинуваченому покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України є кримінальним проступком, який відноситься до кримінальних правопорушень проти правосуддя, що пов`язано з ухиленням від відбування покарання, призначеного вироком суду, нехтування яким призводить до відчуття безкарності та вседозволеності; дані про особу обвинуваченого, котрий неодружений, офіційно не працевлаштований, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше судимий, за даними наявної документації на спеціальних обліках у лікаря-психіатра та під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом у лікаря-нарколога не перебуває, що свідчить про його осудність.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст.67 КК України суд не встановив, обставиною, що пом`якшує покарання відповідно до ст.66 КК України суд визнає щире каяття.

За сукупності вище наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості та обґрунтованості покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання в межах, установлених санкцією ч.2 ст.389 КК України, у виді арешту, яке слід відбувати реально. На переконання суду, саме такий вид та строк покарання буде сприяти виправленню обвинуваченого, а також запобіганню вчиненню ним кримінальних правопорушень.

Водночас, відповідно до ч.1 ст.71 КК України в разі, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Зазначена вимога має імперативний характер і унеможливлює (за умови встановлення судом таких обставин) будь-який інший порядок та правила призначення остаточного покарання.

Відповідно до висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду, викладеного у постанові від 6 грудня 2021 року (справа № 243/7758/20, провадження № 51-113 кмо 21), Для застосування закріплених у ч. 1 ст. 71 КК України правил призначення покарання за сукупністю вироків законодавець визначає сукупність двох обов`язкових умов, що мають бути встановлені в їх нерозривній єдності:

- перша стосується моменту вчинення нового кримінального правопорушення засудженим «після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання» за попереднім вироком;

- друга наявності невідбутої частини покарання (основного та/або додаткового) за попереднім вироком на момент призначення судом покарання за новим вироком.

Відсутність хоча б однієї з указаних умов виключає можливість застосування положень ч. 1 ст. 71 КК України під час вирішення питання про призначення покарання за новим вироком.

Тобто, застосовуючи правила ст.71 КК України, за сукупністю вироків суд має визначити остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_3 17.11.2023р. був засуджений вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, який набрав законної сили 18 грудня 2023 року. 14 червня 2024 року ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області (справа №299/7868/23) засудженому ОСОБА_3 замінено покарання призначене вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 17.11.2024 року, на покарання у виді 50 (п`ятдесят) годин громадських робіт, яка набрала законної сили 24 червня 2024р., і які обвинуваченим невідбуто.

Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_3 за цим вироком вчинив кримінальне правопорушення після постановлення попереднього вироку суду від 17.11.2023р., але до повного відбуття покарання, суд вважає за доцільне при визначенні остаточного покарання застосувати правила ст.71 КК України і до покарання за новим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком від 17.11.2023р. з урахуванням правил ст.72 КК України щодо складання покарань та їх співвідношення, а відатк обвинуваченому слід призначити покарання за сукупністю вироків, оскільки таке відбуття покарання не перекреслило факту вчинення ним кримінального проступку на момент наявності у нього невідбутого покарання за попереднім вироком.

Так, відповідно до вимог п.1а,г ч.1 ст.72 КК України при складанні покарань за сукупністю злочинів та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: зокрема, одному дню позбавлення волі відповідають вісім годин громадських робіт.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись статтями 369-371,373,374,376,381-382,395,532 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, та призначити йому покарання у виді арешту на строк 3 (три) місяці.

На підставі статей 71,72 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Виноградівського районного суду від 17.11.2023р. і остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді арешту на строк 3 (три) місяці 6 (шість) днів.

Початок строку відбування ОСОБА_6 покарання рахувати з моменту фактичного затримання, доставлення та поміщення до Державної установи Закарпатська установа виконання покарань №9 м.Ужгород чи іншої установи виконання покарань після набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Виноградівський районний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, однак відповідно до ч.1 ст.394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.4 ст.382 КПК України, копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.

ГоловуючийОСОБА_1