Справа 766/7051/23 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/121/25 Доповідач: ОСОБА_2
ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/7051/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2025 м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за №0000324 від 02.08.2023 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 03.09.2024 щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоолександрівка Долинського району Кіровоградської області, громадянина України, із повною загальною середньою освітою, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, бойового медика механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , молодшого сержанта, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

в с т а н о в и в:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених судом першої інстанції обставин.

Вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 03.09.2024 ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.5 ст.407 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з дня затримання після набрання вироком законної сили.

Встановлені судом обставини.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, проходячи її на посаді бойового медика механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в порушення вимог ст.65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.2, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в умовах воєнного стану, 25.06.2023 самовільно залишив місце служби, а саме місце дислокації військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 та, як наслідок, ухилився від проходження військової служби до 31.08.2023.

Суд кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч.5 ст.407 КК України самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з судовим рішенням, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що вирок суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження через наявність суперечливих доказів, а також невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Так, судом не взято до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_8 фактично і безперервно служить в ЗСУ з 2018 року. Вважає, що вина ОСОБА_8 доведена формально, лише зі слів обвинуваченого.

Суд, обмежившись в порядку ч.3 ст.349 КПК України, дослідженням даних, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 , та взяв до уваги негативну характеристику, не надавши оцінку іншому доказу, що характеризують його особу з позитивної сторони.

Зазначає, що призначений захисник ОСОБА_9 лише формально був присутній в судовому засіданні, не заявляв жодних заяв чи клопотань, направлених на захист особи, не роз`яснив належним чином підзахисному наслідки розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України та погоджувався з клопотанням сторони обвинувачення. Також, захисник не зустрічався із підзахисним протягом досудового слідства та судового розгляду справи, не узгоджував з ним позицію захисту від обвинувачення, фактично не здійснював захист.

Просить звернути увагу, що згідно усталеної судової практики Верховного Суду визнання вини не є беззаперечним доказом і не звільняє слідчого, прокурора, суд від всебічної, повної та неупередженої перевірки та оцінки показань окремо та всієї доказової бази у сукупності.

Показання обвинуваченого є не лише джерелом доказів, а й засобом захисту ним своїх інтересів, вони мають бути ретельно перевірені й оцінені судом.

Просить вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 03.09.2024 щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

У запереченнях прокурор указує на необґрунтованість апеляційної скарги сторони захисту. Зазначає, що під час судового розгляду справ брав участь захисник ОСОБА_9 , який забезпечував захист та дотримання прав обвинуваченого. За результатами судового розгляду вина ОСОБА_8 доведена повністю.

Що ж до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, аргументів не наведено.

Просить апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок щодо ОСОБА_8 без змін.

Позиції сторін.

Заслухавши суддю доповідача, позицію захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні вимоги сторони захисту, просили їх задовольнити, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до такого.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ч.5 ст.407 КК України, обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорювалися, і докази стосовно яких судом, згідно із ч.3 ст.349 КПК України, не досліджувалися.

Порушень кримінального процесуального закону під час установлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів провадження не виявлено.

З матеріалів справи випливає, що судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, здійснено в порядку ч.3 ст.349 КПК України, відповідно до якої, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Тобто повне визнання вини, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин злочину, в якому обвинувачується, правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин є обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

З матеріалів провадження випливає, що в судовому засіданні за участю захисника ОСОБА_9 , проти участі якого не заперечував обвинувачений ОСОБА_8 , він повністю визнав себе винним в обсязі висувного йому обвинувачення, підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення, щиро розкаявся та не заперечував проти розгляду справи в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, що підтверджується журналом судового засідання та записом технічної фіксації судового засідання.

При цьому суд першої інстанції переконався у правильності розуміння ОСОБА_8 змісту обвинувачення, у добровільності його позиції, а також роз`яснив обвинуваченому наслідки розгляду справи в порядку ч.3 ст.349 КПК України, що він у такому випадку буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку, а також порядок оскарження вироку.

Переконавшись у добровільності позиції обвинуваченого ОСОБА_8 , заслухавши думку як сторони захисту, так і обвинувачення, які не заперечували проти викладених в обвинувальному акті обставин, суд першої інстанції у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження в судовому засіданні доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та обмежився допитом обвинуваченого ОСОБА_8 та дослідженням даних, що характеризують його особу.

Отже, судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 були роз`яснені умови та наслідки розгляду справи в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, у тому числі і те, що він буде позбавлений права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Судове засідання було проведено за участі захисника ОСОБА_9 , який також не заперечував щодо такого порядку розгляду справи.

Враховуючи те, що апеляційний суд за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України не вправі перевіряти висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися і стосовно яких у порядку ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувалися, тому апеляційна скарга захисника в частині оспорювання зазначених фактичних обставин справи не розглядається.

Твердження захисника ОСОБА_7 про те, що захисник ОСОБА_9 надав обвинуваченому ОСОБА_8 неналежний правовий захист, слід визнати надуманими, оскільки під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 не заявляв будь-яких клопотань про необхідність дослідження доказів в повному обсязі через незгоду з висунутим йому обвинуваченням та про наявність суперечностей між його позицією захисту та його захисника ОСОБА_9 , проти участі якого він не заперечував, не вказував про ненадання йому належної правової допомоги.

Що ж до доводів захисника про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, то вони позбавлені підстав.

Відповідно до вимог ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та запобіганню вчинення нею нових злочинів.

Згідно зі ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Воно має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи ОСОБА_8 вид та міру покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про особу винного, який характеризується негативно, на обліках у наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, особисте ставлення до вчиненого, бажання повернення до виконання свого військового та громадського обов`язку та вчинення дій, спрямованих на це.

Обставинами, що пом`якшують покарання, судом визнано - з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням цих конкретних обставин справи та даних про особу винного, суд обґрунтовано зробив висновок про те, що виправлення ОСОБА_8 можливо лише в умовах ізоляції від суспільства та правильно призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років у мінімальних межах санкції ч.5 ст.407 КК України, яке за своїм видом та розміром, на думку колегії суддів, є справедливим, пропорційним, співрозмірним ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на неврахування судом позитивної характеристики особи ОСОБА_8 , жодним чином не свідчить про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та суворість призначеного покарання.

Переконливих аргументів, які б свідчили про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для зміни чи скасування оскаржуваного вироку, апеляційна скарга не містять та апеляційним судом не встановлено.

Зважаючи на доводи сторони захисту та заявлені нею вимоги, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 належить залишити без задоволення, а вирок без змін.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 407, 419 КПК України, апеляційний суд.

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 03.09.2024 щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4