ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 691/1569/23
провадження № 1-кп/691/218/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2024 рокуГородищенський районний суд Черкаської області

В складі :

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судових засідань ОСОБА_2

з участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5

сторони кримінального провадження:

представник потерпілого, (представник цивільного позивача) ОСОБА_6

обвинувачений (цивільний відповідач) ОСОБА_7

захисник, (представник цивільного позивача) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городище Черкаської області судову справу №691/1569/23 провадження №1-кп/691/2181/24 за кримінальним провадженням №0000181 відомості про яке внесено до Єдиного Реєстру досудових розслідувань 06 листопада 2023 року про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Київ, українця, громадянство України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, працюючого генеральним директором ПП «Автостимулсервіс» м.Київ, місце реєстрації та місце проживання АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не має судимостей і притягувався до кримінальної відповідальності:

- вироком Дарницького районного суду м.Києва від 17 вересня 2018 року за ч.1 ст.122 КК України засуджений до покарання у вигляді 1 рік обмеження волі, на підставі ст.75,ст.76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік з покладенням відповідних обов`язків і ухвалою Дарницького районного суду м.Київ від 10 жовтня 2019 року на підставі подання Дарницького районного відділу з питань пробації звільнений від покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку,

- вироком Дарницького районного суду м.Києва 14 грудня 2021 року за ч.2 ст.15 ч.1 ст.289 КК України засуджений до покарання у вигляді 3 роки позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки з покладенням відповідних обов`язків, при оскарженні в апеляційну інстанцію вирок суду Київський апеляційний суд 03 листопада 2022 року залишив без змін, при цьому постановою Верховного Суду від 28 березня 2023 року ухвалу Київського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції, за результатами якого вирок Дарницького районного суду м.Києва від 14 грудня 2021 року за ч.2 ст.15 ч.1 ст.289 КК України скасовано і звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі п.3ч.1ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закрито кримінальне провадження № 0003196,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.296 КК України,-

встановив:

ОСОБА_7 05 листопада 2023 року приблизно о 16 годині 05 хвилин, керуючи автомобілем «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_1 у напрямку магазину «Експерт», який розташований по вул. Миру №107г в м. Городище Черкаської області та перебуває в оренді ОСОБА_9 , де в цей час перебував керуючий указаним магазином, ОСОБА_10 , маючи протиправний умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, бажаючи продемонструвати своє явне нехтування існуючими правилами і нормами поведінки в суспільстві, здійснив в`їзд у приміщення указаного магазину, внаслідок чого відбулося пошкодження вітрини магазину, ламінату, вхідних дверей та в подальшому вийшовши із автомобіля, нахабно став проявляти зневажливе ставлення до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моралі, бажаючи в такий спосіб протиставити себе суспільству, а саме усвідомлюючи, що знаходиться у громадському місці, не звертаючи увагу на те, що на вулиці перебували сторонні особи, словесно висловлюючи погрози в адресу ОСОБА_10 , штовхнув вхідні двері магазину, які упали поряд магазину, зайшов до магазину, де підійшовши до ОСОБА_10 , почав наносити йому удари долонею правої руки в обличчя, чим спричинив останньому, фізичну біль та в подальшому виштовхав його із магазину, де на вулиці завдав йому удар долонею в обличчя, після чого зайшов разом із ОСОБА_10 до магазину, де наніс йому удар долонею правої руки в обличчя та після чого залишив приміщення магазину.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.296 КК України хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

Судовий розгляд кримінального провадження №0000181 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.296 КК України проведено в межах пред`явленого обвинувачення, згідно обвинувального акту затвердженого 06 листопада 2023 року прокурором Городищенського відділу Смілянської окружної прокуратури ОСОБА_3 відповідно до ст.337 КПК України.

Статтею 370 КПК України визначено - судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим та вмотивованим.

В силу ч. 3 ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стаття 10 КПК України встановлює рівність всіх перед законом і судом.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статей 10 і 11 Загальної Декларації прав людини та ст.14 Міжнародного Пакту про громадські та політичні права, кожна людина, яка звинувачується у вчиненні злочину, має право вважатися безвинною доти, доки її вина не буде встановлена законним чином шляхом прилюдного розгляду її справи незалежним і безстороннім судом на основі повної рівності, з додержанням всіх вимог справедливості, і з забезпеченням всіх можливостей для захисту.

При цьому, суд враховує, що однією із засад судочинства є, зокрема змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (п.4 ст.129 Конституції України). Принцип змагальності конкретизовано і в ст.22 КПК України, якою встановлено, що під час кримінального провадження суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Позиції учасників судового провадження за результатами судового розгляду наступні.

Прокурор ОСОБА_5 підтримав висунуте обвинуваченому обвинувачення у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч.1 ст.296 КК України та зазначив, що доводиться воно зібраними в ході досудового розслідування по справі доказами у матеріалах кримінального провадження №0000181, які надано суду і вивчено та досліджено в ході судового розгляду.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 не оспорюючи час, місце, спосіб, вид і розмір шкоди, мотив, мету, форму вини у кримінальному проступку, свою вину визнав повністю і суду пояснив, що, дійсно, 05 листопада 2023 року близько 16 години, керуючи автомобілем «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_1 у напрямку магазину «Експерт», який розташований по вул. Миру №107г в м. Городище Черкаської області здійснив в`їзд у приміщення указаного магазину, при цьому пошкодив вітрину магазину, ламінату, вхідних дверей, остільки продавець магазину, потерпілий ОСОБА_10 не розглянув належним чином його звернення про заміну придбаної речі неналежної якості і відмовив, що викликало появу непорозуміння, підвищений тон розмови, словесні образи, в результаті чого він не стримався і почав наносити удари долонею правої руки в його обличчя. Усвідомлював, що вчиняє дії у громадському місці, але не міг вчинити інакше, остільки ображено було і його дружину ОСОБА_11 , яка звернулася з відповідною проблемою при купівлі товару, який був несправний. Наразі шкодує про вчинок, відшкодував відразу власнику приміщення заподіяну шкоду у формі ремонту фасаду, вхідних дверей, попросив вибачення у потерпілого.

Захисник ОСОБА_8 зазначив, що обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні вказаного кримінального проступку визнає в повному обсязі, його позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу, вжито заходів для повного відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_10 і власнику приміщення магазину ОСОБА_12 ..

Представник потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_6 до початку судового розгляду в інтересах потерпілого подала позовну заяву про стягнення моральної шкоди з відповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , з ціною 30000грн.. В обґрунтування позовної заяви зазначила, що ОСОБА_9 є потерпілою стороною у кримінальному провадженні і в ході досудового розслідування встановлені беззаперечні факти вчинення кримінального проступку передбаченого ч.1 ст.296 КК України ОСОБА_7 , який маючи незняті та непогашені судимості не стає на шлях виправлення і 05 листопада 2023 близько 16 години, керуючи автомобілем «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_1 у напрямку магазину «Експерт», який розташований по вул. Миру №107г в м. Городище Черкаської області здійснив в`їзд у приміщення указаного магазину, при цьому пошкодив вітрину магазину, ламінату, вхідних дверей, заподіяв тілесні ушкодження продавцю магазина потерпілому ОСОБА_10 , порушуючи при цьому громадський порядок та існуючі в суспільстві загальновизнані правила поведінки і моралі, бажаючи в такий спосіб протиставити себе суспільству, словесно викрикуючи погрози, завдавши моральної шкоди фізичній особі-підприємцю, який відповідно до договору суборенди №1-1 від 01 квітня 2023 року володіє та користується приміщенням ОСОБА_12 , відшкодувавши добровільно матеріальні збитки шляхом відновлення пошкодженого майна у виді вітринного вікна та вхідних дверей магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Моральна шкода виражається в душевних стражданнях через пошкодження суборендованого майна та порушення нормальної роботи магазину «Експерт», яка була призупинена на 12 днів, відправлено продавця у вимушену відпустку, погіршення довіри покупців та постачальників товару, зниження його престижу як фізичної особи-підприємця, ділової репутації, утрати прибутку та вимагання від нього додаткового часу і зусилля, необхідного для вивезення наявних товарів та повернення їх назад, відновлення попереднього стану магазину, організації роботи відновленої торгової точки і повернення попереднього престижу, довіри суборендарю та продавцю товарів від споживачів міста (а.с.117-122 том 1).

Потерпілий ОСОБА_9 до участі в судовому засіданні не прибув, повідомлений належним чином, подав заяву до Городищенського районного суду Черкаської області від 25 липня 2024 року за вхідним №ЕП-1704/24 про неможливість прибуття в судове засідання та взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, з підстав перебування на військовій службі в ЗСУ безпосередньо в зоні бойових дій, просив визнати обвинуваченого винним та задоволити цивільний позов у повному обсязі (а.с.180 том 1).

Потерпілий (позивач) ОСОБА_10 участь в судовому розгляді 24 грудня 2024 року не взяв, попередньо в судових засіданнях за його участі пояснив, що 05 листопада 2023 року приблизно о 16 годині 05 хвилин перебував у магазині «Експерт», який розташований по вул. Миру №107г в м. Городище Черкаської області та є власністю ОСОБА_12 і перебуває в суборенді ОСОБА_9 в якому продаються засоби мобільного зв`язку та електричні прилади, і при спілкуванні з обвинуваченим ОСОБА_13 та його дружиною ОСОБА_11 виник конфлікт по причині відмови у заміні придбаного раніше товару, в ході якого йому було нанесено удари долонею правої руки в обличчя, чим спричинено фізичну біль, виштовхано із магазину на вулицю де були перехожі, зірвано вхідні двері магазину, які упали поряд магазину, і здійснено автомобілем «Мерседес» державний номерний знак НОМЕР_1 в`їзд у приміщення з пошкодженням вітрини. Відразу на місці відбулося примирення і претензій до обвинуваченого не має, та через кілька днів було відремонтовано і приміщення.

Представник потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_6 , як представник цивільного позивача позовну заяву про відшкодування моральної шкоди підтримала в повному обсязі. Подала відповідь на відзив у позовній заяві про стягнення моральної шкоди у якому заперечила відсутність правових підстав для відшкодування потерпілому моральної шкоди, остільки не є обов`язковим в ситуації, що склалася, звернення до лікаря чи явно виражені емоційні дії, тому що моральна шкода це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. З огляду на те, що ОСОБА_9 був вимушений перелаштовувати свій спосіб життя, так як магазин тимчасово непрацював, малася упущена вигода, то відбулося суттєве порушення та обмеження його побутових потреб і вимагало це від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Було перенесено багато душевних хвилювань спочатку щодо зупинення роботи магазину, вивезення наявного товару на зберігання, потім на відновлення його роботи тощо. Для підтвердження факту душевних страждань надано копію заяви від 05.11.2023 року від потерпілого ОСОБА_10 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_9 щодо надання вимушеної відпустки у зв`язку з розбоєм та пошкодженням робочого місця внаслідок хуліганських дій ОСОБА_7 (а.с.138-145том1).

Цивільний відповідач, обвинувачений ОСОБА_7 і його представник, захисник ОСОБА_8 позовні вимоги позивача не визнали, подали відзив на позовну заяву про стягнення моральної шкоди. У задоволенні позовної заяви просили відмовити, остільки відсутнє належне обґрунтування спричиненої моральної шкоди у розмірі 30000 грн. потерпілому ОСОБА_9 , як і правові підстави для позову. Так, обвинувачений вчинив кримінальний проступок за обставин встановлених досудовим розслідуванням і завдав матеріальної шкоди фізичній особі-підприємцю ОСОБА_9 який відповідно до договору суборенди №1-1 від 01 .04.2023 року володіє та користується приміщенням суборенди, що розташований за адресою АДРЕСА_2 та несе відповідальність у разі його пошкодження. Завдані матеріальні збитки власнику приміщення ОСОБА_12 відшкодовані обвинуваченим безпосередньо. Позивач у позовній заяві не мотивував в чому полягає моральна шкода спричинена діями обвинуваченого саме йому, не довів факту завдання немайнових витрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у його житті. Позивач не заперечив добровільного відшкодування власнику приміщення заподіяної шкоди, проведення ремонтних робіт, їх оплату. До провадження суду не надано докази якими обґрунтовується моральна шкода для їх оцінки і надання заперечень за змістом, що унеможливлює і їх перевірку. Із пояснень потерпілого ОСОБА_10 , як керуючого магазином у м.Городище, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_9 на місце події до міста Городища не приїздив, давав усні розпорядження працівникам, які доводили їх до його відому, для інформативного ознайомлення власника магазину із обстановкою у магазині було використано запис із відеокамер, в період вимушеної відпустки він продовжував перебувати на робочому місці та виконувати обов`язки керуючого магазином, в тому числі і в відносинах з правоохоронними органами, із наказом про відпустку ознайомлений не був. Визначений до відшкодування позивачем розмір моральної шкоди не відображає певного рівня спричинення моральної шкоди для душевних страждань, остільки для таких не було місця, як і погіршення стану здоров`я, зниження довіри покупців та постачальників товару і його престижу як фізичної особи-підприємця, ділової репутації, утрати прибутку та вимагання від нього додаткового часу, зусилля, необхідного для вивезення наявних товарів та повернення їх назад, відновлення попереднього стану магазину, організації роботи відновленої торгової точки, довіри суборендарю та продавцю товарів від споживачів міста (а.с.132-137).

Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, в результаті повного, об`єктивного і всебічного їх дослідження в судовому засіданні з учасниками процесу, суд вбачає, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України знайшла своє підтвердження в здобутих та досліджених у ході розгляду кримінального провадження доказах, а тому є доведеною.

Так, ОСОБА_7 , обґрунтовано обвинувачується на підставі вивчених і досліджених судом доказів у тому, що 05 листопада 2023 року приблизно о 16 годині 05 хвилин, керуючи автомобілем «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_1 у напрямку магазину «Експерт» по вул. Миру, №107г в м. Городище Черкаської області, орендованим ОСОБА_9 у власника ОСОБА_12 , де знаходився в цей час керуючий магазином ОСОБА_10 , маючи протиправний умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, бажаючи продемонструвати своє явне нехтування існуючими правилами і нормами поведінки в суспільстві, здійснив в`їзд у приміщення магазину, внаслідок чого пошкодив вітрини, ламінат, вхідні двері та, вийшовши із автомобіля, нахабно став проявляти зневажливе ставлення до громадського порядку і існуючих в суспільстві загальновизнаних правил поведінки, моралі, бажаючи в такий спосіб протиставити себе суспільству, а саме усвідомлюючи, що знаходиться у громадському місці, не звертаючи увагу на те, що на вулиці перебували сторонні особи, словесно висловлюючи погрози в адресу ОСОБА_10 почав наносити йому удари долонею правої руки в обличчя, чим спричинив фізичну біль і, виштовхнувши з магазину, завдав удар долонею в обличчя, потім повернувшись в приміщення, наніс удар повторно долонею правої руки в його обличчя, після чого залишив магазин.

Вбачаючи підстави до визнання обвинуваченого ОСОБА_7 винним у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, прокурор надав суду докази про злочин та особу, яка його вчинила, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні з учасниками процесу:

- даними витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 06 листопада 2023 року №0000181 про те, що 06 листопада 2023 року до Відділення поліції №1 Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області надійшов рапорт інспектора Сектору реагування патрульної поліції Сектору поліцейської діяльності №1 Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області капітана поліції ОСОБА_14 про те, що в ході розгляду матеріалів Єдиного обліку №5591 від 05 листопада 2023 року та Єдиного обліку №5592 від 05 листопада 2023 року, водій автомобіля «Mercedes-Benz», під час керування автомобілем, із хуліганських мотивів, пошкодив вітрину магазину «Expert», який розташований в м.Городище вул.Миру №107 Черкаської області та спричинив тілесні ушкодження продавцю вказаного магазину (а.с.210 том1);

- даними протоколу прийняття заяви ОСОБА_10 про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 05 листопада 2023 року, за змістом якого потерпілим власноручно викладено обставини події, яка мала місце 05 листопада 2023 року та зазначено, що близько 15 год. 30 хв. 05 листопада 2023 року до нього підійшов невідомий чоловік та повідомив, що не працює айкос, який він купив, а саме не заряджається. З приводу цього зателевонував на гарячу лінію, на що відповіли, що власник особисто має відправити айкос на сервіс для виявлення несправності, на що незнайомець відреагував неадекватно і почав сварку та бійку, чим, внаслідок своїх хуліганськиї дій пошкодив магазин, а саме вибив двері, пошкодив вітрину, падіння ламп, які працюють чи ні, йому невідомо. Притиправними діями завдано матеріальної шкоди близько на 100000 грн. (а.с.с.211-212том1);

- даними постанови про доручення досудового розлідування та призначення слідчих групи у кримінальному провадженні від 07 листопада 2023 року, відповідно до якої доручено проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000181, призначено групу слідчих та старшого групи (а.с.с.213том1);

- даними заяви ОСОБА_15 від 07 листопада 2023 року про надання згоди на огляд приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований в АДРЕСА_2 (а.с.с.214том1);

- даними протоколу огляду місця події від 07 листопада 2023 року з фототаблицею до протоколу огляду місця події, проведеного в присутності понятих ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , із застосуванням фотозйомки, згідно якого здійснено огляд приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в АДРЕСА_2 та виявлено пошкодження дверей, вікон, вітрини. Зауважень учасників огляду до протоколу огляду місця події та фототаблиці, не надходило (а.с.с.215-221 том1);

- даними заяви ОСОБА_15 від 14 листопада 2023 року про залучення у кримінальному провадженні №0000181, як потерпілого, з якої вбачається, що на підставі договору суборенди №1-1 приміщення комплексу торгівельних павільйонів від 01 квітня 2023 року, у його оренді перебуває магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в АДРЕСА_2 . Крім того, надав для приєднання до матеріалів кримінального провадження: Виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 30 січня 2017 року в підтвердження про статус ФОП; Витяг з реєстру платників єдиного податку від 03 березня 2017 року №624, згідно якого має право на здійснення господарської діяльності у виді ремонту електронної апаратури побутового призначення для приймання, записування, відтворення звуку, зображення, роздрібної торгівлі телекомунікаційним устаткуванням у спеціалізованих магазинах, роздрібної торгівлі комп`ютерними, переферійними устаткуваннями і програмним забезпеченням у спеціалізованих магазинах, інші види роздрібної торгівлі поза магазинами, роздрібної торгівлі у спеціалізованих магазинах електронною апаратурою побутового призначення для приймання, записування, відтворювання звуку і зображення; договір суборенди №1-1 приміщення комплексу торгівельних павільйонів від 01 квітня 2023 року, про те, що у його оренді перебуває магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в АДРЕСА_2 власником якого є ОСОБА_12 ; наказ (розпорядження) №5 про прийняття на роботу ОСОБА_10 від 28 лютого 2023 року; трудовий договір від 01 березня 2023 року з Договором про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 01 березня 2023 року; наказ ФОП ОСОБА_15 від 31 липня 2023 року №20 про переведення ОСОБА_10 на іншу посаду; додаткову угоду №2т до трудового договору між працівником і фізичною особою підприємцем від 01 серпня 2023 року, які підтверджують факт перебування ФОП ОСОБА_15 та ОСОБА_10 у трудових відносинах (а.с.с.222-236 том 1);

- даними постанови про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису від 14 листопада 2023 року, протоколу зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису від 14 листопада 2023 року, протоколу огляду предмету від 14 листопада 2023 року, відповідно до якого, проведено огляд диску із відеозаписами, які було знято із камери відеоспостереження в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в м.Городище вул.Миру, №107 Черкаської області (а.с.с.236-238 том 1 );

- даними постанови про визнання речового доказу та приєднання його до матеріалів кримінального провадження від 14 листопада 2023 року, відповідно до якої диск із відеозаписами, які було знято із камери відео спостереження в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в м.Городище вул.Миру, №107 Черкаської області визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження №0000181 (а.с.с.239 том 1);

- даними протоколу огляду предмету від 27 листопада 2023 року, відповідно до якого, проведено огляд диску із відеозаписами, які було знято із камери відеоспостереження магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в м.Городище вул.Миру, №107 Черкаської області (а.с.с.240 том 1);

- даними постанови про визнання речового доказу та приєднання його до матеріалів кримінального провадження від 27 листопада 2023 року, відповідно до якої диск із відеозаписами, які було знято із камери відеоспостереження в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в м.Городище вул.Миру, №107 Черкаської області визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження №0000181 (а.с.с.241 том1).

- даними перегляду дисків із відеозаписами з приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в м.Городище вул.Миру, №107 Черкаської області з фіксацією обставин події 05 листопада 2023 року (а.с.с.17-18 том 2).

Та свідченнями свідка обвинувачення допитаного безпосередньо в судовому засіданні, про наступне:

- свідченнями неповнолітнього свідка ОСОБА_18 , допитаної за участю законного представника батька ОСОБА_19 про те, що 05 листопада 2023 року обвинувачений керуючи автомобілем «Mercedes-Benz», пошкодив вітрину магазину «Expert», який розташований в м.Городище вул.Миру, №107 Черкаської області шляхом заїзду в приміщення магазину та спричинив тілесні ушкодження продавцю вказаного магазину вдаривши рукою по обличчю, саме нею було викликано на місце події працівників поліції (а.с.с.19-23 том2).

Від допиту у судовому засіданні свідків обвинувачення ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 прокурор при підтриманні публічного обвинувачення від їх допиту відмовився (а.с.90-98 том 2).

Вирішуючи питання щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого, суд виходить з того, що вказує Верховний Суд у постанові від 03.07.2019 року в справі №288/1158/16-к, безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за статтею 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших поза юридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття. Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти. Кримінальне хуліганство з об`єктивної сторони здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди. Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. Таким чином, для юридичної оцінки діяння за ст. 296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства. Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.

З врахуванням зазначеної правової позиції, кримінально-правова кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.1 ст. 296 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, є правильною

Згідно практики Європейського Суду з прав людини, яка вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом», п.53 рішення ЄСПЛ у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність, п.86 рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Вєренцов проти України».

Ухвалюючи вирок на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами та перевірені у відповідності до вимог КПК України, а також оцінені судом згідно ст. 94 КПК України, суд приходить до висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , склад кримінального проступку з кваліфікуючими ознаками хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю і кваліфікує його дії за ч.1 ст.296 КК України.

Частиною 1 ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Призначаючи вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд у відповідності до ст.65 КК України враховує:

- ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який віднесено за ч.1 ст.296 КК України до кримінальних проступків; особу винного, якому виповнилося 43 роки, осудний, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працюючий, має на утриманні матір ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якій надає фізичну, моральну та матеріальну підтримку у віці 70 років, яка отримує пенсію по віку; під наглядом лікаря-психіатра не перебуває, згідно довідки Комунального некомерційного підприємства "Міський заклад з надання психіатричної допомоги" виконавчого органу Київської міської ради Київської міської державної адміністрації від 23 листопада 2023 року №63; відповідно до посвідчення добровольця територіальної оборони НОМЕР_2 , дійсним на території України з 11 листопада 2022 року по 10 листопада 2025 року, є добровольцем Добровольчого формування Вишгородської міської територіальної громади №1 Київської області та має Подяку за самовіддане служіння українському народу, сумлінне виконання громадського обов`язку, вагомий внесок в організацію захисту Вишгородської міської територіальної громади з нагоди дня Українського добровольця; згідно вимоги ДІАП Національної поліції від 07 листопада 2023 року №67-06112023/71009 про судимість до кримінальної відповідальності притягується не вперше, так: вироком Дарницького районного суду м.Києва від 17 вересня 2018 року за ч.1 ст.122 КК України був засуджений до покарання у вигляді 1 рік обмеження волі, на підставі ст.75,ст.76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік з покладенням відповідних обов`язків і ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 10 жовтня 2019 року на підставі подання Дарницького районного відділу з питань пробації звільнений від покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку; вироком Дарницького районного суду м.Києва від 14 грудня 2021 року за ч.2 ст.15 ч.1 ст.289 КК України засуджений до покарання у вигляді 3 роки позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки з покладенням відповідних обов`язків, при оскарженні в апеляційну інстанцію вирок суду Київський апеляційний суд 03 листопада 2022 року залишив без змін, при цьому постановою Верховного Суду від 28 березня 2023 року ухвалу Київського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції, за результатами якого вирок Дарницького районного суду м.Києва від 14 грудня 2021 року за ч.2 ст.15 ч.1 ст.289 КК України скасовано і звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі п.3ч.1ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закрито кримінальне провадження № 0003196; у довідці Дарницького районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м.Києві та Київській області від 15 квітня 2024 року вих.№3709/32/12/1-24 зазначено що ОСОБА_7 під час перебування на обліку зарекомендував себе як відповідальний і дисциплінований, сумлінний до виконання покладених обов`язків, має низький рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та не має криміногенних потреб, має місце роботи, став на шлях виправлення; відповідно до виписки з медичної картки ОСОБА_7 від 16 січня 2023 року хворіє за відповідним видом загального захворювання, яке не виліковується і з чим пов`язане періодичне проходження лікування в умовах стаціонару; обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , слід визнати визнання вини та щире каяття, відшкодування шкоди заподіяної кримінальним проступком, а обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом не встановлено;

- вимоги ст. 8 Конституції України, згідно якої в Україні діє принцип верховенства права і як зазначив Конституційний Суд України у Рішенні від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004 покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю, обставинами скоєного і особою винного; адекватність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України;

- загальні засади призначення покарання, закріплені в ст. 65 КК України;

- роз`яснення, наведені в п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» щодо реалізації принципу законності, справедливості та індивідуалізації покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного;

- практику ЄСПЛ, зокрема: рішення «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року про те, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає спів мірним, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Підсумовуючи наведе, слід зазначити, що у кримінальному провадженні №0000181 суд повно дослідив і з`ясував усі обставини, передбачені у ст. 91 КПК України, та дійшов обґрунтованого висновку, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку безсумнівно доводять вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України. Переконливих та достатніх доводів, які би ставили під сумнів додержання судом приписів статей 84, 91, 94 КПК України та правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації діяння, не встановлено.

Оцінюючи досліджені по справі докази з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності, суд прийшов до переконання, що вони обґрунтовують та доводять пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення, а тому його необхідно притягнути до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.296 КК України та призначити відповідне покарання.

З врахуванням вище наведеного, суд, приходить до переконання, що виправленню, перевихованню обвинуваченого може сприяти покарання не пов`язане з його ізоляцією від суспільства, і остільки на цьому не наполягають і учасники процесу, зокрема прокурор ОСОБА_5 просив призначити покарання у виді штрафу, а потерпілі - ОСОБА_10 поклався на розсуд суду, потерпілий ОСОБА_9 у письмовій заяві до суду просив визнати винним обвинуваченого,- представник потерпілого ОСОБА_6 , яка погодилася з пропозицією прокурора, захисника ОСОБА_8 і обвинуваченого ОСОБА_7 , які не проти запропонованого виду і розміру покарання прокурором, призначає йому покарання у виді штрафу, передбаченого санкцією ч.1 ст.296 КК України у виді однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, остільки міркує, що саме таке покарання є необхідним й достатнім та сприятиме попередженню вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень, формуватиме у нього звичку законослухняної поведінки у житті, побуті, громадських місцях.

Визначене обвинуваченому покарання на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягуються до кримінальної відповідальності, і воно випливає з дотримання судом принципів рівних можливостей та справедливого судового розгляду, встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року.

У кримінальному провадженні заявлено цивільний позов, який потерпілим та представником потерпілого підтримано в повному обсязі, а обвинуваченим та захисником позовні вимоги не визнано з обґрунтуванням про відмову у їх задоволенні, що також підлягає до вирішення судом при розгляді судової справи.

Статтею 127 КПК України визначено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

У ст.128 КПК України закріплено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.

Згідно вимог ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.

За змістом п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", обов"язковому з"ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв"язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з"ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.

Дослідивши письмові докази у кримінальному провадженні, беручи до уваги зміст та характер правових відносин між обвинуваченим та потерпілим, покази та пояснення учасників процесу, свідчення свідка обвинувачення, надані документи в обґрунтування розміру позовних вимог, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_15 до обвинуваченого ОСОБА_7 з наступних підстав.

В рішенні Європейського Суду з прав людини в справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року зазначено, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Разом з тим, Європейський Суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що реалізуючи пункт 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступу до правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Таким чином, в кожному випадку заявник при зверненні до суду із заявою повинен як дотримуватися норм процесуального законодавства, так і очікувати, що ці норми застосовуються.

З рішення Європейського Суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року, вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Суд прийшов до висновку на підставі правового аналізу та оцінки доказів у судовій справі, що сторона цивільного позивача не довела свої позовні вимоги, про відшкодування цивільним відповідачем, обвинуваченим ОСОБА_7 заподіяної моральної шкоди саме потерпілому ОСОБА_9 ..

Так, відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, та враховуючи положення цивільно-процесуального законодавства позивач повинен довести підставу позову, тобто обставини, з якими він, як з юридичними фактами, пов`язує свою матеріально-правову вимогу, а суд повинен з`ясувати обставини, які пов`язані саме з предметом спору, встановити характер правовідносин, зумовлених фактами, що мають місце, та правові норми, якими врегульовані ці правовідносини - ст. 263 ЦПК України. При цьому, факти та підстави позову, які підведені під гіпотезу певної норми матеріального права, вказують на юридичну природу спірних правовідносин, що являється предметом позову.

При вирішенні спору між сторонами, суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Із наданих до суду доказів стороною цивільного позивача ОСОБА_9 в обґрунтування правових підстав для стягнення моральної шкоди в розмірі 30000 грн. з цивільного відповідача ОСОБА_7 до суду надано: позовну заяву, виписку з ЄДР стосовно реєстрації фізичної особи-підприємця ОСОБА_9 , копію довідки військової частини від 12.03.2024 року про проходження військової служби ОСОБА_9 , копію заяви працівника ОСОБА_24 від 05.11.2023 року про надання відпустки, копію договору суборенди №1-1 від 01.04.2023 року (а.с.с.117-122, 138-144 том 1). Оцінивши надані докази, суд, звертає увагу, що пов`язуючи спричинення моральної шкоди із завданням матеріальної шкоди, ОСОБА_9 , як власнику який відповідно до договору суборенди №1-1 від 01 квітня 2023 року володіє та користується приміщенням (об`єктом суборенди), що розташований у АДРЕСА_2 , слід орієнтуватися на повне відшкодування спричиненої злочином матеріальної шкоди безпосередньо власнику ОСОБА_25 , що підтверджено квитанціями «Монобанк» від 09.11.2023 року та від 08.11.2023 року про перерахунки коштів і роздруківкою листування між обвинуваченим, як замовником робіт, з виконавцем, будівельником на ім`я ОСОБА_26 при встановленні і відновленні фасаду магазину, вхідних дверей з додаванням фотозображень (а.с.с.40-47 том1). Такі докази і дії обвинуваченого суд оцінює як усвідомлення вини та добровільне волевиявлення усунути якнайшвидше заподіяну шкоду саме власнику приміщення магазину (а.с.с.72том1). Посилання цивільного позивача про вираження моральної шкоди в душевних стражданнях через пошкодження суборендованого майна і порушення нормальної роботи магазину, її призупинення на 12 днів, відпустка продавця, погіршення довіри покупців та постачальників товару, зниження його престижу як фізичної особи-підприємця та ділової репутації, втрати прибутку, необхідності додаткового часу для організації роботи по відновленню торгової точки, суд оцінює як такі, що могли б мати місце за умови їх доведення перед судом. Наприклад, потерпілий ОСОБА_10 є найманим працівником потерпілого ОСОБА_9 , але з наказом про надання йому вимушеної відпустки ознайомлений не був, заробітну плату отримував, виходив на роботу та мав робочі дні. Під час його допиту в якості потерпілого пояснив суду, що 05 листопада 2023 року після вчинення ОСОБА_7 протиправних дій та в будь-який інший день до відновлення фасаду магазину ОСОБА_9 на місце пригоди не приїздив, товарно-матеріальні цінності з магазину не вивозив та до магазину не повертав, акт звірки товарно-матеріальних цінностей не зафіксував відсутність товару, постачальники претензій до нього не пред`являли, він відкривав і закривав магазин щоденно, заробітна плата не утримувалася. До провадження суду не надано в підтвердження вищезазначених доводів цивільного позивача, приміром, доказів у виді актів, рахунків-замовлень, накладних, претензій, вимог господарського характеру, фінансових документів, скарг, висновків соціального опитування.

Суд, допускає той факт, що в результаті вчиненого обвинуваченим кримінального проступку потерпілий ОСОБА_9 міг зазнати моральної шкоди, але не погоджується з твердженнями, що вона має бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту кримінального правопорушення, хоча суд знає і судову практику Європейського суду з прав людини про те, що само по собі втручання в права особи є вже підставою для відшкодування шкоди.

В обставинах цього кримінального провадження цивільний позивач не довів наявність в нього моральної шкоди. Приписи діючого законодавства та судової практики, не дозволяють вирішити заявлені потерпілим ОСОБА_9 вимоги про відшкодування моральної шкоди інакше, ніж таким чином. Фактично під час здійснення цього кримінального провадження потерпілий подав лише позовну заяву,будь-яких інших вагомих, переважаючих доказів з цього приводу під час здійснення судового розгляду - до суду не подавав. Відповідно до прямих вказівок ч.3ст.49 ЦПК України за таких обставин під час вирішення цивільного позову, слід виходи з того, що усні пояснення представника потерпілого з цього приводу не є достатніми. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі №487/6970/20, провадження №61/1132/св22. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди становить предмет оціночної діяльності суду та визначається залежно від визначених цивільним законодавством критеріїв з урахуванням вимог розумності та справедливості, постанова Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі №572/3209/17.

Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині через недоведеність факту наявності моральної шкоди.

Відповідно до принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий сторонами, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів, як то визначено п.27 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», при цьому жодна із сторін не була поставлена судом у менш сприятливе становище, порівняно з іншою стороною, на чому наголошується у практиці Європейського суду з прав людини. Так, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п.48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» вказано на принципі рівності сторін, як одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2000 року у справі №752/17832/14-ц, моральною шкодою визнаються не будь-які страждання, на наявність яких міститься посилання в позовній заяві, але - лише ті, що призвели до погіршення або позбавлення можливості реалізації потерпілим своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. При цьому, як виснувала Об`єднана Палата Касаційного Цивільного Суду у згаданій вище Постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20, тягар доказування наявності моральної шкоди покладається саме на позивача.

Відповідно до ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Запобіжні заходи до обвинуваченого ОСОБА_7 на досудовому слідстві, як, і під час судового розгляду, не обиралися. Клопотання про обрання обвинуваченому запобіжних заходів до набрання вироком суду законної сили, до суду не подавалися.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у виді двох дисків із відеозаписами, які приєднані до матеріалів кримінального провадження №0000181, слід залишити зберігати у судовій справі №691/1569/23 провадження №1-кп/691/218/24.

Керуючись ст. ст.129, 370,373, 374,393 КПК України, суд, -

ухвалив:

Визнати ОСОБА_7 винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.296 Кримінального Кодексу України.

Призначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн..

Запобіжні заходи стосовно ОСОБА_7 на час вступу вироку у закону силу, судом не обиралися.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

У задоволенні цивільного позову потерпілого, цивільного позивача ОСОБА_9 до обвинуваченого, цивільного відповідача ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди відмовити.

Речові докази - два диски із відеозаписами, залишити при матеріалах кримінального провадження №0000181 у судовій справі №691/1569/23 провадження №1-кп/691/218/24.

Виконання вироку суду покласти на орган з питань пробації Дарницький районний відділ Філії Державної Установи «Центр пробації» у м.Києві та Київській області Державна Установа «Центр пробації» Міністерство Юстиції України.

Судове рішення, може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги через Городищенський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору, а потерпілому ОСОБА_10 і ОСОБА_9 , представнику потерпілого ОСОБА_6 , надіслати для відому.

Суддя ОСОБА_1