Провадження № 1-кп/932/808/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у затвердженні угоди

про визнання винуватості

03 грудня 2024 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

Головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 (у режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_4 (у режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0012014 від 10.10.2024 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0012014 від 10.10.2024 за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

06 листопада 2024 року між прокурором Волноваського відділу Маріупольської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , який підтримує публічне обвинувачення у кримінальному провадженні № 0012014, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 10.10.2024, з однієї сторони, та обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_5 з іншої сторони, у присутності захисника обвинуваченого ОСОБА_4 було укладено угоду про визнання винуватості.

Угодою встановлено наслідки її укладення та затвердження у відповідності до приписів статті 473 КПК України та наслідки її невиконання.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просив затвердити угоду.

Обвинувачений у підготовчому судовому засіданні пояснив суду психологічні мотиви, на яких ґрунтувалася його відмова у виконанні наказу командира щодо відбуття ОСОБА_5 на позицію відділення «ЧОРНОБИЛЬ», а саме через неможливість, на думку обвинуваченого, виконання такого службового наказу, у зв`язку з отриманим раніше пораненням.

Захисник у підготовчому судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши в обвинувачуваного про повне розуміння ним його процесуальних прав, добровільності та обставин, відповідно до яких обвинувачений погодився на підписання угоди про визнання винуватості, суд вважає, що в затвердженні вказаної угоди необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора. Угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Згідно з ч. 1 ст. 472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода обвинуваченого на його призначення.

Відповідно до ч. 6, 7 ст. 474 КПК України суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Для з`ясування добровільності укладення угоди у разі необхідності суд має право витребовувати документи, у тому числі скарги підозрюваного чи обвинуваченого, подані ним під час кримінального провадження, та рішення за наслідками їх розгляду, а також викликати в судове засідання осіб та опитувати їх. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

При цьому суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга № 6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweer v. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» № 13 від 11.12.2015 року, за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має прийняти рішення про відмову у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, та продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження, а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення.

Як вбачається з укладеної угоди та викладених обставин в обвинувальному акті, 10.10.2024 приблизно о 10 год. 00 хв., тобто в умовах воєнного стану, під час шикування особового складу, командир 8 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_6 , який є начальником за посадою та військовим званням для гранатометника 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 8 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_5 , на підставі бойового наказу командира 3 механізованого батальйону підполковника ОСОБА_7 №287 від 28.09.2024, віддав свій бойовий наказ № 17 від 09.10.2024 солдату ОСОБА_5 до 12:30 год. 10.10.2024 вибути на позицію відділення «ЧОРНОБИЛЬ».

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Затвердженою 06 листопада 2024 року угодою про визнання винуватості ОСОБА_5 прокурором враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який приймав участь у відсічі збройної агресії російської федерації, а також враховано його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та вчинення ним кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих обставин. Таким чином, при визначені покарання, у випадку затвердження угоди судом і постановлення вироку прокурор, просив застосувати норми ст. 69 КК України та призначити покарання останньому нижчого від найнижчої межі, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 402 КК України.

У даному випадку суд дійшов висновку, що обвинувачений не визнає свою вину, як вбачається з його пояснень, які він надав у судовому засіданні. Оскільки обвинувачений пояснив суду психологічні мотиви своєї прямої незгоди із наказом командира та надав їм обґрунтування, яке пов`язане із неможливістю, на думку ОСОБА_5 , виконувати бойовий наказ командира за станом здоров`я. У зв`язку із тим, що обвинувачений ОСОБА_5 визнає фактичні обставини справи, проте не визнає себе винуватим, посилаючись на морально-психологічний фактор своєї відмови, який обумовлений, на його думку, об`єктивною неможливістю виконання належним чином бойового наказу, через отримане раніше поранення, суд вважає за необхідне відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості, на підставі п. 4 ч. 7 ст. 474 КПК України.

Отже, суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, зважаючи на вказані обставини та враховуючи, що ухвалення вироку на підставі вказаної угоди за викладеними обставинами вчинення кримінального правопорушення, буде прямим порушенням кримінально-процесуального законодавства, через відсутність визнання винуватості обвинуваченим, вважає необхідним відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості, а підготовче судове засідання продовжити.

Керуючись ст. 314, 370, 469, 473-475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

У затвердженні угоди про визнання винуватості від 06.11.2024, укладеної між прокурором Волноваського відділу Маріупольської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 за участі захисника обвинуваченого ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0012014 від 10.10.2024 відмовити.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде складено та проголошено 06 грудня 2024 року о 08 год. 10 хв.

Суддя ОСОБА_1