справа № 492/1747/24
провадження № 1-кс/492/123/24
УХВАЛА

Іменем України

18 грудня 2024 року м.Арциз

Слідчий суддя Арцизького районного суду Одеської області ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , начальника сектору дізнання ВП № 1 Болградського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання начальника сектору дізнання ВП № 1 Болградського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_3 про проведення обшуку, -

встановив:

Як вбачається з клопотання 18 вересня 2024 року до ВП № 1 Болградського РВП ГУНП в Одеській області надійшла заява ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_6 зберігає за місцем свого проживання наркотичні засоби.

Відомості за даним фактом зареєстровані до ЖЄО за № 3327 від 21 вересня 2024 року та 21 вересня 2024 року сектором дізнання ВП №1 Болградського РВП ГУНП в Одеській області відомості за даним фактом внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000127 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Проведеними оперативно-розшуковими заходами встановлено, що до вказаного кримінального правопорушення може бути причетна громадянка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Допитаний в якості свідка ОСОБА_5 , пояснив, що він перебував в магазині с. Кам`янське зі знайомим та почув як за сусіднім столиком група чоловіків розповідала про те, що в с. Холмське жінка - ОСОБА_7 у себе вдома зберігає наркотичні засоби - коноплю.

В ході допиту у якості свідка о/у СКП Болградського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 встановлено, що ним отримано оперативну інформацію про зберігання ОСОБА_6 за місцем свого проживання наркотичних засобів.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання начальника сектору дізнання про проведення обшуку, дослідивши копії матеріалів кримінального провадження, дійшов висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з статтею 234 КПК України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 234 КПК України клопотання повинно містити підстави для обшуку.

Як вбачається з клопотання та протоколу допиту від 19 листопада 2024 року у якості свідка було допитано о/у СКП Болградського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 який пояснив, що в середині 2024 року в ході відпрацювання за дорученням старшого слідчого ОСОБА_9 в ході спілкування з мешканцями м. Арциз було отримано інформацію про те, що ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 зберігає вдома наркотичні засоби.

В ході відпрацювання вказаної інформації був встановлений ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який пояснив, що він проживає у м. Арциз, Болградського району. В нього є знайомі які проживають у с. Кам`янське, Болградського району. Так, коли він був у с. Кам`янське, а саме у центрі села де спілкувався зі своїм знайомим, то неодноразово чув, що ОСОБА_7 , яка мешкає в с. Холмське, зберігає за місцем мешкання наркотичні засоби марихуану, а також за місцем мешкання вживали шляхом паління.

Відповідно до ч. 7 ст. 97 КПК України у будь-якому разі не можуть бути визнані допустимим доказом показання з чужих слів, якщо вони даються слідчим, прокурором, співробітником оперативного підрозділу або іншою особою стосовно пояснень осіб, наданих слідчому, прокурору або співробітнику оперативного підрозділу під час здійснення ними кримінального провадження.

Слідчий суддя не може визнати допустимим допити свідка о/у СКП Болградського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 оскільки ч. 7 ст. 97 КПК України встановлена пряма заборона визнання допустимим доказом показання з чужих слів, якщо вони даються співробітнику оперативного підрозділу під час здійснення ними кримінального провадження.

Як вбачається протоколу допиту від 18 листопада 2024 року у якості свідка було допитано ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який пояснив, що він проживає у буд. АДРЕСА_2 . В нього є знайомі, які проживають у с. Кам`янське, Болградського району. Так, коли він приїжджав у с. Кам`янське, він зупинявся в центрі села, для того, щоб випити кави та поспілкуватися зі своїми знайомими. Коли він зупинився та розмовляв зі знайомим, поряд були хлопці, які теж стояли та розмовляли та він почув, що у селі с. Холмське, Болградського району є жінка ОСОБА_7 , в якої зберігається марихуана. Дана жінка проживає по АДРЕСА_3 . Також, як ОСОБА_5 зрозумів за її місцем мешкання вживалася марихуана шляхом паління. Від кого саме ОСОБА_5 чув повідомити не може, оскільки було темно та він не розгледів.

З протоколу допиту у якості свідка ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 від 21 листопада 2024 року вбачається, що він у середні жовтня 2024 року у першій половині дня їхав зі своїм знайомим у с. Кам`янське, де вони зупинилися випити кави в одному з магазинів, де за сусіднім столиком, сиділи молоді люди та вони обговорювали як курять в с. Холмськом коноплю. Мова йшла про ОСОБА_10 у якої вдома знаходитися конопля, вони часто до неї ходять покурити та вона може продати коноплю. Описати вказаних людей ОСОБА_5 не може, оскільки не мешкає та не був у с. Холмське, а також вони сиділи до нього спиною та були в капюшонах та куртках.

Згідно ч. 6 ст. 97 КПК України показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами, відмінними від положень частини другої цієї статті.

Слідчий суддя не може визнати допустимим допити свідка ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 від 18 та 21 листопада 2024 року, оскільки вони в порушення ч. 6 ст. 97 КПК України є показаннями з чужих слів та не підтверджується іншими доказами. Окрім цього, показання свідка ОСОБА_5 надані 18 листопада 2024 року та 21 листопада 2024 року суттєво відрізняються та є суперечливими, що викликає обґрунтований сумнів у їх достовірності.

Крім того, до клопотання було додано довідку-меморандум за результатами перевірки інформації в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000127 від 18.11.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Слідчий суддя не приймає до уваги довідку-меморандум за результатами перевірки інформації в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000127 від 18.11.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, оскільки вона була передбачена Наказом МВС № 456 від 24.09.2010 року, який втратив чинність відповідно до Наказу МВС №1102 від 30.11.2012 року, у зв`язку з прийняттям Кримінального процесуального кодексу України.

Зважаючи на вище викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання не містить у відповідності до положень пункту 4 частини 3 статті 234 КПК України належних та допустимих доказів у якості підстави для проведення обшуку.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 234 КПК України клопотання повинно містити відомості про найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер.

З клопотання вбачаться, що відомості за даним фактом зареєстровані до ЖЄО за № 3327 від 21 вересня 2024 року та 21 вересня 2024 року сектором дізнання ВП №1 Болградського РВП ГУНП в Одеській області відомості за даним фактом внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000127 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Проте, з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачаться, що ОСОБА_5 звернувся з заявою до ВП № 1 Болградського РВП ГУНП в Одеській області 18.11.2024 року та 18.11.2024 року вказана заява була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000127 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Відповідно до пункту 6 частини 3 статті 234 КПК України клопотання повинно містити відомості про особу, якій належить житло чи інше володіння та особо у фактичному володінні якої воно знаходитися.

Судом встановлено, що відповідно до довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на будинок який знаходитися за адресою АДРЕСА_1 належить ОСОБА_11 .

Проте, як вбачається з клопотання, обшук планується провести за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_1 , жодних доказів, які свідчили би про зміну назви вулиці до клопотання надано не було та у клопотанні не зазначено, у зв`язку з чим слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання в порушення пункту 6 частини 3 статті 234 КПК України не містить відомостей про особу, якій належить житло чи інше володіння.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику суду як джерело права.

Рішенням ЄСПЛ від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) та рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» визначено, що втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися з дотриманням принципу «пропорційності» (principle of proportionality) - «справедливої рівноваги (балансу)» (fair balance) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від такого втручання. Будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути "відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.

Також, вирішуючи дане клопотання про надання дозволу на проведення обшуку, слідчий суддя враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, визнаючи порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та констатуючи незаконність обшуку у справі «Ернст та інші проти Бельгії», Європейський суд зазначив, що ордер на проведення обшуку не містив жодної інформації про конкретні цілі та підстави для проведення обшуку, характер розслідування, точні місця проведення обшуків та про предмети, що підлягали вилученню. Таким чином, слідчі наділялися широкими повноваженнями.

Щодо надання можливості залучення до проведення обшуку оперативного підрозділу Болградського РВП ГУНП в Одеській області, слід зазначити, що в рішенні Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 663/820/15-к від 06 грудня 2021 року зазначено наступне:

Пункт 3 частини 2 статті 40-1 КПК України закріплює норму, яка наділяє дізнавача повноваженнями доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій у випадках, установлених цим Кодексом, відповідним оперативним підрозділам.

В багатьох статтях чинного КПК України, зокрема тих, які регламентують проведення слідчих (розшукових) дій, законодавець справді не зазначає поряд із слідчим, прокурором ні дізнавача, ні детектива, ні оперативний підрозділ. Такий підхід, дійсно можна пояснити міркуваннями необхідності уникнення переобтяження тексту КПК України. Однак, висновок про те, що жодна слідча (розшукова) дія не може бути проведена оперативним підрозділом чи його співробітником, оскільки він не згаданий у статті 223 КПК України чи статті, яка регламентує порядок проведення конкретної слідчої дії, є помилковим. Крім того, судова практика також ніколи не тлумачила відсутність згадки у статті 223 КПК України оперативного підрозділу чи його співробітника як заборону діяти йому на підставі доручення слідчого або прокурора.

Проте, вищезазначене не стосується положень частини 1 статті 236 КПК України. Адже, в жодній іншій статті КПК України, яка стосується порядку проведення слідчих (розшукових) дій, аналогічної норми немає.

Таким чином, загальні положення статті 223 КПК України не вказують на можливість передоручення виконання ухвали слідчого судді. Стаття 235 КПК України взагалі позбавляє слідчого суддю можливості дати доручення оперативному підрозділу чи його співробітнику на виконання ухвали про обшук. Спеціальна норма статті 236 КПК України чітко визначає суб`єктів виконання ухвали, де не вказані співробітники оперативних підрозділів.

Інша нормативна регламентація характерна для негласних слідчих (розшукових) дій. Частина 6 статті 246 КПК України прямо передбачає, що проводити негласні слідчі (розшукові) дії має право слідчий, який здійснює досудове розслідування кримінального правопорушення, або за його дорученням - уповноважені оперативні підрозділи Національної поліції, органів безпеки, Національного антикорупційного бюро України, органів Державного бюро розслідувань, органів Бюро економічної безпеки України, органів, установ виконання покарань та слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, органів Державної прикордонної служби України. За рішенням слідчого чи прокурора до проведення негласних слідчих (розшукових) дій можуть залучатися також інші особи. Вказана норма обумовлена тим, що для проведення більшості негласних слідчих (розшукових) дій слідчий, дізнавач, прокурор не може провести їх без спеціальних ресурсів та вмінь співробітників оперативних підрозділів.

Вказане свідчить про те, що законодавець виходив з того, що саме негласні слідчі (розшукові) дії за ухвалою слідчого судді можуть проводитися оперативними підрозділами. Більше того, в силу потреби захистити відомості про факт проведення негласної слідчої (розшукової) дії, у клопотанні слідчого, прокурора, ухвалі слідчого судді не зазначається уповноважений оперативний підрозділ, який має виконувати негласну слідчу (розшукову) дію (п. 2.2. Інструкції про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні, затвердженої наказом № 114/1042/516/1199/936/1687/5 від 16.11.2012).

Відповідно до частини 1 статті 40-1 КПК України дізнавач при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого. Дізнавач несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення дізнання.

Згідно з п. 2 ч. 2 статті 40-1 КПК України дізнавач уповноважений проводити огляд місця події, обшук затриманої особи, опитувати осіб, вилучати знаряддя і засоби вчинення правопорушення, речі і документи, що є безпосереднім предметом кримінального проступку або виявлені під час затримання, а також проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, установлених цим Кодексом;

Відповідно до п. 3 ч. 2 статті 40-1 КПК України дізнавач уповноважений доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій у випадках, установлених цим Кодексом, відповідним оперативним підрозділам;

Згідно з п. 4 ч. 2 статті 40-1 КПК України дізнавач уповноважений звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій;

Відповідно до п. 7 ч. 2 статті 40-1 КПК України дізнавач уповноважений приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу;

Згідно з п. 8 ч. 2 статті 40-1 КПК України дізнавач уповноважений здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Відповідно до частини 3 статті 233 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. У такому разі прокурор, слідчий, дізнавач за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого, дізнавача про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.

Згідно з частиною 3 статті 234 КПК України у разі необхідності провести обшук слідчий за погодженням з прокурором або прокурор звертається до слідчого судді з відповідним клопотанням.

Відповідно до частини 1 статті 235 КПК України ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи з підстав, зазначених у клопотанні прокурора, слідчого, надає право проникнути до житла чи іншого володіння особи лише один раз.

Згідно з частиною 1 статті 236 КПК України ухвала про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи може бути виконана слідчим чи прокурором.

Кримінальним процесуальним законом здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні віднесено до повноважень слідчого судді, який є суддею суду першої інстанції, а у випадку, передбаченому статтею 247 КПК України, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду.

Порядок проведення обшуку детально регламентований кримінальним процесуальним законом. Так, відповідно до статей 234, 235 КПК України обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, а у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - на підставі ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду. Ухвала слідчого судді має містити відомості про строк дії ухвали; прокурора, слідчого, який подав клопотання про обшук; положення закону, на підставі якого постановляється ухвала; житло чи інше володіння особи або частину житла чи іншого володіння особи, які мають бути піддані обшуку; особу, якій належить житло чи інше володіння, та особу, у фактичному володінні якої воно знаходиться; речі, документи або осіб, для виявлення яких проводиться обшук.

Попри загальну норму про те, що дізнавач уповноважений звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій (пункт 4 частини 2 статті 40-1 КПК України), пунктом 2 частиною 1 статті 234 КПК України визначено, що у разі необхідності провести обшук слідчий за погодженням з прокурором або прокурор звертається до слідчого судді з відповідним клопотанням, крім того у частині 1 статті 236 КПК України закріплена норма, що ухвала про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи може бути виконана слідчим чи прокурором, інших винятків не передбачено.

Виняток, коли дізнавач може звернутися до слідчого судді з клопотанням про проведення обшуку передбачено лише частиною 3 статті 233 КПК України.

Крім того, слід враховувати положення п. 2 ч. 2 ст. 40-1 КПК України відповідно до якої дізнавач уповноважений проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, установлених КПК України, а також п. 7 ч. 2 статті 40-1 КПК України згідно якого дізнавач уповноважений приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених КПК України та п. 8 ч. 2 статті 40-1 КПК України відповідно до якого дізнавач уповноважений здійснювати інші повноваження, передбачені розділом І Загальних положень КПК України.

Відповідно до п. 2.1 Рішення від 18 червня 2020 року № 5-р(II)/2020 у якому Конституційний Суд України зазначив, що принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori) - «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali) - «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість

Таким чином, посилання на загальну норму ст. 40-1 КПК України, як на підставу яка дає право дізнавачу звернутися до слідчого судді з клопотанням про проведення обшуку не враховуючи, що спеціальними нормами, а саме ст. 234, 235, 236 КПК України, не передбачено повноважень дізнавача на звернення з клопотанням про проведення обшуку або можливості бути присутнім під час розгляду клопотання, як сторони кримінального провадження, чи бути уповноваженим виконувати ухвалу про проведення обшуку, є безпідставною та такою, що не відповідає класичній для юридичної практики формулі lex posterior derogat priori - «закон спеціальний має перевагу над загальним» чим порушує принцип верховенства права.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги положення статей 40-1, 233, 234, 235, 236 КПК України, з урахуванням висновків Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 663/820/15-к від 06 грудня 2021 року, п. 2.1 Рішення від 18 червня 2020 року № 5-р(II)/2020 у якому Конституційний Суд України, дозволяє зробити висновок про те, що звертатися до слідчого судді з клопотанням про проведення ошуку в порядку статті 234 КПК України може лише слідчий за погодженням з прокурором або прокурор.

Крім того, виконання ухвали слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи покладається особисто на слідчого чи прокурора і не може бути доручене відповідним оперативним підрозділам, або проведене дізнавачем, оскільки ст. 236 КПК України не передбачено випадків, які дозволяють дізнавачу відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 40-1 КПК України проводити слідчі (розшукові) дії, а саме проводити обшук на підставі ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи.

Також слід враховувати, що Верховний Суд у постанові від 29.01.2019 (справа № 466/896/17) висловив правову позицію: «За змістом ч. 1 ст. 236 Кримінального процесуального кодексу України виконання ухвали слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи покладається особисто на слідчого чи прокурора й не може бути доручене в порядку п. 3 ч. 2 ст. 40 КПК України відповідним оперативним підрозділам. З метою одержання допомоги щодо питань, які потребують спеціальних знань, слідчий, прокурор для участі в обшуку мають право запросити спеціалістів, однак це не звільняє слідчого, прокурора від обов`язку особисто проводити обшук. Якщо обшук проводять інші особи, окрім слідчого чи прокурора, то це слід вважати суттєвим порушенням умов обшуку, результати такого обшуку відповідно до вимог ст. ст. 86, 87 КПК України не можуть бути використані при прийнятті процесуальних рішень і суд не може посилатися на них як на доказ при ухваленні обвинувального вироку».

Висновки Верховного суду щодо неможливості доручення проведення обшуку оперативним підрозділам в порядку ст. 40 КПК України, мають бути враховані оскільки дізнавач, користуючись положеннями ст. 40-1 КПК України також з урахуванням ст. 234, ст. 235 та ст. 236 КПК України не відноситься до осіб які мають право проводити обшук, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст. ст. 86, 87 КПК України докази отримані під час обшук дізнавачем не можуть бути використані при прийнятті процесуальних рішень і суд не може посилатися на них як на доказ при ухваленні обвинувального вироку, окрім випадків передбачених ст. 233 КПК України.

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку, що у задоволенні клопотання дізнавача про надання дозволу на проведення обшук необхідно відмовити, оскільки клопотання не відповідає вимогам статті 234 КПК України, а також відповідно до положень ст. 234 КПК України дізнавач не є особою уповноваженою та яка має право звертатися до слідчого судді з клопотанням про проведення обшуку.

Керуючись статтями 234-235, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ухвалив:

У задоволенні клопотання начальника сектору дізнання ВП № 1 Болградського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_3 про проведення обшуку - відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Арцизького районного суду

Одеської області ОСОБА_1