24.02.2025 Справа № 756/2507/25
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/2507/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.02.2025 місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

слідчий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0001313 від 19.12.2024 за ч. 5 ст. 190 КК України - прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна,

в с т а н о в и в:

До провадження слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0001313 - прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ), шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження.

Обґрунтовуючи клопотання, прокурор зазначає, що досудовим розслідуванням встановлено, що до Оболонського УП ГУНП у м. Києві надійшла ухвала слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 02.12.2024 №756/15170/24 за результатами розгляду скарги ОСОБА_5 щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення, а саме про те, що ОСОБА_4 вчиняє самоправні дії для отримання квартири за адресою АДРЕСА_1 (ЖЄО 58557 від 18.12.2024). В ході досудового розслідування встановлено, що до Оболонського УП ГУНП у м. Києві звернулась ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявою про вчинення кримінального правопорушення, з якої вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у злочинному зговорі з іншими невстановленими особами було шахрайським шляхом привласнено квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що призвело до заподіяння шкоди її охоронюваним законом правам і свободам. В ході проведення досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто вже після початку досудового розслідування, що в свою чергу документально підтверджується свідоцтвом про смерть (серія НОМЕР_2 від 26.11.2024).

Зі змісту клопотання вбачається, що допитаний в якості потерпілого ОСОБА_7 показав, що у ОСОБА_5 до грудня 2023 року перебувала у власності квартира за адресою: АДРЕСА_1 . На момент подачі заяви про вчинення кримінального правопорушення до Оболонського УП ГУНП у м. Києві від 15.11.2024 вже було відомо, що з грудня 2023 року вказана квартира без жодної участі ОСОБА_5 була продана ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а в подальшому в квітні 2024 року квартира була подарована ним своїй матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому, прокурор посилається на те, що 14.11.2024 ОСОБА_5 , у присутності свідків, особи-довірителя та нотаріуса було складено та підписано заповіт, з якого вбачається, що все рухоме і нерухоме майно вона заповіла ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Вказаний заповіт було внесено до Спадкового реєстру приватним нотаріусом ОСОБА_9 за №79153355 від 14.11.2024.

Прокурор у клопотанні зазначає, що 10.02.2025 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , визнано потерпілою у кримінальному провадженні. В ході допиту ОСОБА_8 остання показала, що вона є єдиною спадкоємицею майна ОСОБА_5 , а також про факт привласнення шахрайським шляхом квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що призвело до заподіяння їй шкоди в особливо великих розмірах.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що 07.12.2023 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 внесено інформацію про зміну об`єкта речових прав з індексним номером рішення №70586326. В подальшому, 24.04.2024 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 внесено запис про державну реєстрації прав та їх обтяжень за індексним номером №72789178 на підставі договору дарування (серія та номер: 203), виданого 24.04.2024 року. Внаслідок проведення зазначеної реєстраційної дії право власності на об`єкт нерухомості - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , перейшло до ОСОБА_4 .

З Повного витягу з Єдиного реєстру довіреностей (адміністративний) вбачається, що ОСОБА_5 уповноважила ОСОБА_6 довіреністю на представництво інтересів на підставі реєстраційної дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 №1663 від 04.11.2022.

Враховуючи, що вказану квартиру органом досудового розслідування визнано речовим доказом у кримінальному провадженні відповідно до положень ст. 98 КПК України, а тому з метою недопущення її подальшого відчуження, а також з метою забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування та судового розгляду, на переконання прокурора, існують достатні підстави для накладення арешту на майно відповідно до вимог статей 167, 170 КПК України, оскільки незастосування арешту може призвести до зникнення, втрати або пошкодження майна, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

З метою забезпечення арешту майна, яке не має статусу тимчасово вилученого, на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання розглядається без повідомлення власника майна, оскільки наявні ризики відчуження на користь третіх осіб рухомого майна.

Разом з тим, оскільки згідно вимог ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, розгляд вказаного клопотання без виклику сторони захисту жодним чином не буде порушувати права підозрюваного чи інших осіб.

У судове засідання прокурор не з`явився. До суду надійшла заява прокурора ОСОБА_13 , де остання просить розглядати клопотання за її відсутності, клопотання підтримує та просить його задовольнити в повному обсязі.

Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено, що неприбуття учасників судового розгляду у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до положень ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації особою, яка подала клопотання, її процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи у суді, ураховуючи, що підстав для визнання явки представника сторони обвинувачення обов`язковою не має, вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності осіб, що не з`явились.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001313 від 19.12.2024 за ч. 5 ст. 190 КК України КК України за фактами незаконного заволодіння квартирою за адесою: АДРЕСА_1 .

У ході досудового розслідування квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , постановою слідчого від 07.02.2025 визнано речовим доказом у вищевказаному кримінальному провадженні.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами. Зокрема частинами 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Такий арешт може бути накладено на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.

Таким чином, визначальною юридичною ознакою речового доказу є можливість використання його як матеріального носія інформації щодо обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Матеріали клопотання свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу, оскільки має відношення до кримінального провадження, і таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, а тому, внаслідок доведеності існування ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, наявні підстави для накладення арешту на вказане майно з тимчасовим позбавленням права на користування, розпорядження та відчуження майна будь-кому і будь-яким чином з метою забезпечення збереження речових доказів задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні та виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України.

Втручання держави в право на мирне володіння майном в даному випадку є виправданим, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, здійснюється на підставі закону з метою задоволення суспільного інтересу та з дотриманням принципів пропорційності та справедливої рівноваги.

За таких обставин, враховуючи, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, а також враховуючи, що обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Разом із тим, що стосується вимог клопотання в частині встановлення заборони державним реєстраторам та особам, уповноваженим на функції державних реєстраторів, здійснювати будь-які реєстраційні дії, щодо набуття або припинення права власності, зміни власників, зміни форми власності вищевказаного нерухомого майна, то постановлення такого рішення не передбачено нормами КПК України та знаходиться поза межами компетенції слідчого судді у кримінальному провадження, а тому клопотання прокурора в цій частині задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 98, 100, 107, 131, 132, 171-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0001313 від 19.12.2024 за ч. 5 ст. 190 КК України - прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, а саме, на речовий доказ у кримінальному провадженні №0001313 від 19.12.2024:

- квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Заборонити відчуження, розпорядження та користування будь-кому і будь-яким чином вказаним майном.

У задоволенні інших вимог клопотання, - відмовити.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1