У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у рамках кримінального провадження № 0001500, відомості про яке 24.07.2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_4 , звернулася до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна у рамках кримінального провадження № 0001500, відомості про яке 24.07.2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

В обґрунтування клопотання представник власника майна посилається на те, що ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 від 31.07.2024 № 308/12291/24 задоволено клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0001500 автомобілю «ЗАЗ» марки «Lanos», з реєстраційним номером НОМЕР_1 VIN НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_3 . Задовольняючи вказане клопотання та накладаючи арешт, слідчий суддя виходив з наданої правоохоронними органами інформації про перебування в провадженні слідчого СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області кримінального провадження № 0001500 за ч. 1 ст. 286 КК України, метою ж накладання арешту визначив забезпечення збереження речових доказів. Постановою слідчого СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області від 31.12.2024 вказане кримінальне провадження закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення, оскільки проведеною експертизою встановлено, що водій ОСОБА_6 був позбавлений технічної можливості уникнути наїзду на пішохода. За таких обставин, в подальшому у застосуванні арешту майна потреба відпала. Однак, під час закриття кримінального провадження арешт з майна не знято.

На підставі наведеного, просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 від 31.07.2024 № 308/12291/24 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0001500 на автомобіль «ЗАЗ» марки «Lanos», з реєстраційним номером НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_3 .

Власник майна та її представник в судове засідання не з`явились, при цьому, представник власника майна подав клопотання про розгляд без їх участі.

Прокурор у судове засідання не з`явився, при цьому подав клопотання, згідно з яким просить відмовити в задоволенні клопотання, оскільки кримінальне провадження продовжується, долучив постанову про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 17.01.2025 та про виправлення описки від 27.01.2025.

Розглянувши клопотання та дослідивши додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що Ужгородським РУП ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001500, відомості про яке 24.07.2024 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286 КК України.

Постановою про закриття кримінального провадження від 31.12.2024 слідчим слідчого відділу Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області лейтенантом поліції ОСОБА_7 дане кримінальне провадження було закрито у зв`язку з встановленням відсутності в діянні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Постановою про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 17.01.2025 прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 постанову про закриття кримінального провадження від 31.12.2024 скасовано.

При вирішенні питання про арешт майна судом враховані правові підстави для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950р.), учасником яких є України.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої влади й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при внесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист прав власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.)

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним, п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом ведення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр» проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно ч.1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Як передбачено ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку, передбаченому ст. ст. 170-174 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт майна є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідком при розслідуванні кримінального правопорушення.

Враховуючи подані докази, зокрема, постанову прокурора про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 17.01.2025, постанову про виправлення описки від 27.01.2025, слідчий суддя вважає, що потреба в застосуванні арешту на автомобіль «ЗАЗ» марки «Lanos», з реєстраційним номером НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_3 , на даний час не відпала, оскільки у вказаному кримінальному провадженні продовжується досудове розслідування. На даний час таке клопотання власника майна є передчасним.

Таким чином, на даний час потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання в права власника майна, як арешт майна, а скасування такого арешту, в тому числі й частково, не буде сприяти забезпеченню проведення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування, дотримання розумних строків в ході прийняття процесуальних рішень та під час виконання процесуальних дій.

Для проведення ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Окрім того, досудове розслідування триває, підстав для висновку про те, що на даний час відпала потреба в арешті майна не встановлено і такий арешт скасуванню не підлягає.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про скасування арешту майна.

Керуючись ст.ст. 170-174 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_3 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у рамках кримінального провадження № 0001500, відомості про яке 24.07.2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1