В И Р О К

Іменем України

Справа №377/818/24

Провадження №1-кп/377/11/25

08 січня 2025 року Славутицький міський суд Київської області у складі головуючої - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань ( далі- ЄРДР) за №0000035 від 25 вересня 2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Київ, громадянина України, одруженого, не працюючого, з середньою спеціальною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Попільнянського районного суду Житомирської області від 05 червня 2020 року за частиною 2 статті 186 Кримінального кодексу України до чотирьох років позбавлення волі, на підставі статей 75, 76 Кримінального кодексу України звільненого від відбування покарання з випробування з іспитовим строком на один рік шість місяців,

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 263 Кримінального кодексу України, та кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 129 Кримінального кодексу України,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 пред`явлено обвинувачення, яке визнано судом доведеним, у незаконному придбанні, носінні та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 263 Кримінального кодексу України, та у погрозі вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 129 Кримінального кодексу України, за таких обставин.

Восени 2022 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, однак не пізніше 25 вересня 2024 року, ОСОБА_5 в порушення приписів, передбачених статтею 178 Цивільного кодексу України, п. 1 Додатку № 1 (Перелік видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України), затвердженого Постановою Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992, п. п. 2, 3, 9 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992, п. п. 2.1, 2.3 Розділу 2 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, без передбаченого законом дозволу, у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб, отримав у дарунок від ОСОБА_7 один саморобний вибуховий пристрій типу запал, перероблений на основі промислово виготовленого уніфікованого запалу дистанційної дії УЗРГМ-2, один споряджений вибуховою речовиною корпус оборонної осколкової ручної гранати Ф-1, які обернув у власне протиправне володіння, чим фактично вчинив незаконне їх придбання без передбаченого законом дозволу, та у подальшому переніс до приміщення квартири, за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де зберігав до 25 вересня 2024 року.

25 вересня 2024 року близько 15 години 20 хвилин ОСОБА_5 , з метою приховання вчиненого ним злочину, помістив один саморобний вибуховий пристрій типу запал перероблений на основі промислово виготовленого уніфікованого запалу дистанційної дії УЗРГМ-2 і один споряджений вибуховою речовиною корпус оборонної осколкової ручної гранати Ф-1 до поліетиленового пакета, переніс до лісової місцевості, яка розташована поблизу вулиці Студентської м. Славутича Вишгородського району Київської області, та закопав, чим продовжив зберігати їх без передбаченого законом дозволу.

26 вересня 2024 року в період часу з 00 годин 08 хвилин до 04 години 43 хвилини, під час проведення огляду місця події у лісовій місцевості, розташованій поблизу вулиці Студентської м. Славутича Вишгородського району Київської області, працівниками поліції було виявлено та вилучено один саморобний вибуховий пристрій типу запал перероблений на основі промислово виготовленого уніфікованого запалу дистанційної дії УЗРГМ-2, один споряджений вибуховою речовиною корпус оборонної осколкової ручної гранати Ф-1, які ОСОБА_5 зберігав без передбаченого законом дозволу.

Відповідно до висновку експерта наданий на дослідження один саморобний вибуховий пристрій типу запал перероблений на основі промислово виготовленого уніфікованого запалу дистанційної дії УЗРГМ-2 належить до саморобного вибухового пристрою типу запал перероблений на основі промислового виготовлення, відноситься до боєприпасів, є засобом детонування. Наданий на дослідження один споряджений вибуховою речовиною корпус оборонної осколкової ручної гранати Ф-1 при конструктивному поєднанні з одним наданим на дослідження уніфікованим запалом дистанційної дії УЗРГМ-2 утворюють саморобний вибуховий пристрій типу ручна граната Ф-1, яка відноситься до бойових припасів та придатна до вибуху.

Відповідальність за цей злочин передбачена частиною 1 статті 263 КК України за ознаками незаконного придбання, носіння, зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Крім того, 23 вересня 2024 року о 00 годин 45 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, тримаючи в лівій руці саморобний вибуховий пристрій типу ручна граната Ф-1, яка відноситься до бойових припасів та придатна до вибуху, демонструючи намір приведення ручної гранати Ф-1 в дію, від`єднав конструктивний елемент - чеку, з метою погрози вбивством, та, тримаючи в руці осколкову ручну гранату типу Ф-1, почав розмахувати нею перед ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , при цьому висловлював погрози її застосування у разі якщо останні не залишать приміщення квартири, в якій перебували. ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 сприйняли дану погрозу з боку ОСОБА_5 як реальну погрозу своєму життю, оскільки в них існували реальні підстави побоюватись здійсненням ОСОБА_5 цієї погрози.

Відповідальність за цей кримінальний проступок передбачена частиною 1 статті 129 Кримінального кодексу України за ознаками погрози вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.

Позиції учасників кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_5 допитаний в судовому засіданні свою вину визнав повністю, погодився зі всіма фактичними обставинами кримінального провадження. Суду показав, що він дійсно зберігав за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , саморобний вибуховий пристрій типу ручна граната Ф-1 до 25 вересня 2024 року. Даний пристрій він отримав від ОСОБА_7 як подарунок та усвідомлював його призначення. 23 вересня 2024 року близько 00 годин 45 хвилин, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , де в цей час також перебували потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , в присутності останніх він від`єднав конструктивний елемент вказаної гранати - чеку, з метою погрози вбивством, та, тримаючи в руці осколкову ручну гранату типу Ф-1, почав розмахувати нею перед потерпілими. При цьому він висловлював погрози її застосування у разі, якщо останні не залишать приміщення квартири, в якій перебували. Після цього він переніс вказану гранату до своєї квартири та зберігав там. 25 вересня 2024 року він переніс гранату із квартири до лісової місцевості, яка розташована поблизу вулиці Студентської м.Славутича Вишгородського району Київської області, та сховав її, закопав у землю. У подальшому цю гранату було вилучено працівниками поліції. У вчиненому щиро розкаюється, усвідомлює наслідки, які могли наступити від його протиправних дій, шкодує про вчинене, засуджує свій вчинок. Просив звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком, оскільки він готовий виправитися.

Прокурор ОСОБА_3 підтримав обвинувальний акт щодо вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 263, частиною 1 статті 129 Кримінального кодексу України. Просив, з урахуванням того, що обвинувачений визнав свою вину повністю, здійснювати судовий розгляд відповідно до частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України та обмежитись допитом обвинуваченого; дослідженням висновку експерта судової вибухово-технічної експертизи; документів, які характеризують особу обвинуваченого, мають значення для призначення покарання, вирішення долі речових доказів та стягнення процесуальних витрат. Не оспорював фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень обвинуваченим, розуміє зміст цих обставин та неможливість у подальшому оспорити ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, подали до суду заяви про розгляд кримінального провадження без їх участі, в яких зазначили про відсутність претензій морального та матеріального характеру до ОСОБА_5 , щодо призначення покарання обвинуваченому покладаються на розсуд суду.

Обвинувачений та його захисник підтримали думку прокурора щодо порядку дослідження доказів з урахуванням вимог частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України. Не оспорювали фактичні обставини кримінальних правопорушень, розуміють зміст цих обставин та неможливість у подальшому оспорити ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Суд, ураховуючи повне визнання вини обвинуваченим за частиною 1 статті 263, частиною 1 статті 129 Кримінального кодексу України, повідомлення ним фактичних обставин вчинених кримінальних правопорушень, заслухавши думки учасників судового провадження, за відсутності заперечень і сумнівів у добровільності їх позицій, на підставі частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та ухвалив обмежитися допитом обвинуваченого; дослідженням висновку експерта судової вибухово -технічної експертизи; документів, які характеризують особу обвинуваченого, мають значення для призначення покарання, вирішення долі речових доказів та стягнення процесуальних витрат.

Згідно з висновком експерта судової вибухово - технічної експертизи № СЕ-19/111-24/57950-ВТХ від 29 жовтня 2024 року наданий на дослідження у спеціальному пакеті VS2116355 предмет є придатним до вибуху саморобним вибуховим пристроєм типу запал, відноситься до боєприпасів, є засобом детонування. Наданий на дослідження у спеціальному пакеті VS2116355 саморобний вибуховий пристрій типу запал перероблений на основі промислово виготовленого уніфікованого запалу дистанційної дії УЗРГМ-2 (нерегламентована заміна одного конструктивного елемента, а саме -чеки). Наданий на дослідження у спеціальному пакеті VS2116356 предмет є спорядженим вибуховою речовиною корпусом оборонної осколкової ручної гранати Ф-1, яка придатна до вибуху при застосуванні відповідного засобу детонування, до вибухових пристроїв та бойових припасів не відноситься, є конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини. Наданий на дослідження у спеціальному пакеті VS2116356 корпус оборонної осколкової ручної гранати Ф-1 виготовлений промисловим способом. У порядку, передбаченому частиною 3 статті 102 Кримінального процесуального кодексу України, судовий експерт вважає за необхідне вказати, що при конструктивному поєднанні наданого на дослідження саморобного вибухового пристрою типу запал із наданим на дослідження, промислово виготовленим, спорядженим вибуховою речовиною, корпусом оборонної осколкової ручної гранати Ф-1 в єдину конструкцію, що передбачено їх конструктивними особливостями і призначенням, вони утворюють саморобний вибуховий пристрій типу ручна граната, яка відноситься до бойових припасів та придатна до вибуху ( а.к.п.129-142).

Такими чином, відповідно до статті 22 Кримінального процесуального кодексу України стороною обвинувачення доведено, що ОСОБА_5 незаконно придбав, носив і зберігав бойові припаси без передбаченого законом дозволу, тобто вчинив злочин, передбачений частиною 1 статті 263 Кримінального кодексу України, також здійснив погрозу вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози, тобто вчинив кримінальний проступок, передбачений частиною 1 статті 129 Кримінального кодексу України.

Отже, суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та необхідність призначення йому покарання.

Щодо особи обвинуваченого та призначення йому покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому відповідно до загальних засад призначення покарання, передбачених статтею 65 Кримінального кодексу України, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому відповідно до статті 66 Кримінального кодексу України, суд визнає щире каяття, оскільки ОСОБА_5 усвідомлює, що вчинив кримінальні правопорушення, за які повинен нести відповідальність, визнав свою вину, дав правдиві показання, щиро жалкує та шкодує про вчинене, що свідчить про критичну оцінку обвинуваченим своєї поведінки.

Обставини, що відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України обтяжують покарання, відсутні.

Суд бере до уваги, що ОСОБА_5 вчинив кримінальні правопорушення, які відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України віднесені: частина 1 статті 263 Кримінального кодексу України - до тяжких злочинів; частина 1 статті 129 Кримінального кодексу України - до кримінальних проступків.

Обвинувачений на обліку в лікарів нарколога та психіатра КНП «Славутицька міська лікарня» Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області не перебуває і за допомогою не звертався ( а.к.п.145); згідно з характеристикою ПОГ СВГ ВП Вишгородського РУП ГУНП в Київській області за місцем проживання характеризується позитивно, до адміністративної відповідальності не притягувався ( а.к.п.155); офіційно не працює та не має легального доходу; одружений; має постійне місце проживання; раніше судимий ( а.к.п.58-60).

При цьому, суд враховує, що поведінка ОСОБА_5 свідчить про його небезпечність для суспільства та небажання стати на шлях виправлення, оскільки він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за кримінальні правопорушення проти здоров`я особи за частиною 2 статті 186 Кримінального кодексу України згідно з вироком Попільнянського районного суду Житомирської області від 05 червня 2020 року ( а.к.п.65-73, 146-148) та проти громадської безпеки за частиною 1 статті 263 Кримінального кодексу України згідно з вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14 червня 2022 року ( а.к.п.149-150), якими йому призначалось покарання у виді позбавлення волі та його було звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку відповідно до статті 75 Кримінального кодексу України. Натомість, не дивлячись на це, а також після звільнення його ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 червня 2023 року від покарання, призначеного йому вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14 червня 2022 року ( а.к.п.151), ОСОБА_5 у подальшому знову притягувався до кримінальної відповідальності за частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України згідно з вироком Славутицького міського суду Київської області від 16 листопада 2023 року до покарання у виді арешту на строк два місяці (а.к.п.153-154), яке він згідно з довідкою про звільнення серії ЧРН №4069 відбув повністю (а.к.п. 152). Отже, зазначені обставини дають підстави вважати, що обвинувачений не зробив для себе належних висновків, зважаючи на неодноразове застосування до нього передбаченого статтею 75 Кримінального кодексу України інституту звільнення від відбування покарання, та знову вчинив кримінальні правопорушення, передбачені частиною 1 статті 263, частиною 1 статті 129 Кримінального кодексу України.

Також суд враховує досудову доповідь, складену Вишгородським районним сектором філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області, згідно з якою ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб, оцінюються як високий; факторами, що підвищують ризик вчинення повторного кримінального правопорушення є зловживання спиртними напоями, відсутність роботи; виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства неможливе (а.к.п. 191-199).

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повідомив, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей, проте сторонами кримінального провадження будь-яких доказів на підтвердження зазначених обставин, які характеризують особу обвинуваченого, суду не надано, у зв`язку з чим підстави для врахування цієї обставини під час призначення обвинуваченому покарання у суда відсутні.

Врахувавши фактичні обставини вчинених кримінальних правопорушень, наявність обставини, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу винного, позицію потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які у поданих до суду заявах вказали про відсутність в них претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого та поклалися на розсуд суду при призначенні йому покарання ( а.к.п.34-36), суд вважає, що ОСОБА_5 необхідно призначити покарання, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень: за вчинення злочину, передбаченого частиною 1 статті 263 Кримінального кодексу України, в межах санкції цієї статті, у виді позбавлення волі на строк три роки; за вчинення кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 129 Кримінального кодексу України, в межах санкції цієї статті, у виді обмеження волі на строк один рік. При цьому, підстав для незастосування до ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі, передбачених частиною 3 статті 61 Кримінального кодексу України, за вчинення кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 129 Кримінального кодексу України, а також даних про те, що за станом здоров`я він не може утримуватися в установах виконання покарань у виді обмеження та позбавлення волі, судом не встановлено.

Відповідно до частини 1 статті 70 Кримінального кодексу України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим обвинуваченому ОСОБА_5 необхідно призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

Крім того, оскільки станом на час ухвалення цього вироку ОСОБА_5 , будучи засудженим вироком Попільнянського районного суду Житомирської області від 05 червня 2020 року за частиною 2 статті 186 Кримінального кодексу України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, на підставі статей 75,76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на один рік шість місяців, з 08 липня 2020 року продовжує перебувати на обліку в Житомирського районного сектору №5 філії Державної установи «Центр пробації» у Житомирській області, що підтверджено відповіддю №33/19/1801-24 від 26 грудня 2024 року вказаного органу пробації ( а.к.п.232), обставин щодо прийняття рішення про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням чи звільнення ОСОБА_5 від покарання, призначеного вироком Попільнянського районного суду Житомирської області від 05 червня 2020 року, під час судового розгляду не встановлено, кримінальні правопорушення, передбачені частиною 1 статті 263, частиною 1 статті 129 Кримінального кодексу України, вчинені ним після фактичного закінчення іспитового строку, встановленого йому вказаним вироком суду, то відсутні підстави вважати, що обвинувачений вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення в період іспитового строку. Відтак, не має підстав для врахування зазначених обставин для призначення обвинуваченому покарання за правилами частини 1 статті 71 Кримінального кодексу України.

Водночас, суд не вбачає підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням відповідно до статті 75 Кримінального кодексу України, про що він та його захисник просили в судовому засіданні, оскільки дані про особу ОСОБА_5 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі та застосуванням до нього статті 75 Кримінального кодексу України, свідчать про його неготовність до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві та відсутність позитивних змін в його особистості, оскільки він знову вчинив умисні кримінальні правопорушення, що підтверджує неможливість його виправлення без відбування покарання.

Щодо речових доказів і процесуальних витрат.

Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні проведено судову вибухово -технічну експертизу ( висновок експерта № СЕ-19/111-24/57950-ВТХ від 29 жовтня 2024 року), вартість якої визначена в довідці про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні №0000035 та становить 4 775,40 гривень (а.к.п.130).

Тому за правилами статті 124 Кримінального процесуального кодексу України з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави підлягають стягненню документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта на суму 4 775,40 гривень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Згідно з положеннями частини 4 статті 174 Кримінального процесуального кодексу України необхідно скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Славутицького міського суду Київської області від 03 жовтня 2024 року у справі №377/818/24 на майно, визнане речовими доказами ( а.к.п.124-128).

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Речові докази: змив з поверхні предмету, ззовні схожого на запал до ручної уламкової гранати типу «УЗРГМ-2», який поміщено до паперового конверту коричневого кольору «Пакет №1»; змив з поверхні корпусу ймовірно ручної уламкової оборонної гранати типу Ф-1, який поміщено до паперового конверту коричневого кольору «Пакет №2»; первинне пакування-полімерні сейф-пакети №VS2116355, VS2116356, які передані на відповідальне зберігання до кімнати зберігання речових доказів Відділення поліції №2 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області ( а.к.п.144, 160-161), необхідно знищити.

Щодо запобіжного заходу та зарахування строку попереднього ув`язнення.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 26 вересня 2024 року, ОСОБА_5 було затримано в порядку статті 208 Кримінального процесуального кодексу України о 06 годині 15 хвилин 26 вересня 2024 року ( а.к.п. 156-159).

Під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Славутицького міського суду Київської області від 26 вересня 2024 року застосовано до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з дня його фактичного затримання, тобто з 26 вересня 2024 року, по 24 листопада 2024 року включно, в межах строку досудового розслідування, з утриманням його в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор». Визначено заставу у розмірі 121 120 гривень та у разі внесення застави покладено обов`язки на підставі статті 194 Кримінального процесуального кодексу України ( а.к.п. 49-55).

Під час судового провадження ухвалою Славутицького міського суду Київської області від 21 листопада 2024 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів до 19 січня 2025 року включно, з утриманням його в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор». Визначено заставу- сорок розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121 120 гривень та у разі внесення застави покладено обов`язки на підставі статті 194 Кримінального процесуального кодексу України ( а.к.п. 86-87, 107-112).

Виходячи з викладеного, на підставі частини п`ятої статті 72 Кримінального кодексу України строк попереднього ув`язнення з 26 вересня 2024 року до 07 січня 2025 року (включно) необхідно зарахувати обвинуваченому у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Беручи до уваги, що до набрання вироком законної сили зберігаються ризики, передбачені пунктами 1, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, для запобігання яких до ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідно до ухвали слідчого судді Славутицького міського суду Київської області від 26 вересня 2024 року, який продовжено ухвалою Славутицького міського суду Київської області від 21 листопада 2024 року, то застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити до набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного, керуючись статтями 369-371, 373-375 Кримінального процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 263 Кримінального кодексу України, та кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 129 Кримінального кодексу України, і призначити покарання:

-за частиною 1 статті 263 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі на строк три роки;

-за частиною 1 статті 129 Кримінального кодексу України у виді обмеження волі на строк один рік.

Відповідно до частини 1 статті 70 Кримінального кодексу України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

Початок строку покарання ОСОБА_5 обчислювати з 08 січня 2025 року, зарахувавши в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 26 вересня 2024 року до 07 січня 2025 року (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Застосований до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою вважати продовженим до набрання вироком законної сили з утриманням в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор».

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта за проведення судової експертизи в сумі 4 775 гривень 40 копійок.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Славутицького міського суду Київської області від 03 жовтня 2024 року у справі № 377/818/24, після набрання вироком законної сили, на: змив з поверхні предмету, ззовні схожого на запал до ручної уламкової гранати типу «УЗРГМ-2», який поміщено до паперового конверту коричневого кольору «Пакет №1»; змив з поверхні корпусу ймовірно ручної уламкової оборонної гранати типу Ф-1, який поміщено до паперового конверту коричневого кольору «Пакет №2».

Речові докази: змив з поверхні предмету, ззовні схожого на запал до ручної уламкової гранати типу «УЗРГМ-2», який поміщено до паперового конверту коричневого кольору «Пакет №1»; змив з поверхні корпусу ймовірно ручної уламкової оборонної гранати типу Ф-1, який поміщено до паперового конверту коричневого кольору «Пакет №2»; первинне пакування-полімерні сейф-пакети №VS2116355, VS2116356, які передані на відповідальне зберігання до кімнати зберігання речових доказів Відділення поліції №2 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області, знищити.

На вирок суду сторонами можуть бути подані апеляційні скарги до Київського апеляційного суду через Славутицький міський суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченому та захиснику. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1