Справа № 297/4775/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2024 року м. Берегове

Слідчий суддя Берегівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту накладеного ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області №297/4775/24 від 23.12.2024 року в рамках кримінального провадження № 0000820 від 25.11.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

встановив:

24 грудня 2024 року до суду звернулася ОСОБА_3 про скасування арешту накладеного на тимчасово вилучене майно по кримінальному провадженню № 0000820 від 25.11.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду від 23.12.2024 року накладено арешт на транспортний засіб марки «AUDI A8», реєстраційний номер НОМЕР_1 та мобільний телефон марки «IPHONE 10», чорного кольору, з сім-картою НОМЕР_2 , який в ході вилучення поміщено в спеціальний пакет ГСУ INZ1055594, які належить ОСОБА_3 та які були вилучені 13.12.2024 в ході проведення обшуку, який проводився в АДРЕСА_1 .

Вказує на те, що вона, як власник арештованого майна, жодного відношення до кримінального провадження не має. Також посилається на те, що арештоване майно має важливе значення для неї, так як транспортним засобом вона користується для власних потреб у побутових цілях, справах сімейного характеру (відвозить малолітню дитину до школи, допомагає батькам похилого віку).

Враховуючи вищевказані обставини, ОСОБА_3 просить скасувати арешт з тимчасово вилученого майна.

В судове засідання ОСОБА_3 не з`явилася, однак подала заяву, згідно якої просить розглянути клопотання про скасування арешту без її участі та скасувати арешт.

Представник СВ Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області та прокурор в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Відповідно до п.1 ч.6 ст. 100 КПК України речові докази, які не містять слідів кримінального правопорушення у вигляді предметів, зберігання яких через громіздкість неможливо без зайвих труднощів повертаються власнику, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Враховуючи той факт, що арешт накладено обґрунтовано, в подальшому його застосуванні на даний час потреба не відпала, так як досудове розслідування в кримінальному провадженні триває, проводяться слідчі дії по розкриттю злочину та притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності, а відтак приходжу до висновку про відмову у задоволенні клопотання про скасування арешту.

Крім цього, враховуючи наслідки арешту майна для його власника, розумність та співрозмірність обмеження права власності (володіння) завданням кримінального провадження, той факт, що в даний час відсутня загроза зміни або знищення транспортного засобу, його окремих складових частин, втрати слідової інформації, а також керуючись принципом змагальності кримінального провадження (стаття 22 КПК України) відносно подання до суду доказів своєї правової позиції, слідчий суддя вважає можливим передати транспортний засіб марки «AUDI A8», реєстраційний номер НОМЕР_1 на зберігання ОСОБА_3 , як власнику майна.

На підставі викладеного, керуючись ст. 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту накладеного ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області №297/4775/24 від 23.12.2024 року в рамках кримінального провадження № 0000820 від 25.11.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України - відмовити.

Змінити місце зберігання автомобіля марки «AUDI A8», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться за адресою м. Берегове, вулиця Сільвая, 4 передавши вказаний автомобіль, ключі від транспортного засобу та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «AUDI A8», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на відповідальне зберігання з правом користування без права відчуження під гарантійну розписку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканці АДРЕСА_1 , до закінчення кримінального провадження № 0000820 з покладенням обов`язку забезпечити зберігання вказаного транспортного засобу до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку та попередити ОСОБА_3 про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_4