Справа № 203/6757/24
Провадження № 1-кс/0203/3974/2024
УХВАЛА

29 листопада 2024 року слідчий суддя Кіровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі клопотання слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_3 про арешт майна, заявлене в рамках кримінального провадження №0004398 від 22.11.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

встановив:

25.11.2024 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся слідчий Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_3 з клопотанням про арешт майна, заявленим в рамках кримінального провадження №0004398 від 22.11.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, в якому просить суд:

- накласти арешт на автомобіль марки «HONDA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 , який перебуває у власності, згідно з полісом №ЕР-223401238 від 11.09.2024, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_4 , виданий 29.05.2008 року, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони його ремонтування, користування, розпорядження та відчуження.

В обґрунтування вимог клопотання слідчий зазначив, що у провадженні Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, перебувають матеріали кримінального провадження №0004398 від 22.11.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 22.11.2024 близько о 14:30 водій ОСОБА_5 , 1997 року народження, (військовослужбовець НГУ, ВЧ НОМЕР_5 , у званні молодший сержант на посаді МЗ РОП), керуючи автомобілем «ДЖИП», рухаючись по вул. Горького з боку вул. Харківської у напрямку вул. Успенської у м. Павлограді, під час свого руху не виконав вимогу знаку 2.1 «Дати дорогу», виїхав на перехрестя вул. Успенської з вул. Горького, де допустив зіткнення з автомобілем «HONDA», під керуванням водія ОСОБА_4 , 1983 року народження, яка рухалась по вул. Успенській з боку вул. Дніпровської у напрямку вул. Соборної. Внаслідок ДТП водій автомобіля, марки «HONDA», ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримала тілесні ушкодження, з якими доставлена до реанімаційного відділення КНП «ПЛІЛ» ПМР, діагноз встановлюється.

22.11.2024 у ході огляду місця ДТП автомобіль, марки «HONDA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 , було вилучено та передано на зберігання до Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області.

Згідно з полісом №ЕР-223401238 від 11.09.2024, автомобіль марки «HONDA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 , належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_4 , виданий 29.05.2008 року.

22.11.2024 року слідчим у кримінальному провадженні винесено постанову про визнання речовим доказом автомобіля, марки «HONDA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 , у зв`язку з тим, що вони підпадають під визначення поняття речових доказів, визначеного ст. 98 КПК України.

З метою збереження речового доказу по справі, яким є автомобіль, марки «HONDA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 , задля проведення автотехнічної експертизи (технічного стану) та інших експертиз з метою встановлення істини та досягнення завдань кримінального провадження, повноти та об`єктивності дослідження усіх обставин справи, слідчий звернувся до суду із клопотанням про арешт майна.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 25.11.2024 року, судова справа №203/6757/24, провадження №1-кс/0203/3974/2024, було розподілено слідчому судді ОСОБА_1 та передано канцелярією суду 27.11.2024 року.

Судове засідання з розгляду клопотання було призначене на 29.11.2024 року.

У судове засідання учасники кримінального провадження не з`явились, належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду справи.

Слідчий надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності.

Слідчий суддя на підставі частини 1 статті 172, частини 4 статті 107 Кримінального процесуального кодексу України, розглянув клопотання за відсутності слідчого, прокурора та власника майна, та без фіксування судового засідання технічними засобами.

Слідчий суддя, вивчивши доводи слідчого, викладені в клопотанні, дослідивши матеріали клопотання, проаналізувавши норми КПК України, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що у провадженні Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, перебуває кримінальне провадження №0004398 від 22.11.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Відповідно до протоколу огляду дорожньо-транспортної пригоди від 22.11.2024 року, слідчим було проведено огляд місця ДТП та огляд транспортних засобів, зафіксовано локалізацію механічних пошкоджень на транспортних засобах: автомобілях, марки Jeep, закордонний реєстраційний номер НОМЕР_6 , та марки Honda, д.н.з. НОМЕР_1 .

У ході проведеного огляду місця ДТП та транспортних засобів слідчий вилучив транспортні засоби: автомобілі, марки Jeep, закордонний реєстраційний номер НОМЕР_6 , та марки Honda CR-V, д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідно до полісу №ЕР-223401238 від 11.09.2024 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів та реєстраційної картки на транспортний засіб, автомобіль, марки Honda CR-V, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , 2012 року випуску, належить на праві власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_3 від 22.11.2024 року було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0004398 автомобіль, марки «HONDA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 .

Постановою слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_3 від 22.11.2024 року «JEEP», закордонний реєстраційний номер НОМЕР_6 , VIN НОМЕР_7 .

Також у ході судового розгляду справи судом були досліджені наявні в матеріалах клопотання копії: витягу з ЄРДР, рапорту, схеми місця ДТП та фото таблиця до протоколу огляду, акту прийому-передачі №19 від 03.07.2023 року, водійських посвідчень водіїв ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та військового квитка ОСОБА_6 , паспортів громадян України ОСОБА_6 , ОСОБА_4 .

Суд зазначає, що відповідно до абзацу першого частин 1, 2, 3, 4, 5, 10 статті 170 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт майна допускається з метою забезпечення , зокрема, збереження речових доказів .

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до положень статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Відповідно до положень статті 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до частин 2, 3 статті 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Слідчий, прокурор, інша уповноважена службова особа під час затримання або обшуку і тимчасового вилучення майна або негайно після їх здійснення зобов`язана скласти відповідний протокол, копія якого надається особі, у якої вилучено майно, або її представнику.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1, частини 3 статті 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, зокрема, у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу , у разі скасування арешту.

Слідчий, прокурор після отримання судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.

Відповідно до частини 5 статті 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Відповідно до частини 3 статті 172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

Відповідно до частини 6 статті 173 КПК України, ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.

Згідно з частиною 1 статті 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Відповідно до частини 11 статті 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до частини 4 статті 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Відповідно до пункту 4 частини 5 статті 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, зокрема, заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно.

Аналіз викладених вище норм КПК України, а також встановлених судом обставин кримінального провадження дає суду підстави для висновку про необхідність накладення арешту на майно, вилучене в ході проведеного огляду місця події, з метою забезпечення збереження речових доказів. Суд враховує те, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, а також того, що не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Так, у ході судового розгляду клопотання слідчого судом було встановлено, що матеріалами клопотання підтверджена наявність достатніх підстав вважати, що вилучене під час огляду місця події майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, а саме: транспортний засіб, який був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди, містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Водночас клопотання слідчого не підлягає задоволенню в частині вимог про заборону одночасно користуватися таким рухомим майном, як автомобіль, та розпоряджатися ним або відчужувати його. Оскільки нормативної вимоги щодо одночасної заборони і розпоряджатися (відчужувати), і користуватися арештованим майном, зокрема, автомобілем, статті 170, 173 КПК України не містять.

Окрім того, відповідно до вимог ч. 4 ст. 173 цього Кодексу, слідчий суддя застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. При цьому це не перешкоджає проведенню слідчим необхідних у кримінальному провадженні експертиз технічного стану автомобіля з метою встановлення істини та досягнення завдань кримінального провадження.

Тому, з урахуванням того, що власником майна є добросовісний набувач майна, з метою збереження речових доказів клопотання слідчого в частині накладення арешту на автомобіль шляхом заборони користуватися ним, є безпідставним та задоволенню не підлягає.

З огляду на викладене, слідчий суддя вважає за необхідне частково задовольнити клопотання слідчого про арешт майна.

Керуючись ст. ст. 98, 103, 110, 167, 170-173, 309-310, 369, 371-372 КПК України, слідчий суддя,

ухвалив:

Клопотання слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_3 про арешт майна, заявлене в рамках кримінального провадження №0004398 від 22.11.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, вилучене під час проведення огляду місця події 22.11.2024 року, з метою збереження речових доказів, а саме на:

- автомобіль, марки «HONDA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною розпоряджатися вказаним майном.

У задоволенні іншої частини вимог клопотання відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Слідчий суддя ОСОБА_1