Справа №613/647/25 Провадження № 1-кп/613/144/25
03 квітня 2025 року м. Богодухів
Богодухівський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України,
У провадженні Богодухівського районного суду Харківської області перебуває зазначене кримінальне провадження.
03.04.2025 у судовому засіданні прокурором було подано клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою, обґрунтоване з посиланням на наявність ризиків, визначених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, та недостатність більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків. На думку прокурора, ризик переховування від суду обумовлюється тим, що ОСОБА_4 є військовослужбовцем, і військова частина, у якій він проходить службу, може у будь-який момент змінити місце дислокації, що створить умови для його переховування. Крім того, наявність цього ризику обумовлена тяжкістю злочинів, у яких обвинувачується ОСОБА_4 , та метою уникнення покарання у разі визнання його виним. Зокрема, за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, який є особливо тяжким, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років.
Крім того, перебуваючи на волі, ОСОБА_4 , розуміючи тяжкість вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, маючи безперешкодний доступ до зброї, може самостійно або заручившись підтримкою інших осіб, своїх співслужбовців, незаконно впливати на свідків, понятих, як шляхом умовлянь, так шляхом погроз, з метою відмови їх від свідчень, наданих на досудовому розслідуванні.
Також, прокурор вважає, що перебуваючи на волі, ОСОБА_4 з метою ухилитися від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, може вдатися до самокалічення або симулювати хворобу, щоб не перебувати в умовах ізоляції. У свою чергу, перевірка достовірності підстав неявки до суду вимагатимуть від сторони обвинувачення певного часу, що призведе до необґрунтованого затягування строку судового провадження та створить можливості для ОСОБА_4 незаконно впливати на свідків у тому ж кримінальному провадженні.
На наявність ризику, передбаченого пунктом 5 частини 1 статті 177 КПК України, вказує те, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, як військовослужбовець може вчинити інший військовий злочин, зокрема, передбачений ст.ст.407, 408 КК України з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Неможливість застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, особистого зобов`язання, обумовлена наявністю ризику незаконного впливу на свідків та ризику вчинення нового злочину, у т.ч. військового злочину чи злочину з використанням зброї. Крім того, маючи безперешкодний доступ до зброї, ОСОБА_4 , який на даний час обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, може використати зброю з метою перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
Неможливість застосування запобіжного заходу у вигляді застави, на думку прокурора, пов`язана з тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, і м`якість такого запобіжного заходу, як застава, створить в очах суспільства та інших військовослужбовців уяву безкарності та свавілля.
Неможливість застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що жодна особа, в т.ч. з числа командування військової частини НОМЕР_1 , не зверталась до сторони обвинувачення або до суду з письмовим зобов`язанням поручительства та виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. При цьому, оскільки ОСОБА_4 є військовослужбовцем та зобов`язаний проходити службу за місцем дислокації військової частини, є неможливим забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків поручителем з числа цивільних осіб.
Неможливість застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обумовлюється тяжкістю злочинів, у яких обвинувачується ОСОБА_4 , та обставинами, за яких вони були скоєні, які вказують на існування цілком реальних ризиків та неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. При цьому, суворість передбаченого покарання та особа обвинуваченого свідчать про те, що наслідки та ризик втечі для нього в цьому випадку можуть бути визнані менш небезпечними, ніж кримінальне переслідування та процедура виконання покарання.
Прокурор у підготовчому судовому засіданні подане клопотання підтримав з підстав, викладених в останньому.
Обвинувачений та захисник у підготовчому судовому засіданні заперечували проти клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили замінити його на більш м`який. Захисник зазначив, що наявність ризиків, зазначених прокурором, нічим не підтверджена, зокрема, не доведено, що обвинуваченим були вчинені будь-які дії, направлені на незаконний вплив на потерпілу та свідків. Твердження прокурора про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України з посиланням на особливу тяжкість злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, та суворість можливого покарання, в даному випадку суперечать презумпції невинуватості. Вважає, що виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків може бути забезпечене командуванням військової частини, у якій ОСОБА_4 проходить службу, та, крім того, обвинувачений зареєстрований і фактично проживає у сусідньому районі, а відтак, застосування до ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів не створить перешкод для судового розгляду.
Обвинувачений подав до суду письмове клопотання, в якому просив замінити запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який домашній арешт. Зазначив, що обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ґрунтується виключно на припущеннях. Прокурором не доведено наявності ризиків, на які він посилається в обґрунтування необхідності продовження тримання під вартою. Зокрема, у розумінні практики Європейського суду з прав людини сама по собі тяжкість пред`явленого обвинувачення не є підставою для тримання особи під вартою та для висновку про наявність ризику переховування від суду. Наявність ризиків повинна оцінюватися не лише з посиланням на тяжкість ймовірного покарання, а й на відповідні докази, які б свідчили про намагання особи вплинути на потерпілих чи свідків або перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, переховуватися від органів досудового розслідування чи суду (відповідні документи, показання свідків, факт придбання квитків, зміни місця проживання, відсутність постійного місця проживання, фактичне знищення або спотворення речей і документів тощо). Разом з тим, прокурором таких доказів надано не було. Крім того, під час розгляду клопотання прокурора підлягають оцінці не лише тяжкість пред`явленого обвинувачення та ймовірного покарання, а й інші обставини, зокрема, наявність у особи зареєстрованого місця проживання, родини і утриманців, репутація обвинуваченого, наявність у нього судимостей, характеристика особи, її моральний образ, сімейні зв`язки, професійний прибуток тощо, вік та стан здоров`я обвинуваченого. Вважає, що він перебуває під вартою вже тривалий час, і наведені прокурором ризики не виправдовують такого тривалого тримання під вартою. Відмітив, що ОСОБА_4 майже рік перебував на військовій службі, чинив опір у боротьбі з країною-агресором. На теперішній час, коли є крайня потреба у кваліфікованих військовослужбовцях для участі у бойових діях, перебування ОСОБА_4 під вартою є недоречним.
Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши доводи клопотання про продовження строку запобіжного заходу та клопотання про заміну запобіжного заходу, дослідивши письмові матеріали справи, зазначає наступне.
Ухвалою слідчого судді Богодухівського районного суду Харківської області від 16.02.2025 до обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 14 квітня 2025 року включно.
Відповідно до ч.3 ст. 314 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. Під час розгляду таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Відповідно до п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
За приписами ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан його здоров`я; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у нього постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; його майновий стан, наявність судимостей, ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Виходячи зі змісту клопотання прокурора, підставою для обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слугувала обґрунтованість підозри у вчиненні обвинуваченим злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, а також наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.
Обґрунтованість підозри у вчиненні вказаного кримінального правопорушення була досліджена слідчим суддею під час розгляду питання про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 , і наразі не є предметом розгляду в рамках підготовчого засідання. Водночас, обґрунтованість цієї підозри та пред`явленого обвинувачення буде вивчена судом під час розгляду справи по суті та ухвалення одного з рішень, передбачених ст. 373 КПК України.
Надаючи оцінку клопотанню прокурора, суд враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, який відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років з конфіскацією майна, а також тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років.
У справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Як зазначено у п. 57 рішення Європейського суду з прав людини у справі «K.F. проти Німеччини» факти, які породжують підозру, не обов`язково мають такий саме рівень з`ясовності, який потребується на пізнішому етапі кримінального розслідування, тобто факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку (рішення ЄСПЛ по справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року).
При цьому, відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», затримання та тримання особи під вартою можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою розгляду провадження, сприяти якому має тримання під вартою.
Необхідність врахування такого критерію, як тяжкість ймовірного покарання, що загрожує особі у разі визнання її винною, прямо передбачена приписами ст.178 КПК України.
При надання оцінки доводам прокурора про наявність цього ризику судом взято до уваги, що ОСОБА_4 є військовослужбовцем, і військова частина, в якій він проходить службу, може в будь-який момент змінити місце дислокації, що суттєво ускладнить прибуття обвинуваченого до суду, перешкоджатиме оперативному судовому розгляду і створить умови для переховування ОСОБА_4 від суду.
Доказів наявності у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків у місці фактичного проживання обвинуваченим не наведено ані в судовому засіданні, ані у його письмовому клопотанні. Натомість, обвинувачений повідомив, що розлучений, і не зазначав про те, що разом з ним проживають його неповнолітні діти або непрацездатні батьки.
Стан здоров`я обвинуваченого дозволяє проходити йому військову службу, а відтак, не є обставиною, що усуває ризик переховування від суду та унеможливлює перебування обвинуваченого в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор».
Обставин, які б у розумінні кримінально-процесуального закону свідчили про неможливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (наявність тяжких або хронічних захворювань тощо) судом не встановлено.
Наголошуючи на необхідності врахування соціального та сімейного стану особи, її стану здоров`я, майнового стану при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обвинувачений у своєму клопотанні та у судовому засіданні не зазначив жодної конкретної обставини з перелічених вище, яка б усувала або зменшувала ризик переховування від суду.
Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у вчиненні злочинів, у яких він обвинувачується, характер його професійної діяльності, з урахуванням відсутності у нього міцних соціальних зв`язків, зокрема, родини і утриманців, тобто, прив`язки до проживання у певній місцевості, вказує на наявність ризику переховування від суду, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.
При цьому, судом при наданні оцінки наявності такого ризику взято до уваги не лише тяжкість інкримінованого обвинувачення та суворість ймовірного покарання, а й інші обставини, наведені у ст.178 КПК України, зокрема, вільний доступ обвинуваченого до зброї.
Крім того, беручи до уваги, що наразі судове провадження перебуває на стадії підготовчого судового засідання, свідки ще не були допитані судом, при цьому, в силу ч.4 ст.95 КПК України, показання, надані свідками на досудовому розслідуванні, не повинні братися судом до уваги, суд вважає наявним ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків з метою зміни ними своїх показань, у т.ч. як шляхом умовлянь, так і шляхом погроз із застосування зброї, до якої обвинувачений має доступ як військовослужбовець.
Також слід відмітити наявність ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема, шляхом симулювання захворювання, що призведе до необґрунтованого затягування строку судового провадження, а також наявність ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, зокрема, передбаченого ст. 408 КК України, з метою переховування від суду та уникнення кримінальної відповідальності та покарання.
Щодо доводів захисника та обвинуваченого про відсутність фактів намагання ОСОБА_4 незаконно вплинути на потерпілих чи свідків або перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, слід вказати, що стосовно обвинуваченого у даному кримінальному провадженні через два дні після початку досудового розслідування було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Отже, враховуючи характер обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу тримання під вартою, що унеможливлює вплив обвинуваченого на свідків, знищення або спотворення доказів, вчинення нового злочину, суд вважає, що дотримання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків протягом досудового розслідування не свідчить про повне усунення ризиків, передбачених п.п. 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України або зменшення їх такою мірою, щоб це було достатнім для пом`якшення умов запобіжного заходу.
Враховуючи наведене, суд вважає, що ризики, встановлені під час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, продовжують існувати.
Доказів зменшення цих ризиків з моменту обрання стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стороною захисту не надано.
Слід відмітити, що застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту, особистої поруки є неможливим з огляду на характер діяльності, якою займається ОСОБА_4 військова служба, а також на відсутність у нього міцних соціальних зв`язків у місці фактичного проживання.
Крім того, застосування більш м`яких запобіжних заходів, у т.ч. особистого зобов`язання або особистої поруки не здатне запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, з підстав, наведених вище.
Отже, враховуючи наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились за період з дня обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання винним у вчиненні злочинів, у яких він обвинувачується, особу обвинуваченого, характер його професійної діяльності, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків у місці його постійного проживання, беручи до уваги стадію, на якій перебуває судовий розгляд даного кримінального провадження підготовче судове засідання, суд вважає за необхідне продовжити для обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 01 червня 2025 року включно.
Керуючись ст.ст. 176-178,183, 196, 197, 314, 371, 372 КПК України, суд,-
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою задовольнити.
У задоволенні клопотання обвинуваченого та захисника про заміну запобіжного заходу на більш м`який відмовити.
Продовжити дію запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 01 червня 2025 року включно.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Богодухівський районний суд Харківської області протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - протягом п`яти днів з моменту отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1