ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 688/1871/20

Провадження № 11-сс/820/173/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі :

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконференції матеріали досудового розслідування за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 березня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду від 05 березня 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого відділення розслідування злочинів скоєних проти життя і здоров`я особи СВ Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_8 , погоджене з прокурором Шепетівської окружної прокуратури ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000421, до підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України,

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Архангельськ росія, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, в силу ст.89 КК України не має судимості,

та застосовано до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою до 01 травня 2025 року включно.

Дію ухвали постановлено рахувати до 01 травня 2025 року.

Захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просила скасувати ухвалу слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду від 05 березня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід.

Уважала, що вказана ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою.

Зазначала, що обставини, які стосуються особи підозрюваного були досліджені не повністю, не враховано стадію розслідування і давність вчинення злочину, що мало істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого, справедливого судового рішення, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та особі підозрюваного.

Зауважувала, що події злочинів відбувалися у 2017 році, всі докази давно слідством зібрані, а ті, що вони не спромоглися зібрати вже давно втрачені за сплином часу, за двома із чотирьох епізодів наявний вирок по іншому співучаснику, який вже засуджений і відбуває покарання, відповідно докази також були перевірені і досліджені судом в цій частині і не можуть бути знищені і спотворені, відповідно такий ризик відсутній.

Наголошувала, що свідки, потерпілі перебувають зараз за кордоном і не можуть зараз повернутися в Україну через воєнний стан та небезпеку для життя, тому на них вплинути неможливо і такого ризику не існує.

Можливості переховуватися від суду і слідства у підозрюваного теж немає, оскільки він є військовозобов`язаним і не може покинути межі України під час дії воєнного стану, має міцні соціальні, сімейні зв`язки за місцем свого проживання, відповідно такого ризику немає.

Стверджувала, що ризиків учинення нового правопорушення теж немає, оскільки своєю поведінкою підозрюваний довів, що став на шлях виправлення і нових правопорушень не скоював. Підозрюваний ОСОБА_6 не знав і не міг знати про оголошення його в розшук, на момент перетину ним кордону він не був у статусі обвинуваченого чи підозрюваного. А його виїзд за кордон був пов`язаний із скрутним матеріальним становищем його родини, бо на той час він мав на утриманні трьох неповнолітніх дітей, дружину, бабусю похилого віку, дідуся інваліда першої групи, з ампутованими ногами, який потребував стороннього догляду та постійного лікування, та матір, яка не могла працювати оскільки доглядала за батьками. ОСОБА_6 був єдиним працюючим членом сім`ї.

На думку сторони захисту, слідчий та прокурор не довели і не обґрунтували наявність підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків передбачених ст.177 КПК України.

Зазначала, що повідомлення про підозру від 25.04.2018 року особисто ОСОБА_6 не вручалось, письмове повідомлення надсилалось поштою, ОСОБА_6 його не отримав, оскільки перебував за кордоном у російській федерації, до його виїзду ніяких звинувачень йому не пред`являли, до поліції не викликали. Правоохоронні органи будь-яких інших дій не вживали щодо його інформування, розшук фактично не проводили. Відповідно ОСОБА_6 не було відомо, що відносно нього наявне кримінальне провадження та що його розшукують. З моменту події злочину минуло 7 років. Щодо ОСОБА_6 було винесена постанова Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під вартою лише 10 березня 2023 року.

Відповідно до діючого закону (ст.49 КК України) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули строки.

На думку сторони захисту, з урахуванням зазначених обставин, немає підстав для обрання такого запобіжного заходу як тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту судового рішення та доводів апеляційної скарги; пояснення підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів; заперечення прокурора ОСОБА_5 проти апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Так, відповідно до положень ст.ст.177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та /або суду; знищити або сховати будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

Згідно з ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Пунктом 4 частини 2 статті 183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Слідчий, звертаючись з клопотанням про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та прокурор при розгляді клопотання вказували про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 цих кримінальних правопорушень, що свідчить про існування ризику, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, а відтак, перешкодити повному, всебічному та неупередженому проведенні досудового розслідування.

Установлено, що у провадженні відділення розслідування злочинів скоєних проти життя і здоров`я особи СВ Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке 30 березня 2017 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000421 за ознаками кримінальних правопорушень із правовою кваліфікацією ч.4 ст.296, ч.1 ст.125, ч.1 ст.263 КК України.

30 березня 2017 року розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000421 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.1 ст.125, ч.1 ст.263 КК України.

25 квітня 2018 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.1 ст.125, ч.1 ст.263 КК України.

09 березня 2023 року ОСОБА_6 оголошено в міжнародний розшук та досудове розслідування у кримінальному провадженні зупинене.

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 березня 2023 року підозрюваному ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на підставі ч.6 ст.193 КПК України.

15 грудня 2024 року ОСОБА_6 затримано на території Латвійської Республіки за ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 березня 2023 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та компетентним органом цієї країни прийнято рішення про його видачу (екстрадицію) в Україну для притягнення до кримінальної відповідальності.

03 березня 2025 року о 17:00 год підозрюваний ОСОБА_6 був фактично екстрадований до України.

04 березня 2025 року постановою старшого слідчого відділення розслідування злочинів скоєних проти життя і здоров`я особи СВ Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_8 відновлено досудове розслідування у кримінальному провадженню №0000421 від 30 березня 2017 року.

04 березня 2025 року підозрюваний та його захисник отримали повідомлення про підозру у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.1 ст.125, ч.1 ст.263 КК України.

Висновки слідчого судді про обґрунтованість висунутої ОСОБА_6 підозри колегія суддів уважає правильними, оскільки вони підтверджуються доданими до клопотання органу досудового слідства та дослідженими в судовому засіданні доказами, які детально викладені в ухвалі слідчого судді.

Отже, матеріалами провадження встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.1 ст.125, ч.1 ст.263 КК України, що в силу вимог ст.12 КК України є тяжким злочином, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від трьох до семи років.

Задовольняючи зазначене клопотання слідчого, місцевий суд належним чином умотивував своє рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , зазначив про наявність ризиків, визначених у ст.177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, вчинення інших кримінальних правопорушень; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Отже, судом установлено та підтверджено матеріалами провадження, що обрання ОСОБА_6 іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, не зможе запобігти ризикам, установленим у ст.177 КПК України.

На переконання колегії суддів, таке рішення не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, який в рішенні у справі Летельє проти Франції від 26 червня 1991 року вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, що виправдовують попереднє ув`язнення.

З таким висновком слідчого судді про застосування щодо ОСОБА_6 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою колегія суддів повністю погоджується, оскільки прокурором у судовому засіданні доведено обставини, передбачені ст.194 КПК України.

Доводи захисника про те, що зазначені ризики є відсутні та стороною обвинувачення недоведені, апеляційний суд до уваги не бере.

Кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Слідчий суддя місцевого суду належним чином урахував усі обставини провадження, об`єктивно оцінив особу підозрюваного та його поведінку, соціальні зв`язки, тяжкість інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Колегією суддів апеляційного суду на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінено в сукупності всі обставини, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у ньому .

Під час апеляційного розгляду не спростовано фактів того, що більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із ізоляцією від суспільства, зможе запобігти доведеним під час судового розгляду ризикам.

Указані стороною захисту в апеляційній скарзі обставини перевірені та враховані колегією суддів апеляційного суду, однак не є визначальними та достатніми для зміни застосованого запобіжного заходу на більш м`який.

Слідчий суддя місцевого суду перевірив відповідність змісту клопотання вимогам закону та з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Більш м`які, альтернативні запобіжні заходи з огляду на високу суспільну небезпечність вчинених кримінальних правопорушень на цій стадії кримінального провадження не становитимуть достатнього стримуючого припису для підозрюваного.

Так, наведені в клопотанні та в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані.

Висновок слідчого судді є обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам справи.

Не спростовують висновків слідчого судді посилання в апеляційній скарзі на те, що у повній мірі не було враховано обставини кримінального провадження, які мають значення для прийняття рішення про тримання особи під вартою.

Обставини, на які захисник ОСОБА_7 посилається у поданій апеляційній скарзі, наразі не можуть бути підставами для обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

З огляду на встановлені обставини, відповідно до положення ч.4 ст.183 КПК України, обґрунтовано не визначено розмір застави у даному випадку.

Відтак, колегія суддів апеляційного суду підстав для скасування ухвали слідчого судді місцевого суду не знаходить.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 422, 423 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 березня 2025 року щодо застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3