1Справа № 335/367/25 1-кс/335/194/2025
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 на незаконне затримання ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

13.01.2025 о 9 год. 05 хв. через підсистему «Електронний суд» Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя зареєстровано скаргу адвоката ОСОБА_3 , яка подана в інтересах ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на незаконне затримання останнього.

В обґрунтування скарги зазначено, що 10.01.2025 близько 11-00 години ОСОБА_4 було затримано працівниками Національної поліції України без складання протоколу затримання та доставлено до Запорізької обласної лікарні. Після цього ОСОБА_4 було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 , який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де він і утримується станом на час подання скарги. При цьому, як зазначає захисник, будь-яких підстав для затримання ОСОБА_4 працівники поліції не мали, оскільки він не вчиняв кримінальних, або адміністративних правопорушень, які би стали підставою для його затримання.

Посилаючись на вказані обставини, адвокат ОСОБА_3 просить визнати незаконним затримання та позбавлення волі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постановити ухвалу, якою зобов`язати посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 негайно звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою слідчого судді від 13.01.2025, відкрито провадження за скаргою адвоката ОСОБА_3 на незаконне затримання ОСОБА_4 ; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 негайно доставити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до приміщення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, або забезпечити його явку в інший спосіб, для розгляду скарги, а також надати документальні підстави затримання і перебування ОСОБА_4 у вказаному органі; викликано в судове представника ІНФОРМАЦІЯ_2 ; розгляд скарги призначено на 14 год. 00 хв. 13.01.2025.

У судове засідання адвокат ОСОБА_3 не з`явилась, направила до суду заяву про розгляд скарги за її відсутності, та просить вжити всі можливі заходи для розгляду даної скарги за обов`язкової участі ОСОБА_4

ОСОБА_4 уповноваженим представником ІНФОРМАЦІЯ_2 у судове засідання не доставлено. Як пояснив у судовому засіданні представник вказаного органу, на момент розгляду даної скарги та відкриття провадження у справі, ОСОБА_4 не перебуває у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У судовому засіданні представник ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 проти задоволення скарги заперечував, посилаючись на ті обставини, що ОСОБА_4 у приміщенні вказаного органу незаконно не утримувався. Він пройшов ВЛК, за результатами якої його було визнано придатним до проходження військової служби та 11.01.2025 його було направлено для проходження військової служби під час мобілізації, відповідно до поіменного списку резервістів та військовозобов`язаних, які призвані і відправлені в складі команди НОМЕР_1 .

Після оголошеної судом перерви, у судове засідання, призначене на 14.01.2025, представник ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився, направивши до суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності.

Заслухавши представника ІНФОРМАЦІЯ_2 , дослідивши доводи скарги та документи, які надані представником ІНФОРМАЦІЯ_2 , слідчий суддя встановив такі обставини та дійшов наступних висновків.

10.01.2025 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оператором відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 складено протокол про адміністративне правопорушення № 3920/1 від 10.01.2025 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 24.11.2024 військовозобов`язаний ОСОБА_4 не з`явився за повісткою про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , про причини неявки не повідомив, чим порушив вимоги ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку; військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів; особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

Частиною 1 ст. 27 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у разі невиконання під час мобілізації громадянином обов`язків, передбачених частинами першою, третьою статті 22 цього Закону, та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки звертається до органів та підрозділів, що входять до системи поліції, щодо здійснення адміністративного затримання та доставлення такого громадянина до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Як зазначено у скарзі адвоката, ОСОБА_4 незаконно був затриманий працівниками Національної поліції та доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Проте, такі твердження не відповідають дійсності, оскільки повноваження працівників Національної поліції на затримання осіб, відносно яких наявна інформація про порушення обов`язків під час мобілізації, та доставлення їх до відповідних ТЦК та СП, передбачені положеннями ч. 1 ст. 27 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»

У даному випадку, відносно ОСОБА_4 після його доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення № 3920/1 від 10.01.2025 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а відтак слідчим суддею не встановлено обставин, які би свідчили про незаконне затримання ОСОБА_4 та його доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч.2 ст.102, п.1, 17, 20 ч.1 ст.106 Конституції України, Указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022, оголошено про проведення загальної мобілізації.

Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (з основної діяльності) від 11.01.2025 № 32 «Про призов резервістів і військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації», ОСОБА_4 призвано та направлено для проходження військової служби під час мобілізації в складі команди НОМЕР_1 .

Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_4 був мобілізований з 11.01.2025.

У своїй скарзі адвокат ОСОБА_3 , у тому числі, зазначала, що ОСОБА_4 незаконно був позбавлений волі працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 , де утримується і станом на час розгляду скарги.

Відповідно до ч.ч. 2-5 ст.206 КПК якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) неперевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду.

У п.59 рішення «Engel and Others v. the Netherlands» від 08.06.1976 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що необхідність проживання військовослужбовців у казармах не суперечить вимогам статті 5 Конвенції, бо таке обмеження «не виходить за рамки звичайної військової служби». Навіть «легкі форми арешту», коли військовослужбовці мають перебувати в житлових приміщеннях, армійських корпусах чи спорудах, не створює порушення статті 5 Конвенції, бо «вони продовжують перебувати в більш або менш звичайних рамках свого армійського життя». Водночас подібні обмеження щодо цивільних осіб є неприйнятними.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного ТЦК або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

З огляду на вказані вище норми законодавстава та встановлені обставини справи, слідчий суддя доходить висновку, що станом на 11.01.2025 року, тобто до часу розгляду слідчим суддею вказаної скарги, ОСОБА_4 розпочав проходження військової служби, а тому, у розумінні вищевказаного рішення ЄСПЛ, останній має статус військовослужбовця, а отже не зазнає втручання у права та основоположні свободи, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

В ході розгляду вказаної скарги слідчому судді не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що з часу складення відносно ОСОБА_4 протоколу про адміністративне правопорушення до часу його мобілізації, він незаконно, поза його волею, утримувався чи був позбавлений свободи ІНФОРМАЦІЯ_2 , як і не надано доказів того, що ОСОБА_4 станом на час розгляду скарги перебуває у розпорядження службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 та незаконно утримується ними.

Враховуючи наведені обставини, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для застосування положень ст.206 КПК України та задоволення скарги.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу на те, що у разі порушення прав чи інтересів ОСОБА_4 службовими (посадовими) особами ІНФОРМАЦІЯ_2 при здійсненні ними своїх повноважень, пов`язаними із мобілізацією, останній не позбавлений права звернутись для судового захисту своїх прав із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо нього протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Керуючись ст. ст. 206, 369-372 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 на незаконне затримання ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 15.01.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1