Справа № 756/5361/21 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2282/2024 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 та апеляційну скаргу зі змінами заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_10 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 14 серпня 2023 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Київської області Поліського району с. Федорівка, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- вироком Святошинського районного суду міста Києва від 15.03.2019 року за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком в 1 рік;

- вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 04.09.2020 року за ч. 1

ст. 309 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 грн;

- вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 26.04.2021 року за за ч. 2 ст. 309 КК України, до покарання у вигляді штрафу в розмірі 34 000 грн;

- вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 01.11.2021 року за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 80 годин громадських робіт;

- вироком Подільського районного суду міста Києва від 10.02.2023 року за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185, 71 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі. Звільнений від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком на 2 роки;

- вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 17.03.2023 року за ч. 1ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді 2 (двох) років 5 (п`яти) днів позбавлення волі,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Як встановлено судом першої інстанції, 03.01.2021 року приблизно о 04 год. 00 хв. у ОСОБА_7 , який перебував за адресою: м. Київ, вул. Попова, 17, де побачив транспортний засіб марки «BMW» моделі 318 CI, д.н.з. НОМЕР_1 , винник злочинний умисел спрямований на викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаний з проникненням до сховища, а саме до салону транспортного засобу марки «BMW» моделі 318С1, д.н.з. НОМЕР_2 .

Реалізуючи свій злочинний умисел на викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаний з проникненням до сховища, а саме до салону транспортного засобу марки «BMW» моделі 318 CI, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_7 підійшов до лівих передніх (водійських) дверцята транспортного засобу, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно - небезпечні наслідки у вигляді заподіяння матеріальної шкоди потерпілому та бажаючи їх настання, впевнившись, що за його злочинними діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, таємно, шляхом розбиття скла, проник до салону транспортного засобу звідки викрав магнітолу марки «Philips», серійний номер PH7950X1239527, вартістю 575 грн. 00 коп., яку сховав під куртку, покинувши місце вчинення злочину, розпорядився викраденим на власний розсуд.

Внаслідок вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_11 , матеріальну шкоду на загальну на суму 575 грн. 00 коп.

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 14 серпня 2023 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 1 (один) місяць. Вироки Подільського районного суду міста Києва від 10.02.2023 року, Дніпровського районного суду міста Києва від 04.09.2020 року та Шевченківського районного суду міста Києва від 26.04.2021 року - виконувати самостійно. Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з дати ухвалення вироку у цьому кримінальному провадженні, зарахувавши у строк відбування покарання ОСОБА_7 строк відбуття покарання за вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 17.03.2023 року. ОСОБА_7 , залишено в умовах слідчого ізолятору до вступу вироку у законну силу. Стягнуто з ОСОБА_7 , на користь держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи в сумі 150 (сто п`ятдесят) грн. 00 коп. Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказі. Цивільний позов не заявлявся.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_12 , подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що вирок Оболонського районного суду м. Києва від 14 серпня 2023 року підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме відсутністю у резолютивній частині норми ч. 4 ст. 70 КК України та зазначення відповідно до якого саме вироку суду, судом у даному провадженні застосовано ч. 1 ст. 70 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації дії обвинуваченого, просить вирок змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність у вигляді незастосування судом закону, який підлягає до застосуванню.

В свою чергу, не погоджуючись із вироком Оболонського районного суду м. Києва, заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_13 , подав апеляційну скаргу зі змінами в якій просить вирок Оболонського районного суду м. Києва від 14.08.2023 - змінити. Перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на трок 3 роки. На підставі ч. 5 ст. 74, п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності.

В обґрунтування апеляційної скарги зі змінами, прокурор зазначає, що 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України 18 липня 2024 року №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-ІХ), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Враховуючи те, що у кримінальному законі не визначено розмір кримінально караного викрадення чужого майна, така зміна КУпАП є зміною кримінального законодавства, яка пом`якшує або скасовує кримінальну відповідальність особи, а тому Закон №3886-ІХ має зворотню дію в часі і поширюється на діяння ОСОБА_7 , вчинене ним 03.01.2021.

Відповідно до п. 5 р. XX Податкового кодексу України неоподатковуваний мінімум доходів громадян, вказаний в диспозиції норм для настання адміністративної і кримінальної відповідальності, встановлюється в розмірі податкової соціальної пільги, яка становить 1/2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня поточного року.

Згідно з діючим на момент вчинення злочину законодавством, прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2021 року становив 2270 грн.

Таким чином, кримінальна відповідальність, з врахуванням змін, внесених Законом №3886-ІХ, за вчинення крадіжки у 2020 році настає з суми 2270 грн.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 засуджений за вчинення крадіжки, сума якої скала 575 грн., поєднаною з проникненням до сховища, кримінальне провадження стосовно останнього в частині обвинувачення за ч. 3 ст. 185 КК України підлягає зміні в частині правової кваліфікації дій ОСОБА_7 з ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України, а дії останнього слід кваліфікувати як незаконне проникнення до іншого володіння особи.

Окрім цього, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав заперечення на змінену апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_14 , в яких просить вирок Оболонського районного суду міста Києва від 14 серпня 2023 року скасувати. Відмовити в задоволенні апеляційних скарг прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_15 та заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_16 (зі змінами). Кримінальне провадження № 0000014 від 03.01.2021 закрити на підставі п. 41 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння.

В обґрунтування заперечень захисник зазначає, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 підлягає закриттю на підставі п. 41 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, а тому вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення на даний час не підпадає під кримінально - каране діяння, проте прокурор Київської міської прокуратури у змінах до апеляційної скарги просить суд перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України, що посилює кримінальну відповідальність та погіршує становище ОСОБА_7 , що є порушенням ст. 58 Конституції України, ст. 5 КК України та недопустимим відповідно ст. 403 КПК України, а тому не підлягають задоволенню.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити,

пояснення захисника ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив закрити кримінальне провадження на підставі п. 41 ч. 1 ст. 284 КПК України,

пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав позицію свого захисника,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, частиною 1 ст. 51 КУпАП передбачалась відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати. Викрадення чужого майна вважалось дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Неоподатковуваний мінімум доході громадян - грошова сума розміром 17 гривень, встановлена пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України, яка застосовується при посиланнях на неоподатковуваний мінімум доходів громадян в законах або іншим нормативно - правових актах, за винятком норм адміністративного та кримінального законодавства у частині кваліфікації злочині або правопорушень, для яких сума ноподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV ПК України для відповідного року.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до положень ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Диспозицією ч. 3 ст. 185 КК України передбачена кримінальна відповідальність за вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище або що завдала значної шкоди потерпілому

Таким чином, особа, за наявності підстав, несла кримінальну відповідальність за ст. 185 КК України, у взаємозв`язку зі ст. 51 КУпАП, пп.169.1.1 ст. 169 ПК України, у разі, якщо сума крадіжки перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

9 серпня 2024 року набув чинності Закон № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року, яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону 3886-IX) передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП, настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Отже, з урахуванням вимог Закону № 3886-IX від 18 липня 2024 року особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з урахуванням вимог Закону № 3886-IX від 18 липня 2024 року особа підлягає кримінальній відповідальності за ст. 185 КК України, якщо розмір викраденого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

При цьому колегія суддів враховує, що згідно з ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно з положеннями ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Колегія суддів наголошує, що Закон № 3886-IX не є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння. Проте, зміни, внесені Законом № 3886-IX від 18 липня 2024 року у ст. 51 КУпАП, безпосередньо впливають на розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність, і такі зміни поліпшують становище особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 185 КК України.

За вироком Оболонського районного суду міста Києва від 14 серпня 2023 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні 03.01.2021 таємного викрадення чужого майна (крадіжки), поєднаному із проникненням до сховища, належного ОСОБА_11 на загальну суму 575 грн.

Станом на 1 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2270 грн., податкова соціальна пільга, яка становить 50% від його розміру, складає 1135 грн.

З урахуванням положень пункту 5 підрозділу 1 розділу XX, підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України, на момент вчинення ОСОБА_7 таємного викрадення чужого майна (крадіжки), поєднаному із проникненням до сховища, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 227 грн. (1135х0,2=227 грн.), тобто, ОСОБА_7 вчинено кримінальне правопорушення.

Разом з тим, з огляду на вимоги Закону № 3886-IX, який має зворотню дію в часі, положень пункту 5 підрозділу 1 розділу XX, підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає у 2021 році кримінальна відповідальність, становить 2270 грн. (1135х2=2270 грн.).

Зважаючи на те, що вартість таємно викраденого 03.01.2021 ОСОБА_7 чужого майна становила 575 грн., тобто, є меншою за розмір, з якого відповідно до Закону 3886-IX та положень Податкового кодексу України з 1 січня 2021 року настає кримінальна відповідальність, а саме 2270 грн., колегія суддів, з урахуванням вимог ст. 58 Конституції України, ст. 3, 5 КК України, вважає, що станом на час апеляційного розгляду - 23.12.2024 - законом усунута караність діяння, вчиненого ОСОБА_7 03.01.2021, і таке діяння є адміністративним правопорушенням, передбаченим ст. 51 КУпАП (в редакції Закону 3886-IX від 18 липня 2024 року).

За змістом п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Згідно зі ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачення за ч. 1 ст. 162 КК України ОСОБА_7 не пред`являлось та не було предметом перевірки суду першої інстанції, а тому доводи прокурора про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 на ч. 1 ст. 162 КК України та закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених ст. 49 КК України, на думку колегії суддів, є необґрунтованими, враховуючи також, що формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним відноситься до компетенції суду першої інстанції, а така перекваліфікація судом апеляційної інстанції безумовно призведе до погіршення становища обвинуваченого, що є неприпустимим.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин, з урахуванням вимог ст. 417 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню, а кримінальне провадження за ч. 3 ст. 185 КК України щодо ОСОБА_7 - закриттю на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з чим апеляційні скарги прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 та заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_10 зі змінами підлягають до часткового задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 284, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 та заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_10 зі змінами на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 14 серпня 2023 року - задовольнити частково.

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 14 серпня 2023 року щодо ОСОБА_7 - скасувати.

Кримінальне провадження № 0000014, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 січня 2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4