ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/2274/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2024 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_5 ,

у підготовчому судовому засіданні у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000984 від 20.06.2023, за обвинуваченням

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

встановив:

Історія провадження

До Дарницького районного суду м. Києва 12 грудня 2024 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000984 від 20.06.2023, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 КПК України на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 грудня 2024 року для розгляду цього кримінального провадження визначено головуючу суддю ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 13 грудня 2024 року призначене підготовче судове засідання на 18 грудня 2024 року.

17 грудня 2024 року на адресу суду від захисника ОСОБА_4 надійшло клопотання про повернення обвинувального акта прокурору.

Узагальнені вимоги заявленого клопотання

Захисник вважає, що стороною обвинувачення при складанні

обвинувального акту недотримано п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, позаяк не повністю викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає доведеними, а також відсутній такий важливий елемент, як чітке формулювання обвинувачення.

Захисник наголошує, що в обвинувальному акті зовсім відсутнє посилання на те, що під час вчинення, на думку обвинувачення, самовільного залишення частини, ОСОБА_5 вже був засуджений вироком суду за ч. 5 ст. 407 КК України, через те з огляду на положення ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» його військова служба була призупиненою і він не повинен був входити до складу Збройних Сил України та нести військову службу, а відповідно і не був спеціальним суб`єктом за ст. 407 КК України і відсутній об`єкт відповідного злочину як то охорона суспільних відносин пов`язаних з несенням військової служби.

Відтак, на думку захисника, ОСОБА_5 не може бути суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, оскільки після вчинення першого кримінального правопорушення вже не входив до чисельності ЗСУ, себто не ніс службу, а відповідно і не був спеціальним суб`єктом за ст. 407 КК України.

У зв`язку з цим, на думку захисника ОСОБА_4 обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України та підлягає поверненню прокурору.

Позиції сторін

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_4 заявлене клопотання про повернення обвинувального акту прокурору підтримали і просили його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 проти заявленого клопотання заперечував, посилаючись на те, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, зазначена правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. При цьому прокурор зазначив, що усі інші обставини будуть досліджуватися судом під час пред`явлення сторонами доказів.

Мотиви суду

Суд вважає за необхідне, перш ніж переходити до аналізу заявленого клопотання, спочатку визначити вимоги, які ставить чинне законодавство до обвинувального акту, потім надати характеристику інкримінованого злочину, і після цього, провести співставлення заявленого у клопотанні сторони захисту вад обвинувального акту положенням законодавства та положенням обвинувального акту, який був переданий прокурором до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження.

Крім того, частина 4 ст. 291 КК України зазначає, які документи повинні додаватися до обвинувального акту та зазначає, що надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

Отже, до суду повинен надійти обвинувальний акт, в якому мають міститися обов`язкові відомості, які зазначені у ч. 2 ст. 291 КПК України та бути доданий перелік документів, який зазначений у ч. 4 ст. 291 КПК України.

Проаналізувавши викладені у клопотанні захисника ОСОБА_4 , недоліки обвинувального акту суд знаходить їх слушними та такими, які підлягають перевірці.

Відповідно до положень обвинувального акту, прокурором ОСОБА_5 висувається обвинувачення у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем, вчиненому в умовах воєнного стану тривалістю понад три доби, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України

В обвинувальному акті прокурором зазначено, що ОСОБА_5 з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників), в умовах воєнного стану, 31.05.2023, приблизно о 08 год 00 хв., самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_3 , та до 03.06.2024 проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням службових обов`язків та не вживаючи жодних заходів для повернення до місця служби, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.

Для вирішення питання щодо перевірки викладених захисником тверджень з приводу неможливості вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України з огляду на призупинення його військової служби, суду необхідно проаналізувати положення законодавства, які регулюють зазначені питання.

Військовим кримінальним правопорушенням притаманні ознаки, які є обов`язковими для цього виду кримінально-протиправних діянь: 1) діяння є суспільно-небезпечними та посягають на порядок несення або проходження військової служби, який встановлений чинним законодавством, тобто, спеціальний об`єкт; 2) наявність спеціального суб`єкта: військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів; 3) суспільно-небезпечне діяння визнається військовим кримінальним правопорушенням тільки тоді, коли воно закріплене в розділі XIX Особливої частини КК України. Суспільно небезпечне діяння може бути кваліфіковане як військове кримінальне правопорушення, якщо йому притаманна кожна з перерахованих ознак, і навпаки - не може бути таким, у разі відсутності бодай однієї з ознак.

Законом про кримінальну відповідальність закріплено чіткий та вичерпний перелік суспільно небезпечних діянь, які можуть бути кваліфіковані як кримінальні правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби. Одним із таких військових правопорушень є самовільне залишення військової частини або місця служби, яке закріплене у ст. 407 КК України.

Стаття 407 КК України встановлює відповідальність за самовільне залишення віи?ськовоі? частини або місця служби віи?ськовослужбовцем строковоі? служби, а також нез`явлення и?ого вчасно без поважних причин на службу в разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю понад три доби, але не більше місяця. Положення цієї статті містять п`ять частин, кожна з яких закріплює ознаки різних складів кримінального правопорушення у виді самовільного залишення військової частини.

Частина 1 та ч. 2 ст. 407 КК України визначають ознаки простих складів кримінальних правопорушень. Відповідно до змісту ч. 3 ст. 407 можна визначити кваліфікований склад кримінального правопорушення, а відповідно до ч. 4 та ч. 5 - особливо кваліфікованих.

Кожне кримінальне правопорушення, яке закріплене в Особливій частині КК України має визначені суб`єктивні та об`єктивні ознаки, тобто склад кримінального правопорушення, який дозволяє кваліфікувати те чи інше діяння як кримінально протиправне.

За загальним правилом, в Україні суб`єктом кримінального правопорушення може бути фізична осудна особа, яка на момент вчинення кримінально протиправного діяння досягла шістнадцятирічного віку. Однак, в Особливій частині КК України передбачено такі склади кримінальних правопорушень, відповідно до яких суб`єкт наділений спеціальними ознаками.

Суб`єктами СЗЧ можуть бути особи, які проходять такі види військової служби, зокрема строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації або на особливий період, військову службу за контрактом осіб рядового складу, сержантського і старшинського складу, службу за призовом із числа резервістів в особливий період та ін.

Таким чином, можна стверджувати, що суб`єкт СЗЧ - спеціальний. Відповідно до КК України та законів ним є військовослужбовець, тобто особа, яка відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» проходить військову службу.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 24 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

У абзаці 2 цієї частини вказано, що початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до ЄРДР на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини, поданих відповідно до частини п`ятої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, та/або заяви, повідомлення начальника відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про вчинене кримінальне правопорушення. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються (абз. 3 ч. 2 ст. ст. 24 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу»)

При цьому далі у абз. 5 цитованої частини вказано, що військовослужбовці, військову службу яких призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Повертаючись до розгляду цього клопотання, суд встановив, що ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 000034, був засуджений вироком Деснянського районного суду м. Києва від 02 травня 2023 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та останньому за цим вироком призначене покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5-ти місяців арешту на гауптвахті. Вказаний вирок набрав законної сили 02 червня 2023 року та був направлений на виконання.

Отже, з огляду на положення ст. 24 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» день внесення відомостей до ЄРДР за № 000034 за ознаками вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, є днем початком призупинення його військової служби.

У цьому кримінальному провадженні сторона обвинувачення інкримінує вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення у період з 31 травня 2023 року до 03 червня 2024 року (менше ніж через місяць після проголошення вироку Деснянського районного суду м. Києва).

У той же час, у висунутому обвинуваченні йдеться про те, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.02.2022 № 32 (по стройовій частині) ОСОБА_5 призвано на військову службу за мобілізацією та призначено на посаду старшого бойового медика мінометної батареї вказаної військової частини. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.04.2022 № 62 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_5 призначено на посаду старшого водія третього мінометного взводу мінометної батареї зазначеної військової частини. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.11.2022 № 253 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_5 увільнено від займаної посади та призначено у розпорядження командира зазначеної військової частини.

Суд повторює, що відповідно до вимог ст. 291 КПК України в обвинувальному акті викладаються фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими, тобто ані суд, ані інші учасники судового провадження не можуть вимагати від прокурора змінити їх виклад.

Проте, в обвинувальному акті не вказано, чи продовжував обвинувачений службу після травня 2023 року і де саме; за яких причин і коли саме останній залишив яку з двох військових частин де він проходив службу; чи вживалися хоча б якісь заходи до встановлення місця його перебування протягом вказаних періодів часу.

Адже за твердженням сторони захисту (що також і не заперечувалось прокурором) ніхто не вдавався до розшуку ОСОБА_5 з приводу його відсутності у військовій частині НОМЕР_1 у період з 31 травня 2023 року до 03 червня 2024 року, не зв`язувався з ним чи и?ого родичами щодо причин відсутності, хоча очевидно, що командири і сторона обвинувачення мали таку можливість.

Також положення обвинувального акта не містять жодних відомостей про притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 407 КК України, що на думку суду, є істотними, тому що вони «розмивають» обвинувачення, що перешкоджатиме суду із необхідною чіткістю встановити фактичні обставини справи кримінального правопорушення та власне чи міг бути ОСОБА_5 суб`єктом цього кримінального правопорушення.

Не втручаючись до процесуальних дискреційних повноважень прокурора, суд зазначає, що у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення та формулюванні обвинувачення, на думку суду, мають бути викладені більше детальні обставини за яких ОСОБА_5 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Варто наголосити, що повернення обвинувального акту прокурору з вказівкою на його недоліки є процесуальним заходом, спрямованим на відновлення порушених та уникнення майбутніх порушень прав учасників кримінального провадження, насамперед їх права на справедливий та безсторонній суд.

Наведене свідчить, що вказаний у обвинувальному акті виклад фактичних обставин та формулювання обвинувачення є неконкретним, що унеможливлює сприйняття обвинуваченим обсягу та змісту висунутого йому обвинувачення, позбавляє сторону захисту можливості ефективно здійснювати свій захист, позбавляє суд визначити межі судового розгляду з огляду на положення ч. 1 ст. 337 КПК України.

Підсумовуючи, суд дійшов висновку, що викладене у обвинувальному акті обвинувачення, у такій конструкції стосовно ОСОБА_5 є тим суттєвим недоліком, який перешкоджає подальшому розгляду цієї справи.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК, а тому такий підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.

Керуючись статтями 291, 314-316 КПК України, суд

постановив:

Клопотання захисника ОСОБА_4 про повернення обвинувального акта задовольнити.

Повернути обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000984 від 20.06.2023, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, прокурору Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону, як такий що не відповідає положенням КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд міста Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1