УХВАЛА

Справа № 149/424/25

Провадження №1-кс/149/94/25

07.02.2025 р. м. Хмільник

Слідча суддя Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

третьої особи ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши клопотання прокурора Хмільницької окружної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000326 від 15 вересня 2022 року, кваліфікованого за ч. 4 ст. 185 КК України про арешт майна,

ВСТАНОВИЛА:

05 лютого 2025 року прокурор Хмільницької окружної прокуратури ОСОБА_3 звернулась до суду з клопотанням, внесеним у кримінальному провадженні № 0000326, про накладення арешту на банківський рахунок АТ «Універсал банк» НОМЕР_1 , до якого випущено банківську картку № НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю АДРЕСА_1 , та банківський рахунок АТ «Універсал банк» НОМЕР_3 , до якого випущено банківську картку № НОМЕР_4 , які належать ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительці АДРЕСА_2 .

Клопотання мотивовано тим, що в провадженні СД Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області, перебувають матеріали кримінального провадження № 0000326 від 15 вересня 2022 року, кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, за фактом викрадення грошових коштів у сумі 412 442,00 грн із банківської карти ОСОБА_7 , який з 05 вересня 2022 року рахується на обліку як особа, зникла безвісти, на даний час перебуває в полоні окупаційних військ.

Під час проведеного досудового розслідування, встановлено, що грошові кошти перераховувались на банківські картки інших осіб, в тому числі на банківські картки: АТ «Універсал Банк» № НОМЕР_2 - яка належить ОСОБА_6 та № НОМЕР_4 - яка належить ОСОБА_8 . ОСОБА_6 та ОСОБА_4 повідомили, що вони здійснювали продаж криптовалюти, а вказані гроші отримали внаслідок її продажу.

Оскільки вказані особи отримували грошові кошти з картки ОСОБА_7 , та в подальшому здійснювали фінансові операції без сплати податків від доходу, декларування доходів необхідні для забезпечення проведення подальших слідчих дій, а саме встановлення законності, встановлення наявності чи відсутності фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження, беручи до уваги те, що вищевказані банківські рахунки, являються речовими доказами у кримінальному провадженні, з метою збереження вказаних речових доказів просила накласти на них арешт.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримала, просила його задоволити, з підстав, викладених в клопотанні.

Адвокат ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечив, пославшись на його необґрунтованість та недоведеність прокурором обставин, зазначених в ст. 173 КПК України.

ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечила, з підстав, озвучених її адвокатом, також зазначила, що кошти, перераховані з картки ОСОБА_7 на її рахунок, витрачені.

Інші учасники в судове засідання не з`явились, про дату, місце та час розгляду повідомлялись належним чином.

Слідча суддя, заслухавши прокурора, третю особу, адвоката, перевіривши надані матеріали клопотання, включаючи витяг з ЄРДР щодо кримінального провадження, в рамках якого було подано клопотання, та дослідивши докази по даних матеріалах, дійшла наступних висновків.

Клопотання прокурора відповідає вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно серед іншого є доказом кримінального правопорушення.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст. 171 КПК України, визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Зі змісту ч.3, 11 ст. 170, ст. 173 КПК України, слідує, що передумовами задоволення клопотання про арешт майна поданого з метою, визначеною п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, є доведеність сукупності наступних обставин:

- достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні;

- обставин, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна; наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України;

- розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

- наслідки арешту майна для третіх осіб.

Частиною 1 ст. 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Банківські рахунки, на які просить накласти арешт прокурор не являються матеріальними об`єктами; кошти, отримані на вказані рахунки третіми особами в 2022 році з картки ОСОБА_7 ними витрачено що підтверджується їх поясненнями; прокурором не доведено, які саме обставини вчинення кримінального правопорушення, кваліфікованого за ч. 4 ст. 185 КК України, або які обставини в межах даної кваліфікації можуть бути доведені саме банківськими рахунками та картками ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , посилання на необхідність з`ясування слідством даних щодо сплати податків, за межі цієї кваліфікації виходить.

Також суд зазначає, що безготівкові кошти не є індивідуалізованими матеріальними об`єктами, відповідно режим поводження з ними не може бути аналогічний тому, який запроваджений до речових доказів. Тому накладення арешту на грошові кошти, що обліковуються на рахунках, враховуючи їх нематеріальний і не індивідуалізований характер, не узгоджується з заявленою метою збереження речових доказів, адже їх неможливо використати як доказ у кримінальному провадженні.

Крім того суду не надано постанову слідчого про визнання рахунків третіх осіб речовими доказами.

Таким чином судом не встановлено достатніх підстав вважати, що майно, на яке просить накласти арешт прокурор, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Крім того, прокурором не надано суду жодного доказу на підтвердження тих обставин, що незастосування арешту майна призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі цього майна.

Натомість з матеріалів клопотання слідує, що як ОСОБА_6 так і ОСОБА_4 користуються їх банківськими рахунками тривалий час, зокрема протягом більше двох років з часу переведення їм коштів ОСОБА_7 . Інших осіб, які б могли вплинути на банківські рахунки ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Також суду не надано даних щодо наявності та сум коштів на рахунках ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , що позбавляє суд можливості встановити розумність та співрозмірність обмеження права власності третіх осіб завданням кримінального провадження та можливих наслідків задоволення клопотання.

Наведені підстави як самі по собі, так і в сукупності, являються підставами для відмови в задоволенні клопотання прокурора.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173 КПК України, слідча суддя

УХВАЛИЛА:

В задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідча суддя: