Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/402/25
Провадження № 1-в/553/50/2025
У Х В А Л А

Іменем України

26.03.2025м. Полтава

Ленінський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

представника установи виконання покарань ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Полтава клопотання захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_4 , про застосування заміни невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким у вигляді виправних робіт з відрахуванням в дохід держави 20 % заробітку,

у с т а н о в и в:

До Ленінського районного суду м. Полтави із клопотанням звернувся захисник засудженого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_4 , про застосування заміни невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким у вигляді виправних робіт з відрахуванням в дохід держави 20 % заробітку, як такому, що фактично відбув передбачений ст.82 КК України строк покарання та став на шлях виправлення.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 клопотання підтримав та просив задовольнити, зазначив, що став на шлях виправлення, щиро кається у вчиненому.

Представник установи виконання покарань просив відмовити в задоволенні даного клопотання, обгрунтовуючи, це тим, що, засуджений виправляється, але ще не досяг необхідного ступеню виправлення.

Заперечуючи проти задоволення клопотання прокурор в судовому засіданні просив врахувати тяжкість злочину за яким ОСОБА_6 був засуджений, зазначив, що заміна покарання більш м`яким відповідно до ст. 82 КК України можлива лише за умови повного виправлення засудженого та відбута частина покарання, що становить 6 років 10 місяців не є достатнім проміжком часу для виправлення особи, яка вчинила особливо тяжкий злочин. Крім того, кінцевий строк закінчення відбування покарання 29.05.2028 та відповідно невідбута частина покарання становить 3 роки 2 місяці 3 дні, таким чином відповідно до ч.1 ст. 57 КК України невідбута частина покарання значно перевищує граничний строк покарання у вигляді виправних робіт, що свідчить про те, що заміна покарання буде суперечити вимогам закону про кримінальну відповідальність.

Захисник засудженого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання підтримав, зазначив, що засуджений довів своє виправлення сумлінним ставленням до праці, поведінкою, має міцні соціальні зв`язки та бажає повернутися до звичного способу життя, у вчиненому щиро розкаюється.

З`ясувавши позиції учасників судового розгляду, дослідивши приєднані до подання матеріали та особову справу засудженого, оцінивши досліджені докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з вироком Обухівського районного суду Київської області від 03 липня 2020 року по справі №368/1488/18, провадження №1-кп-31/20 ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.15, п.1 та п.7 ч.2 ст.115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років.

Початок строку: 29.05.2018 року. Кінець строку: 29.05.2028 року.

З 20.03.2024 ОСОБА_6 утримується в ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)».

За час відбування покарання характеризується задовільно, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, має три заохочення, працевлаштований у майстерні державної установи по виготовленню сувенірної продукції.

Також судом отримано характеристику на засудженого ОСОБА_6 відповідно до якої, станом на 14.03.2025 засуджений стає на шлях виправлення, та висновок щодо ступеня виправлення засудженого станом на 14.03.2025, відповідно до якої, засуджений не став на шлях виправлення та не має бути представлений до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

Відповідно до вимог ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. При цьому, згідно ч. 3 ст. 82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив. Засоби виправлення і ресоціалізації засуджених застосовуються з урахуванням виду покарання, особистості засудженого, характеру, ступеня суспільної небезпеки і мотивів вчиненого кримінального правопорушення та поведінки засудженого під час відбування покарання.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року передбачено, що оскільки судовий розгляд питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Висновки про те, чи став засуджений на шлях виправлення, можливо зробити врахувавши увесь комплекс даних, які характеризують засудженого, його поведінку, відношення до праці, відношення до вчиненого злочину та його наслідків, наявність заохочень, їх кількість тарегулярність отримання, наявність чи відсутність стягнень, тощо.

Суд зазначає, що стаття 82 КК України не містить імперативної вказівки на її застосування, а носить рекомендаційний характер і застосовується судом лише за наявності усіх умов, передбачених цією статтею і доказів того, що засуджений дійсно заслуговує на застосування до нього ст. 82 КК України.

Водночас, згідно із наданою адміністрацією установи характеристикою засудженого ОСОБА_6 відповідно до якої, станом на 14.03.2025 засуджений стає на шлях виправлення, та висновоку щодо ступеня виправлення засудженого станом на 14.03.2025, відповідно до якої, засуджений не став на шлях виправлення та не має бути представлений до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, суд вважає передчасними висновки захисника про можливість застосування положень ст. 82 КК України відносно засудженого ОСОБА_6 , оскільки достеменно неможливо стверджувати, що на час звернення з клопотанням, засуджений досяг необхідного ступеню виправлення та своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці, протягом всього відбутого строку покарання, довів своє виправлення, що є необхідною умовою для прийняття такого рішення.

Згідно ст. 57 КК України стягнення у вигляді виправних робіт встановлюється на строк від шести місяців до двох років та відбувається за місцем роботи засудженого з утриманням частини його заробітку в доход держави.

Виходячи з того, що залишок невідбутого покарання на день розгляду клопотання щодо ОСОБА_6 складає 3 роки 2 місяці 3 дні, а відповідно до вимог чинного законодавства виправні роботи можуть бути застосовані до засуджених залишок не відбутого покарання яких складає менше двох років, суд приходить висновку, що клопотання захисника про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді виправних робіт є передчасним, адже значно перевищує можливий строк призначення виправних робіт передбачених ч. 1 ст. 57 КК України та відповідно задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 82 КК України, ст..ст. 537, 539 КПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_4 про застосування заміни невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким у вигляді виправних робіт з відрахуванням в дохід держави 20 % заробітку відмовити

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 7 днів через Ленінський районний суд м.Полтави, а засудженим в той же строк з дня отримання ним копії ухвали.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1