Провадження №: 1-кп/752/1408/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2025 м. Київ

Голосіївського районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002975 від 02.10.2024, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

за участю сторін кримінального провадження

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

законно представника

потерпілого ОСОБА_6 ,

потерпілий ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в :

До Голосіївського районного суду міста Києва 01.11.2024 надійшли матеріали кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 314, ч. 3 ст. 331 КПК України, судом 04.11.2024 було постановлено ухвалу про призначення підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 15.11.2024 кримінальне провадження призначеного до судового розгляду та обвинуваченому ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб, до 13.01.2025.

У судове засідання, 03.03.2025, з`явилися прокурор, захисник, законний представник потерпілого, потерпілий, доставлено обвинуваченого.

Від прокурора надійшло клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб. Клопотання обґрунтовано тим, що ризики зазначені в ухвалі про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою на разі продовжують існувати, обраний запобіжний захід закінчується 10.03.2025, до того часу відсутня об`єктивна можливість розглянути кримінальне провадження, а тому є необхідність у продовженні строку запобіжного заходу на 60 діб.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник проти задоволення клопотання заперечували.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, захисника, законного захисника потерпілого, потерпілого, проаналізувавши матеріали кримінального провадження, судом встановлено наступне.

Враховуючи вимоги ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до спливу двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Підставами для застосування заходів забезпечення кримінального провадження стаття 194 КПК України визначає: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а також наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

На даний час ризики, передбачені ст. 177 КПК України, продовжують існувати, а саме переховуватися від суду, незаконно впливати на недопитаних свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

-переховування від суду.

Даний ризик обґрунтовується тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину, і за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до семи років. Так, усвідомлюючи невідворотність, тяжкість та реальність покарання за вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_8 може змінити місце проживання, не являтися на виклики суду з метою уникнути кримінальної відповідальності;

-незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні.

Даний ризик обґрунтовується тим, що обвинувачений ОСОБА_8 обізнаний про осіб, які давали показання у кримінальному провадженні, а саме: ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 , тому він може здійснити спроби впливу на них з метою зміни наданих показань, що в подальшому виключить надання ними правдивих і повних показань під час судового розгляду.

Оцінюючи можливість впливу на свідків суд виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками та потерпілими, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та потерпілих, дослідження їх судом.

На даний час під час судового розгляду кримінального провадження вказані свідки не допитувались.

Отже, на даний час існує загроза того, що обвинувачений може здійснити дії, спрямовані на вплив у позапроцесуальний спосіб на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні з метою надання ними суду недостовірних показань щодо участі та ролі обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень або відмови від надання показань для уникнення останнім кримінальної відповідальності.

- вчинення іншого кримінального правопорушення.

Даний ризик обґрунтовується тим, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше судимий за умисний корисливий злочин та вчинив вказане кримінальне правопорушення у період випробувального строку.

При продовженні міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд звертає особливу увагу, що обвинуваченим злочин було вчинено в період дії воєнного стану, що на думку суду свідчить про особливу небезпеку вчиненого кримінального правопорушення та вкрай низьку соціальну свідомість обвинуваченого. Крім того, на час продовження запобіжного заходу воєнний стан на території України продовжено, що посилює небезпеку того, що обвинувачений зможе ухилятися від явки до суду у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішення питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ч. 1 ст. 178 КПК України.

Судом оцінено в сукупності такі обставини: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його вини, відсутність офіційного місця працевлаштування та будь-яких джерел доходів.

Встановлені фактичні дані дозволять на основі закону та внутрішнього переконання зробити висновок про необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Характер вчинених обвинуваченим дій та наявні ризики обґрунтовують доцільність та правомірність обмеження прав обвинуваченого у кримінальному провадженні та виправдовують застосування запобіжного заходу саме такого виду, оскільки існує ймовірність порушення важливого суспільного інтересу у вигляді протидії правосуддю шляхом переховування від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Метою застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання існуючим ризикам.

При розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу прокурором доведено обставини, передбачені пунктами 1, 2, 3 частини першої статті 194 КПК України.

Судом встановлено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого та не буде запобігати ризикам переховування від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

За сукупності таких обставин, суд, приймаючи до уваги також і стан здоров`я обвинуваченого, щодо якого у матеріалах провадження відсутні об`єктивні медичні застереження, дані про його особу, сімейний стан, соціальні зв`язки, вважає, що клопотання прокурора підлягає до задоволення, а строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з огляду на підстави його застосування підлягає продовженню на 60 днів.

Оскільки дане кримінальне провадження вчинено із застосуванням насильства та погрозою насильством, суд керуючись правилами п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, не вбачає правових підстав для визначення при цьому розміру застави.

Крім того, прокурор заявила клопотання про накладення грошового стягнення на свідка ОСОБА_9 та привід свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , у наступне судове засідання.

Обвинувачений, захисник обвинуваченого, потерпілий та його законний представник не заперечували щодо даного клопотання.

Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КПК України, якщо підозрюваний, обвинувачений, свідок, потерпілий, цивільний відповідач, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, який був у встановленому цим Кодексом порядку викликаний (зокрема, наявне підтвердження отримання ним повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом), не з`явився без поважних причин або не повідомив про причини свого неприбуття, на нього накладається грошове стягнення у розмірі від 0,5 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - у випадку неприбуття на виклик слідчого судді, суду.

Зважаючи на неявки свідка ОСОБА_9 в судові засідання, суд позбавлений можливості повно, всебічно та об`єктивно проводити судовий розгляд даного кримінального провадження.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку про необхідність накладення на свідка ОСОБА_9 грошового стягнення у розмірі 1 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки вона неодноразово не прибула в судові засідання, про поважність причин неявки не повідомила.

Крім того, відповідно до ст. ст. 139, 140 КПК України, якщо свідок, який був у встановленому цим Кодексом порядку викликаний (зокрема, наявне підтвердження отримання ним повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом), не з`явився без поважних причин або не повідомив про причини свого неприбуття, на нього може бути застосовано привід. Рішення про здійснення приводу приймається під час судового провадження - судом за клопотанням сторони кримінального провадження, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, або з власної ініціативи. Рішення про здійснення приводу приймається у формі ухвали.

Згідно ст. 327 КПК України якщо в судове засідання не прибув за викликом свідок, заслухавши думку учасників судового провадження, суд після допиту інших присутніх свідків призначає нове судове засідання і вживає заходів для його прибуття. Суд також має право постановити ухвалу про привід свідка.

Привід, відповідно до ч. 1 ст. 140 КПК України, привід полягає у примусовому супроводженні особи, до якої він застосовується, особою, яка виконує ухвалу про здійснення приводу, до місця її виклику в зазначений в ухвалі час.

Враховуючи, що свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 були повідомлені про час та дату судового розгляду належним чином, в суд не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, суд вважає за необхідне постановити ухвалу про здійснення приводу свідків у наступне судове засідання.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 27, 31, 34, 128, 177, 178, 183, 194, 197, 201, 205, 314-316, 369-372, 384 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Клопотання сторони обвинувачення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого задовольнити.

Продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб, до 01.05.2025, без визначення розміру застави.

Для утримання обвинувачений ОСОБА_3 , підлягає направленню до ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Застосувати привід свідків:

- ОСОБА_9 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

- ОСОБА_10 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

у судове засідання на 14 годину 00 хвилин 17 березня 2025 року

Організацію виконання приводу покласти на начальника Голосіївського УП Головного управління Національної поліції в м. Києві.

Контроль за організацією виконання приводу покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Зобов`язати особу, яка буде здійснювати привід, у разі неможливості здійснити привід свідків, надати письмові пояснення причин невиконання ухвали суду до 14 години 00 хвилин 17 березня 2025 року.

Привід свідка не може бути застосований до неповнолітньої особи, вагітної жінки, осіб з інвалідністю першої або другої груп, особи, яка одноосібно виховує дітей віком до шести років або дітей з інвалідністю, а також осіб, які згідно із цим Кодексом не можуть бути допитані як свідки. Привід співробітника кадрового складу розвідувального органу України під час виконання ним своїх службових обов`язків здійснюється тільки в присутності офіційних представників цього органу.

Накласти грошове стягнення в розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп. на свідка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала суду в частині накладення грошового стягнення є виконавчим документом і підлягає негайному виконанню.

Строк пред`явлення до виконання виконавчого документу - протягом трьох місяців з дня постановлення ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню проте може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 07.03.2025 о 12 год. 30 хв.

Суддя: ОСОБА_1