Справа № 931/132/24
Провадження № 1-кп/931/30/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року селище Локачі

Локачинський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру - ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

законного представника особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0000818 від 08.08.2023 року щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, особи з інвалідністю ІІ групи, раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Горохівського районного суду від 25.10.2019 за ст. ст. 185 ч. 3, 186 ч. 3 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки 3 місяці, 21.02.2022 року звільненого умовно достроково на невідбутий термін 11 місяців 25 днів,

про вчинення суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України,

в с т а н о в и в :

Згідно з клопотанням прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000818 від 08.08.2023 року відносно ОСОБА_4 за вчинення суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, ОСОБА_4 , перебуваючи з 17.07.2022 року на превентивних обліках Національної поліції за категорією «сімейний насильник» та будучи особою, яка раніше неодноразово вчиняла домашнє насильство по відношенню до рідної сестри ОСОБА_7 , а саме: 20.04.2023, 21.05.2023, 24.05.2023, 17.07.2023, 02.06.2023, 09.06.2023, й був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173-2 КУпАП, постановами Локачинського районного суду Волинської області від 20 квітня 2023 року, 02 червня 2023 року, 12 червня 2023 року, 20 липня 2023 року, належних висновків не зробив та продовжив систематично вчиняти домашнє насильство.

Зокрема, ОСОБА_4 , в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року №2229-УІІІ, 07.08.2023 року, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно своєї сестри ОСОБА_7 , з якою спільно проживає, а саме вчинив дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні на її адресу нецензурною лайкою, словесних образах, погрозах фізичною розправою, що призвело до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої, що є в безпосередньому причинно - наслідковому зв`язку з домашнім психологічним насильством, яке згідно комплексної судової психолого - психіатричної експертизи № 383 від 07.12.2023 року спричинило те, що в потерпілої ОСОБА_7 виявляються зміни в емоційному стані індивідуально - психологічних проявах, які стоять у причинно-наслідковому зв`язку з діями ОСОБА_4 , та перешкоджають активному соціальному функціонуванні її як особистості та страждає на розлад адаптації у вигляді пролонгованої депресивної реакції на стрес на тлі легкої розумової відсталості, який виник внаслідок вчинення щодо неї протиправних дій.

Окрім цього, ОСОБА_4 , в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року №2229-УІІІ, 24.11.2023 о 13 год. 10 хв., знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно своєї сестри ОСОБА_7 з якою спільно проживає, а саме вчинив дії фізичного та психологічного характеру, що полягали у висловлюванні на її адресу нецензурною лайкою, словесних образах, погрозах фізичною розправою, пошкодження майна, приниженні її честі та гідності, що призвело до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої, що є в безпосередньому причинно - наслідковому зв`язку з домашнім психологічним насильством, яке згідно комплексної судової психолого - психіатричної експертизи № 383 від 07.12.2023 року спричинило те, що в потерпілої ОСОБА_7 виявляються зміни в емоційному стані індивідуально - психологічних проявах, які стоять у причинно-наслідковому зв`язку з діями ОСОБА_4 , та перешкоджають активному соціальному функціонуванні її як особистості та страждає на розлад адаптації у вигляді пролонгованої депресивної реакції на стрес на тлі легкої розумової відсталості, який виник внаслідок вчинення щодо неї протиправних дій.

Окрім цього, ОСОБА_4 , в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року №2229-УІІІ, 21.01.2024 о 18 год., знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно своєї сестри ОСОБА_7 з якою спільно проживає, а саме вчинив дії фізичного та психологічного характеру, що полягали у висловлюванні на її адресу нецензурною лайкою, словесних образах, погрозах фізичною розправою, приниженні її честі та гідності, що призвело до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої, що є в безпосередньому причинно - наслідковому зв`язку з домашнім психологічним насильством, яке згідно комплексної судової психолого - психіатричної експертизи № 383 від 07.12.2023 року спричинило те, що в потерпілої ОСОБА_7 виявляються зміни в емоційному стані індивідуально - психологічних проявах, які стоять у причинно-наслідковому зв`язку з діями ОСОБА_4 , та перешкоджають активному соціальному функціонуванні її як особистості та страждає на розлад адаптації у вигляді пролонгованої депресивної реакції на стрес на тлі легкої розумової відсталості, який виник внаслідок вчинення щодо неї протиправних дій.

Окрім цього, ОСОБА_4 , в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року №2229-УІІІ, 28.01.2024 близько 22 год., знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно своєї сестри ОСОБА_7 з якою спільно проживає, а саме вчинив дії фізичного та психологічного характеру, що полягали у висловлюванні на її адресу нецензурною лайкою, словесних образах, погрозах фізичною розправою, приниженні її честі та гідності, що призвело до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої, що є в безпосередньому причинно - наслідковому зв`язку з домашнім психологічним насильством, яке згідно комплексної судової психолого - психіатричної експертизи 383 від 07.12.2023 року спричинило те, що в потерпілої ОСОБА_7 виявляються зміни в емоційному стані індивідуально - психологічних проявах, які стоять у причинно-наслідковому зв`язку з діями ОСОБА_4 , та перешкоджають активному соціальному функціонуванні її як особистості та страждає на розлад адаптації у вигляді пролонгованої депресивної реакції на стрес на тлі легкої розумової відсталості, який виник внаслідок вчинення щодо неї протиправних дій.

Таким чином, в діях ОСОБА_4 орган досудового розслідування вбачає ознаки суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ст. 126-1 КК України.

В судовому засіданні прокурор просила суд постановити ухвалу, якою закрити кримінальне провадження, оскільки під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_4 на час вчинення суспільно - небезпечного діяння не перебував в стані неосудності і підлягає кримінальній відповідальності на загальних підставах.

В судовому засіданні особа, щодо якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 заперечив щодо застосування до нього примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом, відмовився від дачі будь-яких пояснень.

Захисник ОСОБА_4 ОСОБА_5 просив суд відмовити в задоволенні клопотання про застосування примусових заходів відносно ОСОБА_4 .

Законний представник ОСОБА_6 , потерпіла ОСОБА_7 підтримали клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом до ОСОБА_4 .

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що кримінальне провадження щодо застосування відносно ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом за ознаками суспільно небезпечного діяння, передбаченого ст.126-1 КК України слід закрити, а матеріали клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000818 від 08.08.2023 року відносно ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України направити прокурору для здійснення кримінального провадження в загальному порядку, з наступних підстав.

Статтею 503 КПК України визначено підстави для здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру. Зокрема, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що: 1) особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності; 2) особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.

Згідно із ст. 513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

На підтвердження вчинення ОСОБА_4 дій за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ст.126-1 КК України, стороною обвинувачення долучено, а судом досліджено наступні докази: витяг з кримінального провадження №0000818, витяг з кримінального провадження №0000103, рапорт від 07.08.2023 року, протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 08.08.2023 року, протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 21.12.2023 року, протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 21.01.2024 року, протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 28.01.2024 року, постанову про призначення комплексної судової психолого-психіатричної експертизи від 11.09.2023 року, висновок судово-психіатричного експерта № 383 від 07.12.2023 року, постанову про проведення амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 27.12.2023 року, висновок судово-психіатричного експерта № 33 від 12.02.2024 року, постанову Локачинського районного суду Волинської області № 931/622/23 від 20.07.2023 року, постанову Локачинського районного суду Волинської області № 931/478/23 від 12.06.2023 року, постанову Локачинського районного суду Волинської області № 931/448/23 від 02.06.2023 року, постанову Локачинського районного суду Волинської області № 931/338/23 від 20.04.2023 року, постанову Локачинського районного суду Волинської області № 931/126/23 від 20.02.2023 року, постанову Локачинського районного суду Волинської області № 931/125/23 від 02.02.2023 року, характеризуючі дані на ОСОБА_4 , ухвалу Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 27.12.2023 року.

Окрім цього, в судовому засіданні допитано потерпілу ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_8 .

Особа, щодо якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_4 від дачі показань відмовився.

У суду відсутні підстави для оцінки доказів, долучених сторонами кримінального провадження до клопотання та з`ясування, в порядку п.п.1,2 ч.1 ст.513 КПК України, питань про те, чи мало місце суспільно-небезпечне діяння та чи вчинив ОСОБА_4 суспільно-небезпечне діяння, передбачене ст. 126-1 КК України, оскільки відсутні підстави констатувати, що ОСОБА_4 вчинив суспільно-небезпечне діяння в стані неосудності, у зв`язку із наступним.

Згідно зі ст. 19 КК України, осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Водночас ст. 20 КК України визначено, що підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення злочину, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

З аналізу зазначених норм вбачається, що обмежена осудність пов`язана з наявністю у суб`єкта певного психічного розладу, психічної аномалії; внаслідок зазначеного психічного стану особа усвідомлює, але не повною мірою, фактичні ознаки і суспільну небезпечність вчиненого діяння та (або) не повною мірою може керувати ними. Тобто на відміну від неосудної особи, здатність усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними у обмежено осудної особи не виключається; обмежена осудність не виключає осудності як обов`язкової ознаки суб`єкта, отже, не виключає кримінальну відповідальність і покарання за вчинене.

Значення обмеженої осудності полягає в тому, що вона може враховуватись судом при призначенні покарання і відповідно до ч.2 ст.94 КК України є підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 03.06.2005 року №7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» неосудність та обмежена осудність є юридичними категоріями, а тому визнання особи неосудною (ч. 2 ст.19 КК України) чи обмежено осудною (ч.1 ст.20 КК України) належить виключно до компетенції суду.

Разом з тим, слід враховувати, що примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта №33 від 12.02.2024 року, у ОСОБА_4 виявлялися в період, що відноситься до часу інкримінованого йому правопорушення і виявляються в даний час ознаки психічного розладу у вигляді легкої розумової відсталості (помірної дебільності) з поведінковими розладами, через який він не був здатний і не здатний в даний час повною мірою усвідомлювати свої дії/бездіяльність та /або/ керувати ними. За станом свого психічного здоров`я в даний час ОСОБА_4 потребує надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку (а.с.112-114).

05.11.2024 року в судовому засіданні було допитано судово-психіатричного експерта ОСОБА_9 , який підтвердив свій висновок щодо ОСОБА_4 , зазначивши, що ОСОБА_4 деякою мірою може усвідомлювати свої дії, але потребує періодичного лікування, ОСОБА_4 не є особою, що не може усвідомлювати своїх дій та керувати ними.

Будь-яких доказів, які б вказували на неосудність (ст. 19 КК України) ОСОБА_4 , суду не надано.

Зауважень з приводу належності та допустимості вказаного доказу - висновку судово-психіатричного експерта № 33 від 12.02.2024, до суду не надходило.

Отже, даний висновок експертизи не дає підстав вважати, що ОСОБА_4 на момент вчинення інкримінованого йому діяння знаходився у стані неосудності. Даний висновок експерта вказує, що ОСОБА_4 перебував у стані обмеженої осудності і відповідальність за скоєне у такому стані настає на загальних підставах, з урахуванням положень ч. 2 ст. 20 КК України, а кримінальне провадження повинно здійснюватися у загальному порядку з усіма гарантіями, які закон надає стороні захисту.

Окрім того, суд звертає увагу й на те, що у п. 6 Постанови № 7 від 03.06.2005 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що враховуючи те, що згідно зі ст. 20 КК України особа, визнана обмежено осудною, підлягає кримінальній відповідальності, слід визнати, що справу щодо такої особи необхідно направляти до суду з обвинувальним висновком, в якому мають міститися дані про психічне захворювання цієї особи. Визнати правильною практику тих судів, які, отримавши на розгляд кримінальну справу з обвинувальним висновком та визнавши під час судового розгляду, що злочин вчинено в стані обмеженої осудності особою, яка внаслідок загострення наявного у неї психічного розладу потребує застосування примусових заходів медичного характеру, постановлюють обвинувальний вирок і при призначенні засудженому покарання враховують його психічний стан як пом`якшуючу покарання обставину з одночасним застосуванням примусового заходу медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання. Примусові заходи медичного характеру можуть застосовуватися до засудженої обмежено осудної особи також при звільненні її від покарання в разі, коли вона під час його відбування захворіла на психічну хворобу, що позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними (ч. 1ст. 84 КК).

На підставі п.2 ч.1 ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили злочини у стані обмеженої осудності.

У відповідності до ч.2 ст. 94 КК України надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку може бути застосовано судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно-небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до психіатричного закладу.

Надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких саме і є критерієм обмеженої осудності (ч. 1 ст.20, ч. 2 ст.94 КК України). Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним особам у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду.

Тому слід вважати, що ця допомога може надаватися таким особам незалежно від виду призначеного їм покарання: якщо воно пов`язане з позбавленням волі, то здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покладається на медичну службу кримінально-виконавчих установ, а якщо не пов`язане, - на психіатричні заклади органів охорони здоров`я за місцем проживання засуджених.

Відповідно до ч. 2 ст. 504 КПК України досудове розслідування щодо осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення у стані обмеженої осудності, здійснюється слідчим, дізнавачем згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом. Суд, ухвалюючи вирок, може врахувати стан обмеженої осудності як підставу для застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до ч. 5 ст. 513 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру може бути закрито судом, якщо неосудність особи на момент вчинення суспільно небезпечного діяння не була встановлена, а так само в разі видужання особи, яка після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу. У такому разі після закриття судом кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру прокурор повинен розпочати кримінальне провадження в загальному порядку.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 на час вчинення інкримінованого йому суспільно небезпечного діяння не перебував в стані неосудності (ст. 19 КК України), що підтверджено висновком судово-психіатричного експерта та його показами, наданими суду, а відтак суд вважає, що його неосудність на момент вчинення інкримінованого йому протиправного діяння не встановлена, а тому відповідно до ч. 5 ст. 513 КПК України, суд вважає за необхідне закрити кримінальне провадження про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_4 та направити наявні матеріали кримінального провадження прокурору для ініціювання кримінального провадження в загальному порядку.

Після прийняття судом даного процесуального рішення, вимоги ч.5 ст. 513 КПК України визначають дії прокурора, який повинен розпочати кримінальне провадження в загальному порядку.

На підставі наведеного, у суду відсутні підстави для оцінки доказів, долучених до клопотання та з`ясування, в порядку п.п.1,2 ч.1 ст.513 КПК України, питань про те, чи мало місце суспільно-небезпечне діяння та чи вчинив ОСОБА_4 суспільно-небезпечне діяння, передбачене ст. 126-1 КК України, оскільки в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 на час вчинення інкримінованого йому протиправного діяння не перебував в стані неосудності (ст. 19 КК України), що підтверджено висновком судово-психіатричного експерта №33 від 12.02.2024 року.

Керуючись ст.ст. 19, 20, 94 КК України, ст. ст. 502, 512, 513, 515 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Кримінальне провадження за клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 за вчинення суспільно - небезпечного діяння, передбаченого ст. 126-1 КК України закрити та направити матеріали прокурору Володимирської окружної прокуратури для здійснення кримінального провадження №0000818 від 08.08.2023 року в загальному порядку.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її оголошення, учасники провадження можуть подати на ухвалу суду заперечення в апеляційній скарзі, яка подається за наслідками судового розгляду в загальному порядку, передбаченому КПК України.

Суддя Локачинського районного суду ОСОБА_1