Справа № 382/96/25
Номер провадження: 1-кп/365/26/25
У Х В А Л А

11 лютого 2025 року селище Згурівка

Згурівський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_10

законного представника неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_10 ОСОБА_11

захисника неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_12

в ході розгляду у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі засідань суду № 1 у режимі відеоконференцзв`язку клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою, поданого у кримінальному провадженні № 0000507 від 11.04.2023 за обвинуваченням ОСОБА_4 , неповнолітньої ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

На розгляді Згурівського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , неповнолітньої ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000507 від 11.04.2023.

11 лютого 2025 року у підготовчому судовому засіданні прокурор Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , в якому просив продовжити строк тримання під вартою, як запобіжного заходу, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, на утриманні малолітніх дітей не маючого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, на 60 днів, розмір застави визначити в 60 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Своє клопотання обґрунтовує тим, що під час досудового розслідування обрано запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою. В подальшому строк дії вказаного запобіжного заходу неодноразово продовжувався. Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою спливає 18.02.2025. Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 190 КК України, віднесено до категорії особливо тяжких злочинів, санкція якого передбачає покарання до 12 років позбавлення волі. Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Враховуючи зазначені обставини, метою застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 є забезпечення виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наступним ризикам: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та обвинувачених, вчинення інших кримінальних правопорушень. Так, ОСОБА_4 , усвідомлюючи невідворотність покарання за вчинення вказаного кримінального правопорушення, що пов`язане з позбавленням волі, може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки він не має на утриманні дітей чи інших непрацездатних осіб, не працює, не має постійного джерела доходу, тобто не має стійких соціальних зв`язків, що не перешкоджає йому залишити місце свого проживання. У зв`язку з тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого правопорушення у складі організованої групи, він може незаконно впливати на інших обвинувачених, потерпілих. Враховуючи мету, спосіб та обстановку вчинення даного злочину, особу ОСОБА_4 , останній може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачений раніше судимий, не має постійного доходу, не працює, суспіль-корисною працею не займається, тому може продовжити свою протиправну діяльність та вчинити злочини майнового характеру. Більш м`які запобіжні заходи не можуть бути застосовані враховуючи тяжкість вчинення злочину. Домашній арешт не може забезпечити належну поведінку ОСОБА_4 , тому що вказаний запобіжний захід не може запобігти вищевказаним ризикам.

У підготовчому засіданні прокурор ОСОБА_3 своє клопотання підтримав та пояснив, що заявлені у клопотанні ризики, що виправдовують тримання під вартою обвинуваченого, не зменшились, нові не з`явились.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 вважає клопотання прокурора необґрунтованим та подав суду письмові заперечення на клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Своє заперечення обґрунтовує тим, що обвинувачений ОСОБА_4 має молодий вік - 20 років, має третю групу інвалідності з дитинства довічно. Із медичної документації відносно ОСОБА_4 вбачається, що йому необхідно постійно виконувати комплекс спеціальних вправ та процедур, перебувати під постійним наглядом лікарів для його подальшого оперативного лікування. За умови постійного перебування у слідчому ізоляторі комплекс зазначених вимог значно ускладнюється та є неможливим для реалізації. Існують ризики технічної неможливості слідчого ізолятора забезпечити вивіз ОСОБА_4 до лікувального закладу, що підтверджується листом філії ЦОЗ ДКВС України в м. Києві та Київській області. Щодо ризиків, передбачений у ст. 177 КПК України зазначив, що після повідомлення про підозру і проведення обшуку ОСОБА_4 добровільно з`явився до слідчого для дачі показань та прибув до суду для участі у розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу. Міцність соціальних зв`язків ОСОБА_4 пояснює наявністю у нього місця реєстрації, що збігається з місцем фактичного проживання, наявністю сім`ї, прив`язаністю до медичних закладів. Санкція статті КК України, за якою обвинувачується ОСОБА_4 , передбачає покарання, нижня межа якого не перевищує п`яти років позбавлення волі, що у випадку визнання його винним дає шанс на отримання іспитового строку, що спростовує ризик переховування від суду. У справі загальна кількість потерпілих становить 14 чоловік, яким в сукупності завдано збитку на загальну суму 252580 грн. Відповідно до пред`явленого обвинувачення, ОСОБА_4 може мати причетність лише до епізоду з одним потерпілим, якому завдано збитки у розмірі 22000 грн. Також вказує на те, що прокурором виділена роль ОСОБА_4 у інкримінованій групі осіб злочинній організації, не організатора, а такого, що має причетність до одного з чотирнадцяти епізодів при виділеній йому функції спілкування з потерпілими, фактично цього не робив. Частина із співучасників даного провадження не має запобіжного заходу, інша частина, крім ОСОБА_4 , перебувають під дією запобіжних заходів не пов`язаних з ізоляцією та ув`язненням. Щодо ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, то вказує, що саме вчинення іншого кримінального правопорушення ОСОБА_4 дає останньому більшої ймовірності постановлення судом вироку із санкцією у вигляді реального позбавлення волі, про що йому добре відомо. Загальний строк перебування ОСОБА_4 під вартою становить майже вісім місяців. Вважає, що змінивши ОСОБА_4 запобіжний захід на менш суворий, ніж тримання під вартою, буде забезпечена належна поведінка останнього та відсутність вчинення з його боку ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати до ОСОБА_4 менш суворий запобіжний захід з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника, просив застосувати до нього менш суворий запобіжний захід.

Заслухавши доводи прокурора, з`ясувавши думку обвинуваченого та захисника, дослідивши матеріали клопотання, суд вважає, що клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необґрунтованим, а відтак в його задоволенні слід відмовити.

Згідно з статтею 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Підпунктом (с) пункту 1 статті 5 Конвенції передбачено, що законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суду необхідно враховувати вимоги дотримання розумного строку застосування такого запобіжного заходу. Загальне положення щодо розумних строків у таких випадках викладено у правовій позиції ЄСПЛ в рішенні у справі «Харченко проти України», згідно з якою «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості» (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

28 червня 2024 року до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою неодноразово продовжувався.

Строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, застосований до ОСОБА_4 , спливає 18 лютого 2025 року.

Зі змісту ч. 3, 4 ст. 199 КПК України випливає, що суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Статтею 177 КПК встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Оцінивши наявність ризиків, на існування яких посилається прокурор у клопотанні, суд приходить до наступного.

Обвинувачений ОСОБА_4 має соціальні зв`язки, що проявляється у тому, що він має сім`ю, одне місце реєстрації та проживання. Також судом враховано і те, що обвинувачений ОСОБА_4 є інвалідом 3 групи з дитинства, довічно, має проблеми зі здоров`ям, які потребують періодичних контрольних оглядів та рекомендації до оперативного лікування. Саме по собі покарання, передбачене санкцією статті, за якою обвинувачується ОСОБА_4 , автоматично не свідчить про наявність ризику переховування від суду.

Щодо ризику незаконного впливу на потерпілих, свідків та обвинувачених, то основні свідки у кримінальному провадженні вже допитані. Відповідно до обвинувального акту кількість потерпілих у справі складає 14 чоловік, обвинуваченому ОСОБА_4 зазначено причетність до одного із потерпілих. Потерпілі проживають окремо та за межами Бориспільського району, що зменшує ризик впливу на них з боку обвинуваченого ОСОБА_4 . Щодо ризику впливу на обвинувачених, то згідно із обвинувальним актом ОСОБА_4 залучено учасником організованої групи та визначено роль спілкування з клієнтами, отримання коштів та перевезення коштів для передачі організаторам, що, на думку суду, не свідчить про те, що він може незаконно вплинути на них.

В частині існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, суд вважає, що такий ризик існує, однак вчинення іншого кримінального правопорушення тільки ускладнить становище обвинуваченого ОСОБА_4 , про що йому відомо.

Частиною 3 ст. 176 КПК встановлено, що суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Суд приходить до висновку, що прокурором у судовому засіданні не доведено, що заявлені ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились. При цьому, суд враховує і те, що не з`явилися і нові ризики, які виправдовують тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 . Однак, ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжує існувати.

Суд вважає, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу аніж тримання під вартою, зможе запобігти ризикам, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та забезпечить виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому до обвинуваченого має бути застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Частиною 1 ст. 181 КПК України встановлено, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Відповідно до ч. 6 ст.181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання прокурора та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк два місяці, негайно звільнивши його у залі суду.

У зв`язку із застосуванням до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, у вигляді домашнього арешту та існуванням ризиків кримінального провадження, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, а саме: 1) протягом вказаного строку не залишати цілодобово місце свого зареєстрованого та фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за винятком необхідності отримання невідкладної медичної допомоги; 2) не відлучатися із міста Яготина Бориспільського району Київської області без дозволу прокурора та суду; 3) прибувати до суду за кожним викликом; 4) утриматись від спілкування у будь-який позапроцесуальний спосіб з потерпілими та свідками у кримінальному провадженні; 5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

На підставі викладеного та керуючись ст. 176, 177, 181, 199, 331, 350 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відмовити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк два місяці, тобто до 10 квітня 2025 року.

На обвинуваченого ОСОБА_4 покласти наступні обов`язки:

-протягом вказаного строку не залишати цілодобово місце свого зареєстрованого та фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за винятком необхідності отримання невідкладної медичної допомоги;

-не відлучатися із міста Яготина Бориспільського району Київської області без дозволу прокурора та суду;

-прибувати до суду за кожним викликом;

-утриматись від спілкування у будь-який позапроцесуальний спосіб з потерпілими та свідками у кримінальному провадженні;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Негайно звільнити ОСОБА_4 з Державної установи «Київський слідчий ізолятор».

Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_4 негайно після її проголошення.

Ухвала про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Строк дії ухвали до 10 квітня 2025 року.

Копію даної ухвали передати на виконання до Яготинського відділення поліції № 2 (м. Яготин) Бориспільського районного управління поліції ГУ НП в Київській області.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та проголошено 13 лютого 2025 року о 16 год 00 хв.

Головуюча суддя ОСОБА_1