УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2024 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю слідчого - ОСОБА_3 розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , яке погоджено прокурором Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_5 , про проведення обшуку у кримінальному провадженні № 0001204 від 07.09.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді із клопотанням про надання дозволу на проведення обшуку, в якому зазначає про те, що досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0001204 від 07.09.2024 року встановлено, що невстановлені особи з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, залучивши інших осіб в якості свідків ввели суд в оману при прийнятті рішень по цивільним справам щодо спадкування майна за законом.

Так, при розгляді цивільної справи № 946/2242/22 (провадження № 2/946/2408/22) за позовом ОСОБА_6 до Ізмаїльської міської ради Одеської області, про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно Ізмаїльським міськрайонним судом 08.06.2022 року було прийнято рішення про задоволення позову та встановлено факт спільного проживання спадкоємця ОСОБА_6 однією сім`єю з ОСОБА_7 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 з січня 2015 року до дня відкриття спадщини, тобто до 08.09.2021 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, визнано за ОСОБА_6 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

В своєму рішенні Ізмаїльський міськрайонний суд послався на допити в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які пояснили що ОСОБА_6 зі своєю дружиною ОСОБА_10 розпочали спільне проживання з ОСОБА_7 в період з 01.01.2015 року по 20.01.2020 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Також в рішенні суду зазначено, що сім`я ОСОБА_11 проживала однією сім`єю з ОСОБА_7 , вели спільне господарство, потім у ОСОБА_7 різко погіршився стан здоров`я і з 20.01.2020 року остання була поміщена до психоневрологічного будинку-інтернату, однак, ОСОБА_6 продовжував її відвідувати, передавав ліки та продукти, тобто підтримував родинні стосунки.

Вказані обставини під час досудового розслідування не знайшли свого підтвердження та суперечать іншим відомостям які встановлено в ході досудового розслідування.

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження встановлено, що матір`ю ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_12 .

Так, відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть встановлено, що ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Так, рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 04.11.2015 року ОСОБА_7 визнано недієздатною.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 16.11.2015 року недієздатній ОСОБА_7 призначено опікунів ОСОБА_6 та ОСОБА_10 . Рішення суду набрало законної сили 27.11.2015 року.

Дослідженням історії хвороби ОСОБА_7 за період з 21.11.2014 року по 08.09.2021 року встановлено, що вона перебувала на стаціонарному лікуванні в КУ «Ізмаїльська міська центральна лікарня», Дунайська басейнова лікарня на водному транспорті, КНП «Дунайська обласна лікарня» Одеської обласної ради» з діагнозом шизофренія, параноїдальна форма, безперервний перебіг, виражений дефект особистості в період:

з 21.11.2014 по 11.02.2015 (82 дні);

з 13.02.2015 по 28.02.2015 (15 днів);

з 01.03.2015 по 28.05.2015 (88 днів);

з 30.05.2015 по 11.08.2015 (73 дні);

з 14.08.2015 по 25.11.2015 (103 дні);

з 27.11.2015 по 20.01.2016 (54 дні);

з 22.01.2016 по 04.04.2016 (73 дні);

з 07.04.2016 по 13.06.2016 (67 днів);

з 16.06.2016 по 02.08.2016 (47 днів);

з 03.08.2016 по 20.10.2016 (78 днів);

з 23.10.2016 по 19.12.2016 (57 днів);

з 21.12.2016 по 03.03.2017 (72 дні);

з 06.03.2017 по 19.06.2017 (108 днів);

з 21.06.2017 по 14.08.2017 (54 дні);

з 16.08.2017 по 24.10.2017 (69 днів);

з 26.10.2017 по 18.12.2017 (44 дні);

з 20.12.2017 по 19.02.2018 (61 день);

з 21.02.2018 по 25.04.2018 (63 дні);

з 27.04.2018 по 27.06.2018 (61 день);

з 29.06.2018 по 15.08.2018 (47 днів);

з 17.08.2018 по 11.10.2018 (55 днів);

з 16.10.2018 по 18.12.2018 (64 дні);

з 20.12.2018 по 05.03.2019 (75 днів);

з 07.03.2019 по 10.05.2019 (64 дні);

з 13.05.2019 по 31.07.2019 (79 днів);

з 05.08.2019 по 17.01.2020 (159 днів);

та в Великорибальському психоневрологічному будинку-інтернаті в період з 17.01.2020 року до самої смерті, тобто до 08.09.2021 року.

Під час допиту свідка ОСОБА_13 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 та була сусідкою ОСОБА_7 встановлено наступне.

Так, свідок ОСОБА_13 пояснила, що ОСОБА_7 раніше проживала за адресою: АДРЕСА_1 зі своїми батьками та братом. ОСОБА_7 перебувала на обліку у лікаря психіатра, у зв`язку з чим часто перебувала на лікуванні у психіатричній лікарні.

Пізніше після смерті брата та батьків ОСОБА_7 в своїй квартирі не з`являлася. Інші особи в квартирі ОСОБА_7 також не проживали.

Після смерті ОСОБА_7 в квартирі останньої почала проживати сім`я, з якою вона не знайома.

Крім того, за період з січня 2015 року по дату смерті ОСОБА_7 в квартирі останньої ніхто не проживав.

Відповідно до епікризів з історії хвороби ОСОБА_7 , встановлено, що вона перебуває на обліку у лікаря психіатра з 1983 року. З 2000 року ОСОБА_7 вдома майже не утримувалася, самостійно забезпечувати свою життєдіяльність не взмозі.

Також, відповідно до епікризу з історії хвороби № 333/4112 ОСОБА_7 , яка перебувала на стаціонарному лікуванні в психіатричному відділенні КНП «Дунайська обласна лікарня» в період з 05.08.2019 року по 17.01.2020 року, встановлено, що ОСОБА_7 останні 5 років вдома не перебувала.

Вказаний епікриз видав нач. мед. психіатричного відділення КНП «Дунайська обласна лікарня» Одеської обласної ради ОСОБА_9 , яка була свідком в судовому засіданні при розгляді позову ОСОБА_6 до Ізмаїльської міської ради Одеської області, про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно (справа № 946/2242/22).

Проте, в рішенні Ізмаїльського міськрайонного суду (справа № 946/2242/22) зазначено, що свідок ОСОБА_9 надала суду інші покази, відповідно до яких ОСОБА_7 проживала за місцем своєї реєстрації разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_10 .

Іншим свідком в судовому засіданні по справі № 946/2242/22 була ОСОБА_8 , яка є матір`ю ОСОБА_10 , та була зацікавленою особою в задоволенні позову ОСОБА_6 .

Відповідно до статті 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Частиною 2 статті 1220 ЦК України передбачено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Таким чином, в ході досудового розслідування встановлено факт не проживання опікунів ОСОБА_6 та ОСОБА_10 з ОСОБА_7 в зазначений в рішенні суду період.

Як наслідок, рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду № 946/2242/22 від 08.06.2022 року право власності на об`єкт житлової нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , передано ОСОБА_6 незаконно.

ОСОБА_6 на підставі рішення Ізмаїльського міськрайонного суду № 946/2242/22 від 08.06.2022 року зареєстрував 23.08.2022 року за № 47692390 право власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому 06.09.2022 року ОСОБА_6 подарував частку вищевказаної квартири своїй дружині ОСОБА_10 .

Таким чином, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 незаконно заволоділи квартирою що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , чим спричинили збитки Ізмаїльській міській раді на загальну суму 1008777,76 гривень.

Слідчий зазначає, що до вказаного злочину можуть бути причетні: ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Згідно протоколу допиту ОСОБА_8 , встановлено, що вона зі своїм чоловіком ОСОБА_14 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

За вказаних обставин, слідчий звертається до слідчого судді із клопотанням про надання дозволу на проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_4 з метою відшукання та вилучення: документів на встановлення опікунства стосовно ОСОБА_7 , медичної документації останньої та мобільних телефонів ОСОБА_8 , особистих її записів, які мають значення речових доказів в кримінальному проваджені.

Іншим способом, ніж відшукати та вилучити вищевказані речі під час проведення обшуку, неможливо встановити обставини вчинення кримінального правопорушення в рамках кримінального провадження та осіб, що причетні до його вчинення.

Без відшукання таких речей неможливо повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, встановити осіб, які причетні до вчинення кримінального правопорушення, а також прийняти законне рішення у цьому кримінальному провадженні.

В судовому засіданні слідчий клопотання про надання дозволу на проведення обшуку підтримала у повному обсязі, клопотання просила задовольнити.

Дослідивши клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, вислухавши думку слідчого в судовому засіданні, яка підтримала подане клопотання та просила його задовольнити, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

Згідно ст.2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення ЄСПЛ є обов`язковими для виконання Україною відповідно до ст.46 Конвенції.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово зазначав, що аби не суперечити ст.8 Конвенції, втручання у приватне життя повинно здійснюватися «згідно із законом», мати легітимну мету та бути необхідним у демократичному суспільстві для досягнення цієї мети (рішення у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», п.42; «Шалімов проти України», п.84; «Кузнецов проти України», п.134).

У рішенні «Michaud v. France», п.94-1175, ЄСПЛ вказав, що вираз «передбачене законом» вимагає насамперед, щоб втручання ґрунтувалося на внутрішньому праві.

Згідно рішення «S. and Marper v. the UK», п.101, втручання буде таким, що є «необхідним у демократичному суспільстві», якщо воно відповідає вимогам «нагальної суспільної необхідності», зокрема є пропорційним його «законній меті», і якщо причини, наведені національними властями в його виправдання, є «суттєвими і достатніми».

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Геращенко проти України», п. 132, для винесення постанови про проведення обшуку житла чи іншого володіння особи суди відповідно до законодавства повинні переконатися в тому, що існують достатні підстави вважати, що розшукувані предмети знаходяться там».

Згідно ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КПК України, ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Згідно ст. 234 КПК України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Долученими до клопотання матеріалами в сукупності в повній мірі підтверджується наявність обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення в рамках кримінального провадження № 0001204 від 07.09.2024 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України за фактом незаконного заволодіння квартирою що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В рамках вказаного кримінального провадження встановлено, що до вчинення кримінального правопорушення імовірно може бути причетна ОСОБА_8 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

За таких обставин, у сторони обвинувачення є достатньо підстав вважати, що за місцем мешкання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_4 можуть знаходитися речі, предмети та документи, які можуть містити у собі відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення в рамках кримінального провадження та мають вагоме значення для досудового розслідування.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 11.12.2024 року інформація щодо власників нерухомого майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_4 - відсутня.

Згідно довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» власниками нерухомого майна, а саме: земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 є ОСОБА_14 та ОСОБА_8 .

З огляду на викладене, слідчий суддя приходить до переконання, що в результаті надання дозволу на проведення обшуку може бути досягнуто мету проведення такої слідчої (розшукової) дії, оскільки за вказаною адресою можуть знаходитися предмети, що мають відношення до кримінального правопорушення.

Крім того, враховуючи обставини можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та його специфіку, слідчий суддя вважає, що обшук є найбільш доцільним та ефективним способом відшукання та вилучення речей, які мають значення для досудового розслідування та про які зазначено у клопотанні, які в свою чергу в добровільному порядку отримані бути не можуть, оскільки такі речі та документи викриватимуть можливу протиправну поведінку причетних до вчинення кримінального правопорушення осіб.

На підставі викладеного, враховуючи обґрунтованість поданого клопотання, наявність правових підстав для його задоволення, так як в результаті проведення обшуку можуть бути виявленні та вилученні речі, які будуть використані як докази в рамках кримінального провадження на підтвердження факту та обставин вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а також осіб, які можуть бути причетними до його вчинення, слідчий суддя приходить до переконання, що таке клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 223, 234, 235 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , яке погоджено прокурором Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_5 , про проведення обшуку у кримінальному провадженні № 0001204 від 07.09.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України - задовольнити.

Надати слідчим, які входять до складу слідчої групи у кримінальному провадженні № 0001204 від 07.09.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та прокурорам групи прокурорів у вказаному кримінальному провадженні дозвіл на проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_4 з метою відшукання та вилучення: документів на встановлення опікунства стосовно ОСОБА_7 , медичної документації останньої та мобільних телефонів ОСОБА_8 , особистих її записів, які можуть мати значення речових доказів в кримінальному проваджені.

Визначити строк дії ухвали тривалістю в один місяць, який обраховувати з дня постановлення ухвали слідчим суддею.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1