Справа № 146/368/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2024 р. смт.Томашпіль

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

неповнолітнього ОСОБА_4 , законного представника неповнолітнього ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Томашпіль клопотання прокурора Томашпільського відділу Тульчинської окружної прокуратури ОСОБА_3 про вирішення питання про звільнення від призначеного покарання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , у зв`язку з усуненням законом караності діяння за яке йому призначені примусові заходи медичного характеру,-

ВСТАНОВИВ:

18 листопада 2024 року до Томашпільського районного суду Вінницької області за заявою директора КНП «Томашпільська ЦРЛ» ОСОБА_6 надійшло клопотання прокурора Томашпільського відділу Тульчинської окружної прокуратури ОСОБА_3 про вирішення питання про звільнення від призначеного покарання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , у зв`язку з усуненням законом караності діяння за яке йому призначені примусові заходи медичного характеру у відповідності до Закону України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року, що набрав чинності 09 серпня 2024 року.

В судовому засіданні прокурор Томашпільського відділу Тульчинської окружної прокуратури ОСОБА_3 , клопотання підтримала та просила його зодовольнити.

Законний представник неповнолітнього ОСОБА_4 ОСОБА_5 в судовому засіданні заявлене клопотання підтримала та просила звільнити неповнолітнього ОСОБА_4 від призначеного покарання.

Заслухавши, прокурора, законного представника неповнолітнього, розглянувши заяву директора КНП «Томашпільська ЦРЛ», дослідивши матеріали клопотання та матеріали справи, суд приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 95 КК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Судом встановлено, що ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 17 червня 2024 року в межах розгляду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно неповнолітнього ОСОБА_4 за ознаками суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, які він проходить у КНП «Томашпільська ЦРЛ».

У зв`язку із набранням чинності 09.08.2024 року Закону України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким було внесено зміни до статті 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна), директор КНП «Томашпільська ЦРЛ» просить привести дану ухвалу у відповідність до чинного законодавства та вважає за доцільне припинити застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку відносно неповнолітнього ОСОБА_4 .

Згідно вимог ч. 1 ст. 514 КПК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється на підставі ухвали суду, в межах територіальної юрисдикції якого застосовується цей захід чи відбувається лікування.

Згідно вимог ч. 3 ст. 514 КПК України розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), де тримається дана особа. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Так, 09 серпня 2024 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна» №3886-IX від 18.07.2024 відповідно до якого у новій редакції викладено статтю 51 КУпАП «Дрібне викрадення чужого майна».

У зв`язку зі змінами внесеними до ст.51 КУпАП Законом України № 3886-1Х від 18.07.2024, після 09.08.2024, дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за ст. 51 КУпАП.

Відповідно кримінальна відповідальність за ст.185 КК України настає у випадку, якщо вартість викраденого майна більше двох неоподатковуваних мінімуми доходів громадян, тобто якщо крадіжка майна не є дрібною.

Отже, діяння, вчинені як таємне викрадення чужого майна, якщо вартість цього майна не перевищує два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент їх вчинення, є дрібною крадіжкою і не є кримінально караними, що виключає кримінальну відповідальність, передбачену ст. 185 КК України.

Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

За частиною 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Примусові заходи медичного характеру, застосовані до неповнолітнього ОСОБА_4 , слід вважати формою процесуального примусу, обґрунтованість якого усунена законом.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першоюстатті 7 цього Кодексу.

Одним із зазначених принципів згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 КПК України є верховенство права.

Статтею 8 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права,в ідповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають змісті спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Такий же принцип гарантований і ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Цей принцип втілюється в правилі про те, що, якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент вчинення злочину, та наступними кримінальними законами, прийнятими до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого є найбільш сприятливими для обвинуваченого.

Згідно висновку Об`єднаної палати ККС Верховного Суду (справа № 278/1566/21), із часу набуття 9 серпня 2024 року чинності Законом № 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК може настати, лише якщо розмір викраденого перевищує два неоподатковувані мінімуми. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.

Як наслідок, Об`єднана палата вважає, що для діянь, які на час їх вчинення становили кримінальне правопорушення за статтями 185, 190 або 191 КК, але в яких вартість предмета кримінального правопорушення не перевищувала два неоподатковувані мінімуми, обговорювана зміна «скасовує кримінальну протиправність діяння» у значенні ст. 5 КК.

Відповідно до положення ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024, який набрав чинності 09 серпня 2024, декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Неоподатковиний мінімум доходів громадян, це грошова сума розміром 17 гривень, встановлена пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового Кодексу України, яка застосовується при посиланнях на неоподаткований мінімум доходів громадян в законах або інших нормативно-правових актах, за винятком норм адміністративного та кримінального законодавства у частині кваліфікації злочинів або правопорушень, для яких сума неоподаткованого мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1, пункту 169.1 статті 169 розділу ІV Податкового Кодексу України. Підпунктом 169.1.1, пункту 169.1 статті 169 розділу ІV Податкового Кодексу України, визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи ( у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Зі змісту ухвали вбачається, що суспільно небезпечні діяння, передбачені ч. 4 ст. 185 КК України неповнолітній ОСОБА_4 вчинив у 2023 році.

Неоподаткований мінімум доходів громадян у розмірі податкової соціальної пільги з 01 січня 2023 року складав 1342 грн ( 2684 грн - розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 х на 50 %). Тобто два неоподатковуваних мінімуму доходів громадян за цей період складають суму в розмірі: 1342 х2=2684 грн.

Згідно ухвали Томашпільського районного суду Вінницької області від 17 червня 2024 року, загальна сума заподіяних збитків по двох епізодах, завданих ОСОБА_7 становить 3607,50 грн. з яких сума заподіяних збитків по першому епізоду становить 1665 грн, сума заподіяних збитків по другому епізоду становить 1942,50 грн. Таким чином, на неповнолітнього ОСОБА_4 розповсюджується дія Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року, який набрав чинності 09 серпня 2024 року, яким декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 74 КК України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

З урахуванням викладеного, суд не вбачає правових підстав щодо продовження примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 , які були застосовані в межах розгляду провадження за діяння, які наразі декриміналізовані та приходить до висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 372, 503, 512-514 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Томашпільського відділу Тульчинської окружної прокуратури ОСОБА_3 про звільнення від призначеного покарання ОСОБА_4 - задовольнити.

Припинити примусові заходи медичного характеру у формі надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку відносно ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , які призначені згідно ухвали Томашпільського районного суду Вінницької області від 17 червня 2024 року в справі №146/368/24 у зв`язку з усуненням законом караності діяння, за яке йому призначені примусові заходи медичного характеру.

Копію ухвали для виконання направити до КНП "Томашпільська ЦРЛ"( 24200, вул. Ігоря Гаврилюка,133 селище Томашпіль Тульчинський район Вінницька область).

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня оголошення.

Повний текст ухвали проголошено о 16:00 год. 18 грудня 2024 року.

Суддя: ОСОБА_1