ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2491/24 Справа № 204/3585/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 року м.Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

законного представника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

особи, щодо якої застосовані

примусові заходи медичного характеру ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)та за участю лікаря Івано-Франківської

області «Психіатрична лікарня № 2» ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2024 року, якою продовжено застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_8 в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом,-

встановила:

Оскаржуваною ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2024 року задоволено заяву представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи і моніторингу наркотиків МОЗ України» та продовжено застосування примусових заходів медичного характеру, призначених ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 травня 2022 року, стосовно ОСОБА_8 в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.

Мотивуючи прийняте рішення суд послався на те, що ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 травня 2022 року стосовно ОСОБА_8 , який вчинив діяння, що мало ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом, відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів від 05 квітня 2024 року за № 436, за своїм психічним станом ОСОБА_8 потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричного закладу з суворим наглядом. При цьому, суд зазначив, що представник закладу ОСОБА_10 в судовому засіданні підтримав висновок.

У поданій апеляційній скарзі захисник та законний представник просять призначити: комплексну, комісійну, судово-медичну експертизу з метою визначення стану фізичного здоров`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проведення якої доручити експертам Чернігівського обласного бюро експертизи, та комплексну, судово -психіатричну експертизу з метою виявлення стану психічного здоров`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проведення якої доручити експертам Чернівецької обласної психіатричної лікарні.

Залучити до участі у розгляді апеляційної скарги у Дніпровському апеляційному суді перекладача з української мови на молдавську (руминську).

Разом з тим, просять ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою відмови у задоволенні заяви представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України», припинити застосування стосовно ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру та звільнити ОСОБА_8 .

У разі відмови в задоволенні заяви в частині припинення застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру, просять вирішити питання про зміну режиму раніше застосованих примусових заходів, шляхом доручення компетентним органам влади здійснити переведення ОСОБА_8 до КНП Івано-Франківський спеціальний заклад надання психіатричної допомоги для продовження надання психіатричної допомоги із посиленим наглядом.

В обгрунтування своїх вимог вказують, що тримання ОСОБА_8 в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом протягом 7 років 7 місяців поспіль є свавільним з точки зору Конвенції та незаконним з огляду на чинне законодавство України. Вважають, що станом на 27 вересня 2023 року єдиною «законною» підставою продовження застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру була ухвала Красноармійського районного суду м. Дніпропетровськ від 22 травня 2023 року, по справі № 204/11251/22. Оскільки, вказана ухвала скасована і на дату її скасування не існувало жодного іншого судового рішення, яке б легітимізувало позбавлення свободи недієздатного ОСОБА_8 , то вже після його застосування «компетентним судом» відповідно до ухвали Дніпровського апеляційного суду від 17 травня 2022 року, ОСОБА_8 вважається таким, що позбавлений свободи всупереч положенням ст. 5 п.1(а) Конвенції та ст.17-19 Закону України «Про психіатричну допомогу».

Зазначають, що висновки суду в частині продовження застосування примусових заходів грунтується на висновку комісії лікарів-психіатрів №436 від 05 квітня 2024 року, який не був надісланий стороні захисту.

Звертають увагу, що суд першої інстанції не вжив жодних заходів для залучення до участі в цій справі законного представника ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , який з 3 лютого 2019 року на підставі договору про надання правової допомоги здійснює захист прав та інтересів недієздатного ОСОБА_8 . Вважають, що оскільки ОСОБА_8 є молдованином, суд мав залучити до справи перекладача.

Апелянти також зазначають, що висновки лікарів-психіатрів автоматично дублюються між собою і не відображають об`єктивних даних щодо психічного та фізичного стану ОСОБА_8 , та позитивної динаміки лікування.

Звертають увагу, що жодних фактів і доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_8 створює загрозу життю і здоров`ю інших осіб, або самому собі, матеріали кримінального провадження не містять.

Сторона захисту зазначає, що істотне погіршення стану здоров`я ОСОБА_8 , неодноразову втрату свідомості, слабкість на фоні прийму сильнодійних медичних препаратів, про що під час телефонних розмов він повідомляв близьким родичам, тому з урахуванням незадовільного стану здоров`я останнього є потреба у призначенні судово-медичної експертизи. Вважають, що 26 січня 2017 року ОСОБА_8 було проведено оперативне втручання з видалення тромбу з нижньої кінцівки, однак офіційно адміністрація лікарні факт оперативного втручання заперечує.

Вважають, що органи державної влади через збройну агресію російської федерації не здатні забезпечити захист життя та здоров`я ОСОБА_8 , через постійні ракетні атаки.

Вказують, що Верховний Суд у своїй постанові від 19 січня 2022 року визнав, що кримінально-правова кваліфікація діяння ОСОБА_8 за ст. 115 КК України була помилковою і в його діяннях відсутній склад цього кримінального правопорушення, то з цього слідує, що не існувало жодної необхідності в тому, щоб тримати хвору людину, інваліда ІІ групи недієздатного ОСОБА_8 у медичному закладі з надання психіатричної допомоги суворого нагляду. На їх переконання у цій справі досі не існує жодного доказу, який би доводив вину ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому діяння, а органи влади України, в особі поліції, прокуратури, державного бюро розслідування та судів усіх інстанцій систематично і протягом тривалого часу обмежують права ОСОБА_8 та його законного представника на повагу до "сімейного життя" і здійснюють такі дії (бездіяльність) з прихованою метою і мотивом, які суперечать статті 8 у поєднанні зі статтею 18 Конвенції, а саме приховати факт того, що злочин вчинений іншою особою, а саме свідком у кримінальному провадженні - ОСОБА_11 .

В той же час, вважаючи дату затримання ОСОБА_8 та його перебування в СІЗО майже пів роки, а також положення Закону Савченко, та санкцію ч. 1 ст. 121 КК України, якою передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років, ОСОБА_8 станом на 15 січня 2024 року повністю відбув строк покарання за інкриміноване йому діяння, та подальше продовження застосування стосовно нього примусових заходів медичного характеру є порушенням п. 1 статті 7 Конвенції.

Під час апеляційного розгляду:

-захисник ОСОБА_7 , законний представник ОСОБА_8 та особа, щодо якої застосовані примусові заходи медичного характеру, - ОСОБА_8 , які кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги захисника та наполягали на її задоволенні з викладених підстав; просили про припинення застосованих заходів медичного характеру щодо ОСОБА_8 ;

- прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення апеляційних вимог сторони захисту та просила залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені доводи у скарзі, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно відповідати критеріям законності (бути ухваленим компетентним судом згідно із нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим діючим КПК України), обґрунтованості (ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до ст.94 КПК України) та вмотивованим ( наведені належні та достатні мотиви та підстави для його ухвалення).

Так, відповідно до ст.92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст.94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.

Згідно із ч.2 ст.95 КК України особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу. У разі відсутності підстав для припинення або зміни застосування примусового заходу медичного характеру представник психіатричного закладу (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, направляє до суду заяву, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження застосування примусового заходу медичного характеру.

Відповідно до ст.514 КПК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється на підставі ухвали суду, в межах територіальної юрисдикції якого застосовується цей захід чи відбувається лікування. Зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру. Розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за поданням представника медичного закладу (лікаря-психіатра), де тримається дана особа, у передбаченому ст.95 Кримінального кодексу України та ст.512 КПК України порядку. До подання додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

З матеріалів провадження видно, що ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 травня 2022 року стосовно ОСОБА_8 , який вчинив діяння, що мало ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом, який продовжувався у встановленому чинним законодавством порядку, попередній раз ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2023 року.

Разом з цим, відповідно висновку комісії лікарів-психіатрів від 05 квітня 2024 року за № 436, за своїм психічним станом ОСОБА_8 потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричного закладу з суворим наглядом, з огляду те, зокрема на діагноз останнього: параноїдна шизофрінія, безперервний перебіг, галюцинаторно-параноїдний синдром, виражений змішаний тип дефект.

Цим висновком підтверджується, що у ОСОБА_8 зберігається позитивна динаміка: не спостерігалась поновлення продуктивної симптоматики, емоційно-вольові розлади згладились, поведінка носить зовні упорядкований характер з відсутністю агресії, аутоагресії, конфліктних ситуацій не створював. Але не має усвідомлення хворобливості своїх минулих переживань та тяжкості скоєного, несформовані стійкі настанови на необхідність подальшого спостереження лікарем-психіатром та прийом підтримуючого лікування. Відповідно до шкали HCR-20V3: ризик насильства у майбутньому високий, за умови виконання всіх рекомендацій лікаря-психіатра в майбутньому є можливість, що ризик насильства стане помірним. За своїм психічним станом ОСОБА_8 потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричного закладу з суворим наглядом.

Колегія суддів, вважає, що висновок комісії лікарів-психіатрів № 436 від 05 квітня 2024 року за № 436 щодо ОСОБА_8 є достатньо обґрунтованим та мотивованим і відповідає вимогам ст. 17 Закону України «Про психіатричну допомогу» та піддавати його сумніву у апеляційного суду немає підстав.

Висновки, які суд першої інстанції поклав в основу оскаржуваного судового рішення, та з яких виходив під час постановлення ухвали є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження, підтверджуються сукупністю наявних у матеріалах провадження доказів.

Твердження захисника про необґрунтоване продовження ОСОБА_8 примусового заходу медичного характеру у виді госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом, на переконання апеляційного суду, є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо незаконного тримання ОСОБА_8 в умовах психіатричної лікарні із суворим наглядом, також не заслуговують на увагу, оскільки ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівців від 24 листопада 2016 року стосовно ОСОБА_8 застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом, які в подальшому, у відповідності до положень ст. 95 КК України та Закону України Про психіатричну допомогу неодноразово продовжувалися ухвалами судів, так само і запобіжний захід у виді поміщення ОСОБА_8 до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку.

Що стосується тверджень захисника про те, що після скасування апеляційним судом 29 вересня 2023 року ухвали Красногвардійського суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2023 року ОСОБА_8 продовження його примусового лікування було незаконним, колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 травня 2022 року до ОСОБА_8 було застосовано примусові заходи медичного характеру. Ухвала набрала законної сили.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2023 року, на підставі заяви представника закладу та висновку комісії лікарів-психіатрів № 1219 від 02 грудня 2022 року було продовжено застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 , яку було скасовано ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 вересня 2023 року й призначено новий розгляд в суді першої інстанції.

В той же час, ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2023 було визнано обгрунтованою заяву представника закладу й продовжено застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 , яку ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15 січня 2024 року залишено без змін.

Відтак, колегія суддів зазначає, що такі твердження захисту є помилковими, а скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нової не призводить до автоматичного припинення застосування до особи примусових заходів медичного характеру.

Отже, перебування ОСОБА_8 в умовах Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України», не є свавільним.

Щодо апеляційних вимог захисника про вирішити питання про зміну режиму раніше застосованих примусових заходів, шляхом доручення компетентним органам влади здійснити переведення ОСОБА_8 до КНП Івано-Франківський спеціальний заклад надання психіатричної допомоги для продовження надання психіатричної допомоги із посиленим наглядом, колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують на увагу та на даний час зазначені вимоги є безпідставними, оскільки відповідно до ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2024 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінено примусові заходи медичного характеру, призначені ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 травня 2022 року, і для подальшого застосування примусових заходів медичного характеру переведено останнього до закладу з надання психічної допомоги із посиленим режимом.

Разом з цим, щодо доводів апеляційної скарги які зводяться до незгоди з обставинами вчинення ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння, та його причетності до вчиненого, а також недопустимості та неналежності доказів у провадженні, на підставі чого було застосовано до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру, то колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, оскільки в межах цього провадження, апеляційний суд вирішує лише питання про наявність або відсутність підстав для продовження застосування заходів медичного характеру та не вдається в оцінку фактичних обставин провадження, встановлених ухвалою суду, яка набрала законної сили і скасована не була.

Аналізуючи доводи захисту щодо тривалості застосування примусових заходів, яка перевищує максимальний строк покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, колегія суддів зауважує, що метою застосування примусових заходів медичного характеру є надання психіатричної допомоги особі, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Відповідно до приписів ст.51 КК України примусові заходи медичного характеру не є видом кримінального покарання, а являють собою заходи з надання психіатричної допомоги, що застосовуються до осіб, які вчинили суспільно-небезпечне діяння в стані неосудності, з огляду на їх психічний стан особи та медичні показники. Застосування, продовження застосування, зміна та припинення застосування таких заходів здійснюються з відповідних підстав, визначених законом, а тривалість їх застосування залежить безпосередньо від психічного стану особи і не ставиться у залежність від розміру покарання, передбаченого санкцією відповідної статті закону про кримінальну відповідальність.

Апеляційні доводи щодо погіршення стану здоров`я ОСОБА_8 на фоні медикаментозного лікування не підтверджуються належними медичними висновками, даними лабораторних досліджень, при цьому у висновку комісії лікарів психіатрів не зазначено про погіршення соматичного стану останнього та потреби у його огляді профільними спеціалістами.

Щодо апеляційних вимог апелянтів щодо призначення судово-медичної експертизи та судово-психіатричної експертиз стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , колегія суддів вважає, що з висновку комісії лікарів-психіатрів № 436 від 05 квітня 2024 року за № 436, будь-яких даних, які б свідчили про необхідність проведення додаткових досліджень не встановлено, а отже такі клопотання є передчасними.

Доводи апелянта щодо порушення права на захист, що виразилось у неповідомленні захисника та особи, до якої застосовуються примусові заходи про місце, дату та час розгляду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду з огляду на таке.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 52 КПК України передбачено, що обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні щодо осіб, які внаслідок психічних чи фізичних вад (німі, глухі, сліпі тощо) не здатні повною мірою реалізувати свої права, з моменту встановлення цих вад. Згідно зі ст.324 КПК України, якщо в судове засідання не прибув захисник у кримінальному провадженні, де участь захисника є обов`язковою, суд відкладає судовий розгляд.

З наданих матеріалів вбачається, що судом першої інстанції 22 квітня 2024 року постановлено ухвалу про призначення захисника ОСОБА_8 , для представництва та захисту його прав та інтересів в суді першої інстанції (а.с. 7), окрім того про місце, дату та час розгляду було повідомлено і законного представника (а.с. 9).

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали та журналу судового засідання, розгляд проводився за особистої участі ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_10 , клопотань про відкладення розгляду заяви з підстав неявки захисника за договором чи відмови від захисника за призначенням ОСОБА_8 не подавав, а тому твердження про порушення його права на захист є безпідставними. Окрім того, в суді апеляційної інстанції представництво та захист прав та інтересів ОСОБА_8 здійснює адвокат за договором про надання правничої допомоги, будь-яких обмежень щодо захисту останнього не встановлено, у межах апеляційного провадження останній мав можливість скористатися тими самим правами і процесуальними можливостями, що і у суді першої інстанції.

Аналізуючи доводи захисту про необхідність залучення перекладача ОСОБА_8 , колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_12 розуміє мову, якою ведеться судочинство та під час апеляційного розгляду міг реалізувати належним чином свої процесуальні права та обов`язки. Крім того, захисником в апеляційній скарзі зазначено, що ОСОБА_8 вивчав українську мову під час навчання в Боянській ЗОШ на задовільному рівні протягом 4 років, що також підтверджується довідкою Боянської загальноосвітньої школи 1-111 ступенів Боянської сільської ради Новоселицького районну Чернівецької області (а.с.49).

За наведених обставин, у апеляційного суду відсутні підстави для скасування ухвали суду з тих мотивів, які наведені в апеляційній скарзі захисника та законного представника, оскільки судом постановлено ухвалу у відповідності вимог кримінального процесуального закону, яка по своїй суті є правомірною, справедливою відповідно до об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням достатніх мотивів та підстав, а відтак колегія суддів, вважає необхідним апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 та законного представника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 ,418 та 419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 та законного представника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2024 року, якою продовжено застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_8 в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4