Справа № 165/2451/21 Провадження №11-кп/802/161/25 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000066 від 06 лютого 2021 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Нововолинського відділу Володимирської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 11 листопада 2024 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст.307 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Нововолинськ Волинської області, українця, громадянина України, освіта професійно-технічна, не одруженого, має на утриманні неповнолітніх дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не працює, не судимий, інвалідом І-ІІ групи не являється, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1, ч.2 ст.307 КК України та призначено покарання:

-за ч.1 ст.307 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;

-за ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з конфіскацією майна належного на праві приватної власності, крім житла.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з конфіскацією майна, що належить йому на праві приватної власності, крім житла.

До набрання вироком законної сили продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту на строк 2 (два) місяці, а саме з 11.11.2024 року по 10.12.2024 року включно, але не довше ніж до часу набрання даним вироком законної сили.

На цей же період, відповідно до ч.5 ст.194 КПК України, покладено на ОСОБА_7 такі обов`язки:

-прибувати на першу вимогу до суду;

-не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 в період доби з 22 години по 06 годину, без дозволу суду;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

-не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України.

Зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_7 його попереднє ув`язнення з 03.06.2021 року по 30.07.2021 року включно, за правилами ч.5 ст.72 КК України, із розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання, якщо протягом 3 (трьох) років не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання чи роботи; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Початок іспитового строку обчислювати ОСОБА_7 з часу проголошення вироку, тобто з 11.11.2024 року.

Вироком суду вирішено долю речових доказів та арештованого майна.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави 4601 (чотири тисячі шістсот одну) гривень 06 копійок судових витрат.

Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_7 , керуючись прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді порушення правового режиму обігу наркотичних засобів, за невстановлених достовірно в ході досудового розслідування обставин, місця та часу незаконно придбав та зберігав при собі у предметах одягу з метою збуту частину таблетки білого кольору, яка містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено, бупренорфін, і в подальшому, 05.02.2021 року, приблизно о 15 години 48 хвилин, знаходячись у місті Нововолинську, неподалік будинку №2 по вулиці Небесної Сотні, під час проведення працівниками УБН у Волинській області ДБН НПУ оперативної закупки наркотичних засобів та психотропних речовин, керуючись прямим умислом, незаконно збув вищевказану частину таблетки ОСОБА_12 (анкетні дані особи легендовані), продавши останньому за ціною 150 гривень, та яку в покупця було вилучено працівниками поліції, поміщено в спеціальний пакет НПУ №7001721 та опечатано. Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/103-21/1019-НЗПРАП від 02.03.2021 року, частина таблетки білого кольору, яку ОСОБА_7 05.02.2021 року за вищевказаних обставин збув ОСОБА_12 , містить у своєму складі наркотичний засіб бупренорфін, масою 0,0009 грами, обіг якого обмежено відповідно до ч.3 ст.7 Закону України "Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори" та Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 року, оскільки наркотичний засіб бупренорфін віднесено до спису І таблиці II Переліку, затвердженого вищевказаною Постановою.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 своїми умисними діями, які виразились в незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.307 КК України.

Окрім того, ОСОБА_7 , керуючись прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді порушення правового режиму обігу наркотичних засобів, за невстановлених достовірно в ході досудового розслідування обставин, місця та часу повторно незаконно придбав та зберігав при собі у предметах одягу з метою збуту частину таблетки білого кольору, яка містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено бупренорфін, і в подальшому, знаходячись 26.05.2021 року, приблизно о 19 годині 15 хвилин у місті Нововолинську Волинської області, під час проведення працівниками СКП Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області спільно з працівниками УБН у Волинській області ДБН НПУ оперативної закупки наркотичних засобів та психотропних речовин, керуючись прямим умислом, повторно незаконно збув вище вказану частину таблетки ОСОБА_13 (анкетні дані особи легендовані), продавши останньому за ціною 600 гривень, та яку в покупця було вилучено працівниками поліції, поміщено в спеціальний пакет НПУ №0001527 та опечатано. Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/103-21/4360-НЗПРАП від 01.06.2021 року, частина таблетки білого кольору, яку ОСОБА_7 26.05.2021 року за вищевказаних обставин збув ОСОБА_13 , містить у своєму складі наркотичний засіб бупренорфін, масою 0,0046 грами, обіг якого обмежено відповідно до ч.3 ст.7 Закону України "Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори" та Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 року, оскільки наркотичний засіб бупренорфін віднесено до спису І таблиці II Переліку, затвердженого вищевказаною Постановою.

Окрім того, ОСОБА_7 , керуючись прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді порушення правового режиму обігу наркотичних засобів, за невстановлених достовірно в ході досудового розслідування обставин, місця та часу повторно незаконно придбав та зберігав з метою збуту при собі, а в подальшому за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_3 частину таблетки білого кольору, яка містить у своєму складі наркотичний засіб бупренорфін та подрібнену речовину рослинного походження, яка містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс. Незаконні дії ОСОБА_7 було припинено 03.06.2021 року в період часу з 07 години 27 хвилин по 08 годину 04 хвилини, коли в ході проведення на підставі ухвали слідчого судді Нововолинського міського суду Волинської області від 02.06.2021 року санкціонованого обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 , вищевказані частину таблетки білого кольору та подрібнену речовину рослинного походження було виявлено працівниками поліції і вилучено шляхом поміщення відповідно в спеціальні пакети НПУ №0001616 та №0001615. Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/103-21/4621-НЗПРАП від 26.07.2021 року, частина таблетки білого кольору, яку поміщено у спеціальний пакет НПУ №0001616 та опечатано, містить у своєму складі наркотичний засіб бупренорфін, масою 0,0012 грами, обіг якого обмежено відповідно до ч.3 ст.7 Закону України "Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори" та переліку наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 року, оскільки наркотичний засіб бупренорфін віднесено до спису І таблиці II Переліку, затвердженого вищевказаною Постановою. Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/103-21/4600-НЗПРАП від 22.06.2021 року подрібнена речовина рослинного походження в фольгованому згортку який поміщено у спеціальний пакет НПУ №0001615 та опечатано, являє собою особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, масою 0,1399 грами, обіг якого заборонено відповідно до ч.2 ст.Закону України "Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори" та Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №70 від 06.05.2000 року, оскільки наркотичний засіб канабіс віднесено до спису І таблиці I Переліку, затвердженого вищевказаною Постановою.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 своїми умисними діями, які виразились у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту наркотичних засобів, а також незаконний збут, вчинений повторно та незаконне придбання, зберігання з метою збуту наркотичного засобу та особливо небезпечного наркотичного засобу, вчиненому повторно, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.307 КК України (том 1 а.с.223-228).

В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, вказує на те, що апеляційна скарга подається у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості.

Вважає, що призначене ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України та звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.ст.75, 76 КК України вказує на його істотну диспропорцію та неадекватність у зв`язку з явно надмірною м`якістю, враховуючи обставини, які було встановлено за наслідками судового розгляду, зокрема й ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання. А тому вважає, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання не відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним статтями 50, 65 КК України, і не буде сприяти його виправленню та запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Звертає увагу суду на те, що дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.307 КК України кваліфіковано за ознакою придбання, зберігання з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу. Разом з тим, 16.08.2024 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» від 24.05.2024 року № 653, якою канабіс виключено з переліку особливо небезпечних наркотичних засобів з віднесенням його до списку наркотичних засобів, обіг яких обмежено.

З огляду на наведене, зазначена кваліфікуюча ознака придбання, зберігання 03.06.2021 року з метою збуту канабісу за ознакою предмета кримінального правопорушення - особливо небезпечного наркотичного засобу підлягає виключенню з визнаного судом доведеним формулювання і формули обвинувачення за ч.2 ст.307 КК України.

Просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст.307 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч.1 ст.307 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 років;

- за ч.2 ст.307 КК України - у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією усього майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією усього майна.

З визнаного судом доведеним формулювання і формули обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст.307 КК України виключити кваліфікуючу ознаку придбання, зберігання з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни (том 1 а.с.233-238).

На адресу апеляційного суду 03.03.2025 року від прокурора надійшли зміни та доповнення до апеляційної скарги в яких вказує на те, що подана апеляційна скарга підтримується, однак на даний час виникла необхідність внести до неї доповнення та зміни.

Вважає, що суд першої інстанції при ухваленні вироку щодо ОСОБА_7 не навів відповідних мотивів, не виклав формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків, форми вини та мотивів кримінального правопорушення, за епізодом вчинення ОСОБА_7 повторного, незаконного придбання, зберігання з метою збуту та збуту 02.06.2021 року бупренорфіну, масою 0,0005 грами, який являється наркотичним засобом, обіг якого обмежено, за ч.2 ст.307 КК України, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Окрім цього, при призначенні ОСОБА_7 покарання, зокрема, за ч.2 ст.307 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, ч.1 ст.70 КК України у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна належного на праві власності, крім житла, та звільненням від відбування покарання на підставі ст.ст.75. 76 КК України, чим допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Просить вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 11.11.2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст.307 КК України, та призначити йому покарання:

-за ч.1 ст.307 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 років;

-за ч.2 ст.307 КК України - у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього майна.

З визнаного судом доведеним формулювання та формули обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст.307 КК України (за епізодом повторного, незаконного придбання та зберігання з метою збуту до 03.06.2021 року наркотичного засобу канабісу) виключити кваліфікуючу «особливо небезпечного».

В решті вирок Нововолинського міського суду від 11.11.2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни (том 2 а.с.18-20).

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги зі змінами та доповненнями до неї; прокурора, яка просила задовольнити апеляційну скаргу; думку обвинуваченого та його захисника, які частково визнали доводи апеляційної скарги прокурора зі змінами та доповненнями; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить на наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що при ухваленні вироку щодо ОСОБА_7 суд першої інстанції не виклав формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків, форми вини та мотивів кримінального правопорушення, за епізодом вчинення ОСОБА_7 повторного, незаконного придбання, зберігання з метою збуту та збуту 02.06.2021 року бупренорфіну, масою 0,0005 грами, який являється наркотичним засобом, обіг якого обмежено, за ч.2 ст.307 КК України, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, апеляційний суд вважає необгрунтованими.

Відповідно до матеріалів судового провадження під час судового розгляду фактичні обставини кримінального правопорушення ніким не оспорювалися, і дослідження доказів щодо цих обставин судом визнано недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Оскільки доповнення до апеляційної скарги щодо не зазначення у вироку формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків, форми вини та мотивів кримінального правопорушення, за епізодом вчинення ОСОБА_7 повторного, незаконного придбання, зберігання з метою збуту та збуту 02.06.2021 року бупренорфіну, масою 0,0005 грами, який являється наркотичним засобом, обіг якого обмежено, за ч.2 ст.307 КК України, є збільшенням обсягу обвинувачення, доведеним судом, то згідно положень ч.4 ст.403 КПК України такі внесенню до скарги та відповідно судовому розгляду не підлягають, так як тягнуть погіршення становища обвинуваченого та подані поза межами строків на оскарження.

Разом з тим, норми КПК України не містять обмежень щодо оскарження в апеляційному порядку кримінально-правової кваліфікації дій, зокрема й у тих кримінальних провадженнях, у яких під час судового розгляду суд першої інстанції застосував ч.3 ст.349 КПК України і визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися.

Доводи доповненої апеляційної скарги прокурора про виключення з обвинувачення, доведеного судом, вказівки про те, що канабис є особливо небезпечним наркотичним засібом, обіг якого заборонений, колегія суддів апеляційної інстанції вважає необґрунтованими.

Так, на виконання вимог Закону України від 21.12.2023 року № 3528-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо державного регулювання обігу рослин роду коноплі (Cannabis) для використання у навчальних цілях, освітній, науковій та науково-технічній діяльності, виробництва наркотичних засобів, психотропних речовин та лікарських засобів з метою розширення доступу пацієнтів до необхідного лікування» постановою КМУ від 24.05.2024 року № 653 внесено зміни до Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою КМУ від 06.05.2000 року № 770, і в таблиці І у списку № 1 виключено таку позицію: «Канабіс, смола канабісу, екстракти і настойки канабісу», а в таблиці ІІ у списку № 1 назву викладено в такій редакції: «Список № 1 Наркотичні засоби та рослини, обіг яких обмежено» та доповнено позицією: «Канабіс, смола канабісу, екстракти і настойки канабісу».

Проте такі зміни підзаконного нормативно-правового акта, посилання на який містять бланкетні диспозиції КК України, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2000 від 19.04.2000 року (справа № 1-3/2000), не змінюють словесно-документну форму кримінального закону і кримінально-правова норма залишається незмінною. Отже, зміни, внесені до Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів постановою КМУ, не є змінами до закону про кримінальну відповідальність, що виключає застосування ст.5 КК України та ст.58 Конституції України, про що міститься висновок в Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 24.02.2025 року за результатами розгляду справи №552/4770/19 (провадження № 511524кмо24).

Враховуючи, що зміни, внесені постановою Кабміну від 24.05.2024 року № 653 до Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою уряду від 06.05.2000 року № 770, не є змінами до закону України про кримінальну відповідальність і відповідно до ст.5 КК України та ст.58 Конституції України не мають зворотної дії в часі, апеляційна скарга прокурора в цій частині задоволенню не підлягає.

Щодо призначеного обвинуваченому покарання апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

У відповідності до ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Водночас, як вбачається з оскаржуваного вироку, судом першої інстанції ОСОБА_7 було призначено покарання за ч.1 ст.307 КК України, ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ст.69 КК України, на підставі ч.1 ст.70 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна та відповідно до положень ст.75 КК України його було звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Так, статтею 75 КК України передбачено, що у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Таке рішення має бути належним чином мотивовано.

Однак наведених вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 не дотримався.

Як убачається з вироку суду та матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, призначаючи покарання засудженому ОСОБА_7 і звільняючи його від відбування покарання на підставі положень ст.75 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких, дані про його особу, а саме, те що він є не судимий (том 1 а.с.190-191), має постійне місце проживання (том 1 а.с.183), на обліку лікаря-психіатра не перебуває (том 1 а.с.189), перебуває на обліку у лікаря-нарколога з січня 2012 року з приводу вживання опіоїдів (том 1 а.с.188), позитивно характеризується по місцю проживання (том 1 а.с.200). Окрім цього враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 має матір пенсіонерку ІІ групи, яка хворіє хронічними захворюваннями та потребує значної фінансової допомоги (том 1 а.с.203-209) та на утриманні неповнолітніх дітей (том 1 а.с.193, 212-214). Також суд зважив на наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття, намір останнім захищати Україну від збройної агресії рф в лавах ЗСУ (том 1 а.с.210), перерахування ним розміру застави на потреби ЗСУ (том 1 а.с.196-199), та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Проте місцевий суд не виклав обґрунтування співмірності призначеного ОСОБА_7 покарання вчиненим ним кримінальним правопорушенням, передбаченим ч.1, ч.2 ст.307 КК України.

Також звільняючи обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, місцевим судом призначено додаткове покарання у виді конфіскації майна, що суперечить вимогам ст.77 КК України.

Відтак оскаржуване судове рішення не містить аргументів, які би доводили, що саме такий захід примусу буде достатнім для виконання мети покарання, визначеної статтею 50 КК України. За таких підстав вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного обвинуваченому покарання.

Під час розгляду справи апеляційним судом обвинувачений вказав на те, що він свою вину у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю, щиро кається у вчиненому, розуміє, що вчинив протиправно, мав велике бажання захищати Батьківщину в лавах Збройних Сил України, однак був визнаний ВЛК непридатним до військової служби, розмір застави ним перераховано на користь ЗСУ, працевлаштований. Просив суд його суворо не карати, не призначити йому покарання у виді реального позбавлення волі, оскільки має матір, інваліда ІІ групи, яка потребує його фінансової та фізичної допомоги, має на утриманні чотирьох дітей, яким також допомагає грошима.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.1, ч.2 ст.307 КК України колегія суддів, відповідно до ст.ст.50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України, відносяться до категорії тяжких, дані про особу ОСОБА_7 , який є не судимий (том 1 а.с.190-191), має постійне місце проживання (том 1 а.с.183), на обліку лікаря-психіатра не перебуває (том 1 а.с.189), перебуває на обліку у лікаря-нарколога з січня 2012 року з приводу вживання опіоїдів (том 1 а.с.188), позитивно характеризується по місцю проживання (том 1 а.с.200), має матір пенсіонерку ІІ групи, яка хворіє хронічними захворюваннями та потребує значної фінансової допомоги (том 1 а.с.203-209), на утриманні має четверо неповнолітніх дітей (том 1 а.с.193, 212-214).

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, апеляційний суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, перерахування ним розміру застави на потреби ЗСУ (том 1 а.с.196-199).

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , апеляційним судом не встановлено.

Також апеляційний суд бере до уваги критичне ставлення обвинуваченого до вчинених ним кримінальних правопорушень, приймає до уваги незначну кількість наркотичних засобів, що були предметом збуту та незаконного зберігання з метою збуту та незначний розмір отриманої обвинуваченим матеріальної винагороди. Окрім цього шкідливих наслідків від вчинених ним кримінальних правопорушень не настало, оскільки закупівлі здійснювались під контролем правоохоронних органів, розповсюдження наркотичних засобів третім особам не відбулось. Також стороною обвинувачення суду не надано жодних доказів, що обвинувачений ОСОБА_7 після 06.02.2021 року і до часу ухвалення вироку (10.04.2025 року) притягався до адміністративної та/або кримінальної відповідальності.

Апеляційний суд зазначає, що при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати не тільки дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, сукупність пом`якшуючих покарання обставин, тощо, а й особливості вчинення конкретного кримінального правопорушення, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

На підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У кожному випадку застосування статті 69 КК України суд зобов`язаний у своєму рішенні зазначити, які саме обставини справи або дані про особу винного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і впливають на пом`якшення покарання.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд має виходити із системного тлумачення статей 66 та 69 КК і тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини як ознаки привілейованих складів кримінального правопорушення, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Ці обставини у своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно справедливим.

З урахуванням викладеного у сукупності колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст.69 КК України, перейшовши до більш м`якого виду покарання у виді пробаційного нагляду, не зазначеному у санкції ч.1, ч.2 ст.307 КК України, яке буде необхідне й достатнє для його виправлення, запобігання новим кримінальним правопорушенням.

За правилами п.3 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання підлягає скасуванню та ухваленню в цій частині нового вироку.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 420, 615 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Нововолинського відділу Володимирської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 11 листопада 2024 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст.307 КК України, в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання:

за ч.1 ст.307 КК України із застосуванням положень ст.69 КК України у виді пробаційного нагляду строком на 3 (три) роки із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.2 ст.59-1 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання та роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

за ч.2 ст.307 КК України із застосуванням положень ст.69 КК України у виді пробаційного нагляду строком на 5 (п`ять) років із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.2 ст.59-1 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання та роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді пробаційного нагляду строком на 5 (п`ять) років із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.2 ст.59-1 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання та роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді