Справа № 127/1-53/07
Провадження №11-кп/801/459/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: Кашпрук Г. М.
Доповідач: Рупак А. А.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

головуючого судді Рупака А.А.

суддів Ковальської І.А., Медвецького С.К.

за участю:

секретаря Агеєвої Г.В.

прокурора Демидової М.В.

представника заявника адвоката Семенюка І.В.

заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 21 лютого 2025 року про відмову у задоволенні клопотання представника заявника ОСОБА_1 адвоката Семенюка Івана Васильовича про скасування арешту з нерухомого майна у справі №1-53/07 Ленінського районного суду Вінницької області, -

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання представника заявника ОСОБА_2 адвоката Семенюка І.В. про скасування арешту з нерухомого майна у справі № 1-53/07 Ленінського районного суду м. Вінниці, накладеного згідно постанови слідчого від 22.06.2004 року.

Клопотання мотивоване тим, що після ухвалення судом обвинувального вироку, потерпілі та цивільні позивачі у даному провадженні протягом тривалого часу не реалізували своє право на звернення стягнення в примусовому порядку на майно, належне засудженому по даній справі ОСОБА_2 . Відтак, заявник вважає, що існування у даній справи постанови слідчого про накладення арешту на майно, створює йому перешкоди у реалізації права власності.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21 лютого 2025 відмовлено у задоволенні вищевказаного клопотання.

Мотивуючи прийняте рішення суд вказав, що наведені обставини, наведені адвокатом Семенюком І.В. у заяві, яка подана в інтересах ОСОБА_2 , доводи про порушення прав останнього внаслідок нескасованої постанови слідчого від 22.06.2004 року у справі № 1-54/07 є безпідставними, оскільки у слідчого відсутній обов`язок накладати окремо арешт на майно обвинуваченого (засудженого), з метою забезпечення кожного окремо цивільного позову чи забезпечення конфіскації, оскільки основна мета вказаного інституту - забезпечення вказаного майна, забезпечена постановою слідчого від 22.06.2004 року.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.

В апеляційній скарзі заявника ОСОБА_1 ставиться питання про скасування ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 21 лютого 2025 року. Просить винести рішення, яким справу направити на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду є незаконною через невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції не в повній мірі дослідив всі обставини справи, не взяв до уваги обставини, які могли істотно вплинути на його висновки, що призвело до неправильного рішення по справі.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор Демидова М.В. заперечила проти задоволення апеляційної скарги заявника, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Заявник ОСОБА_2 та його представник адвокат Семенюк І.В. підтримали доводи апеляційної скарги з підстав, викладених в ній, та просили її задовольнити.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга заявника не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з ухвали, судом дотримано зазначені положення закону та висновки відповідають установленим фактичним обставинам провадження.

Відповідно до положень ст. 9 Перехідних положень КПК України (в ред. Закону України від 13.04.2012 року), запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно положень частин 1 та 4 статті 29 КПК України (в ред. Закону України від 1960 року) визначено обов`язок органу дізнання, слідчого, прокурора вжити заходів до забезпечення можливої конфіскації майна обвинуваченого або/та цивільного позову.

Згідно ст. 324 КПК України (в ред. Закону України від 1960 року), суд при постановленні вироку зобов`язаний вирішити питання щодо арештованого майна у тому разі, якщо задоволено цивільний позов або застосовано конфіскацію майна.

Згідно матеріалів справ, а саме з постанови слідчого від 22.06.2004 року в межах кримінальної справи № 04325040 було накладено арешт на все майно ОСОБА_3 . Після надходження справи для розгляду до Ленінського районного суду м. Вінниці, останній було присвоєно № 1-53/07. Вироком Ленінського районного суду м. Вінниці від 26.12.2007 року ОСОБА_3 засуджено за ст. 190 ч. 4, 358 ч. 2, 358 ч. 3, 70, 71 КК України до покарання у виді 10 (десяти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі із конфіскацією усього майна. Даний вирок набув законної сили відповідно до ухвали апеляційного суду Вінницької області від 05.06.2008 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Таким чином вироком, який набрав законної сили до ОСОБА_4 застосовано додаткове покарання у виді конфіскації майна на користь держави. Саме з цих підстав, арешт з майна обвинуваченого, накладений відповідно до постанови слідчого від 22.06.2004 року, не був скасований, оскільки таким чином він забезпечував можливість виконання судового рішення в цій частині.

На підставі викладеного у слідчого відсутній обов`язок накладати окремо арешт на майно обвинуваченого (засудженого), з метою забезпечення кожного окремо цивільного позову чи забезпечення конфіскації, оскільки основна мета вказаного інституту - забезпечення вказаного майна, забезпечена постановою слідчого від 22.06.2004 року.

За наведених обставин суд не знаходить підстав для скасування чи зміни ухвали суду.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, КПК України суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 21 лютого 2025 року про відмову у задоволенні клопотання представника заявника ОСОБА_1 адвоката Семенюка Івана Васильовича про скасування арешту з нерухомого майна у справі №1-53/07 Ленінського районного суду Вінницької області залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: