490/392/25 28.01.2025
н/п 1-кс/490/633/2025
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/392/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2025 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого відділу СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенськ, Миколаївської області, громадянина України, з повною середньою освітою, неодруженого, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого в силу ст.89 КК України,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 , всупереч пункту 1 додатку № 1, пункту а) додатку № 2 до Постанови Верховної Ради України № 2471-XII від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна», пункту 9 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 та пункту 2 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.1998.

В першому пункті додатку № 1 Постанови Верховної Ради України №2471-XII від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна» зазначено, що зброя, боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї, зазначеної в додатку №2, і боєприпасів до неї, а також спортивної зброї і боєприпасів до неї, бойова і спеціальна військова техніка, ракетно-космічні комплекси не можуть перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України без дозволу органів внутрішніх справ.

Згідно з пунктами 9, 15 «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 видача дозволів на виготовлення, придбання, зберігання, обліку, охорону, перевезення і використання предметів, матеріалів і речовин, відкриття підприємств, майстерень і лабораторій здійснюється: на вибухові матеріали і речовини, їх перевезення, а також сховища та склади, де вони зберігаються, у порядку, визначеному Держнаглядохоронпраці разом з МВС. Посадові особи та громадяни, які порушили порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, охорони, перевезення і використання предметів, матеріалів і речовин, відкриття і функціонування підприємств, майстерень і лабораторій, на які поширюється дозвільна система, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Однак, в порушення зазначених вимог законодавства, у ОСОБА_4 за невстановлених досудовим розслідуванням обставин та у невстановлений час, але не пізніше 23.01.2025, виник злочинний умисел, спрямований на придбання, носіння та зберігання без передбаченого законом дозволу вогнепальної зброї та бойових припасів, а саме: 2 корпуси гранати типу «Ф-1» та два підривачі типу «УЗРГМ-2», гранату типу «М-67», підривачі типу УЗД в кількості 3-х штук, електро детонатор УДП та капсуль детонатор МД 5, набій калібру 12/7 мм, корпус мінометної міни 82 мм, які він в подальшому перемістив за місцем свого мешкання, а саме: за адресою: АДРЕСА_2 , де зберігав без передбаченого законом дозволу, до моменту виявлення працівниками поліції.

Так, 23.01.2025 в період часу з 07:25 год. по 14:32 год., в ході проведення санкціонованого обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , тобто за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 виявлено та вилучено: 2 корпуси гранати типу «Ф-1» та два підривачі типу «УЗРГМ-2», гранату типу «М-67», підривачі типу УЗД в кількості 3-х штук, електро детонатор УДП та капсуль детонатор МД 5, набій калібру 12/7 мм, корпус мінометної міни 82мм, які ОСОБА_4 незаконно придбав, переносив та зберігав без передбаченого законом дозволу.

У ході досудового розслідування вставлено, що вилучені в ході обшуку у ОСОБА_4 предмети відносяться до категорії небезпечних (два підривачі типу «УЗРГМ-2», гранату типу «М-67», підривачі типу УЗД в кількості 3-х штук, електро детонатор УДП та капсуль детонатор МД 5, набій калібру 12/7 мм,) та обмежено небезпечних (2 корпуси гранати типу «Ф-1», корпус мінометної міни 82мм).

Дії підозрюваного ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст.263 КК України, як незаконне придбання, носіння та зберігання вибухових пристроїв, без передбаченого законом дозволу.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, покарання за яке визначено у виді позбавлення волі на строк до 7 років, за такого не виключається ризик переховування від органу досудового розслідування та суду, зокрема виїзд за кордон, або на тимчасово непідконтрольні Україні території, крім того, підозрюваний офіційно не працює, не має постійного та стабільного джерела доходу, відсутні неповнолітні діти та недієздатні особи на утриманні, тобто відсутні міцні соціальні зв`язки, що свідчить про існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а також посилаючись на неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, слідчий просить про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримала, з підстав у ньому викладених.

Підозрюваний ОСОБА_4 , який свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю, та його захисник адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання, пославшись на недоведеність ризиків, а також на наявність на утриманні підозрюваного дитини-інваліда, просили обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вивчивши доводи клопотання, вислухавши доводи прокурора на його підтримку, думку підозрюваного та захисника, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

23.01.2025 р. ОСОБА_4 затримано в порядку ст.208 КПК України та цього ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, підтверджується даними: рапорту УСР в Миколаївській області за фактом реєстрації кримінального правопорушення від 17.01.2025; протоколу допиту свідка ОСОБА_7 ; протоколу проведення обшуку від 23.01.2025 у ОСОБА_4 ; протоколу затримання особи в порядку ст.208 КПК України від 23.01.2025; поясненнями підозрюваного ОСОБА_4 у судовому засіданні.

Досліджені у судовому засіданні дані у своїй сукупності свідчать про ймовірне вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, та обґрунтованість підозри ОСОБА_4 .

При цьому, при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри з метою застосування заходу забезпечення кримінального провадження, оцінка наданих доказів здійснюється не з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом під час розгляду кримінального провадження, а лише для визначення певної вірогідності причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, а також того чи є підозра обґрунтованою настільки, щоби виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не вирішує питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті.

Згідно з визначеним Європейським судом прав людини поняття, обґрунтована підозра - це добровільне припущення про вчинення особою певного діяння, ґрунтується на об`єктивних відомостях, які можна перевірити у судовому розгляді та які спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні в справі Фокс, Кепмбел і Хартлі проти Великої Британії від 30.08.1990 року (п.32), «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів та інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що дана особа могла вчинити злочин.

У відповідності до норм КПК України, на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме питань пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи не винною у вчиненні злочину.

Також матеріали кримінального провадження містять дані, які вказують на наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, виходячи з наступного.

Так, підозрюваний ОСОБА_4 , який неодружений, офіційно не працевлаштований, хоча і не судимий в силу ст.89 КК України, має на утриманні доньку - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій з народження діагностовано ДЦП спастичний парапарез, затримка психомоторного та речового розвитку, непостійну східну косоокість, що потребує постійного догляду, якою опікується самостійно, проте раніше притягувався до кримінальної відповідальності, обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, що згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, санкцією якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, що дає обґрунтовані підстави вважати, що існує ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду та вчинення інших кримінальних правопорушень.

Проте, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність існування ризику незаконного впливу на свідків, слідчий суддя вважає, що вказаний ризик формально зазначений у клопотання, нічим не обґрунтований, доказів існування вказаного ризику слідчому судді не надано.

З урахуванням наведеного, особи підозрюваного, вагомості досліджених у судовому засіданні даних про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, тяжкість покарання, що може бути призначене підозрюваному в разі притягнення до кримінальної відповідальності, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п.п.1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Проте, враховуючи дані про особу підозрюваного, який має досить міцні соціальні зв`язки, хоча і неодружений, проте має постійне місце проживання, де мешкає разом з дочкою, яка є інвалідом з дитинства, потребує особливої уваги та постійної допомоги з боку батька, слідчий суддя приходить до висновку, що вищевказані встановлені слідчим суддею ризики є незначними та їм можна запобігти застосуванням запобіжного заходу, що не пов`язаний з триманням під вартою підозрюваного.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Крім того, слід зазначити, що ст. 184 КПК України вимагає від сторони обвинувачення в клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зазначити не лише наявні ризики, а також вказати обставини, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку що запобігти їм в змозі цей вид запобіжного заходу.

Як встановлено у судовому засіданні ОСОБА_4 не судимий в силу ст.89 КК України, має дочку-інваліда на утриманні, постійне місце проживання, що свідчить про наявність у підозрюваного досить міцних соціальних зв`язків, відносно нього відсутні дані, що своєю неналежною поведінкою він перешкоджав органу досудового розслідування та суду у кримінальному провадженні, та дає підстави вважати, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам.

Тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання її винуватості у кримінальному правопорушенні, сама по собі не є безпосередньою підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, за такого, доводи прокурора, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти вказаним ризикам, є необґрунтованими.

З урахуванням наведеного, вагомості досліджених у судовому засіданні даних про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, тяжкість покарання, що може бути призначене підозрюваному в разі притягнення до кримінальної відповідальності, особу підозрюваного, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за фактичним місцем проживання підозрюваного, який є необхідним та достатнім для забезпечення завдань кримінального процесуального закону на даному етапі кримінального провадження, запобіганню ризикам, встановленим в ході розгляду клопотання.

Керуючись ст.ст.176 - 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 цілодобово.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою (залежно від стадії кримінального провадження);

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи (залежно від стадії кримінального провадження);

- утриматись від спілкування зі свідками у вказаному кримінальному провадженні, крім випадків участі у проведенні слідчих дій;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон;

- не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 цілодобово.

Строк дії ухвали по 23 березня 2025 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1