Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

20.01.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у закритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження № 11-кп/4806/706/24, за апеляційною скаргою, яку подав адвокат ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 28 листопада 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 28 листопада 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, та задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку, саме: поміщення до КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради», що розташований за адресою: 76011, Івано-Франківська область, місто Івано-Франківськ, вулиця Медична, будинок, 15, на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів, а саме, до 27 січня 2025 року включно.

В ухвалі суду вказується на те, що у провадженні слідчого знаходиться кримінальне провадження № 0000378, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 березня 2022 року, про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 за ознаками вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

26.11.2024 захисник особи, стосовно якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, подав клопотання про зміну запобіжного заходу, в якому просить змінити ОСОБА_6 обраний йому запобіжний захід у вигляді поміщення до КНП "Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-франківської обласної ради" на інший більш м`який запобіжний захід у вигляді передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом, зокрема, передати його на піклування матері та батьку з обов`язковим лікарським наглядом у лікаря-психіатра.

Клопотання мотивоване тим, що отриманий висновок судово-психіатричної експертизи № 55 від 12.06.2024 свідчить про те, що за своїм психічним станом ОСОБА_6 не виявляє ознак значної суспільної небезпеки, однак, потребує подальшого перебування у медичному закладі з метою його обов`язкового лікування. ОСОБА_6 у ході досудового розслідування та судового розгляду не перешкоджав кримінальному провадженню, має зразкову поведінку. Він не визнає свою вину, але приймає активну участь в розгляді кримінального провадження, бажає надавати показання. Більшість свідків були допитані. Захисник просить врахувати міцні соціальні зв`язки ОСОБА_6 . Окрім цього, покликається на те, що, згідно з отриманим висновком комісійної експертизи № 19, сильне емоційне збудження за рахунок сварки і послідуючої бійки, скоріше за все привело до виникнення нервово-емоційного походження блювотного рефлексу в потерпілого, за рахунок різкого розладу мозокового кровообігу, до нападів обмороченого стану за рахунок гострого судинного колапсу, з послідуюючим виникненням блювотного рефлексу, що і призвело до безпосередньої причини смерті гр. ОСОБА_7 , а саме механічної асфіксії внаслідок закриття дихальних шляхів шлунковим вмістом з потраплянням його в глибокі структури легень. Зазначає також про відсутність обгрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

27.11.2024 прокурор подав клопотання про продовження строку застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку, яке мотивоване тим, що строк дії даного запобіжного заходу спливає, а ризики, які стали підставою для обрання даного запобіжного заходу судом, не змінились та продовжують існувати. Встановлено, що ОСОБА_6 страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді біполярного афективного розладу, маніакального епізоду з психотичними симптомами. Психічний стан ОСОБА_6 позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, як у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, так й у теперішній час. Судовий розгляд клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру не закінчений, підстави для застосування запобіжного заходу не відпали, ризики не зменшились, у зв`язку з чим прокурор просить продовжити дію обраного запобіжного заходу.

Ухвалою суду встановлено, що відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 55 від 28.04.2022, проведеної КНП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги м. Берегова», на час проведення експертизи ОСОБА_6 страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді біполярного афективного розладу, маніакального епізоду з психотичними симптомами. Психічний стан ОСОБА_6 позбавляв його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, як у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння та позбавляє у теперішній час. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру лікування у спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом. Підставою для обрання даного запобіжного заходу, згідно з ухвалою від 26.09.2022, були встановлені судом ризики вчинення іншого суспільно-небезпечного діяння, переховування від суду, протиправного впливу на учасників кримінального провадження. Слідчим суддею не встановлено підстав, що дані ризики значно зменшилися, відпали або з`явилися нові ризики. Вирішуючи питання про продовження строку дії запобіжного заходу, слідчий суддя враховує висновок судово-психіатричного експерта № 55 від 12.06.2024, згідно з яким, при стаціонарному експертному клініко-психіатричному обстеженні у ОСОБА_6 діагностуються ознаки біполярного афективного розладу, гіпоманіакальний стан з епізодичним перебігом. За своїм психічним станом ОСОБА_6 на даний час не виявляє ознак значної суспільної небезпеки, однак потребує подальшого перебування у медичному закладі з метою його обов`язкового лікування. Враховуючи поступову стабілізацію його стану, сутність клінічного прояву психічної хвороби у ОСОБА_6 на даний час, враховуючи ступінь ризику суспільно-небезпечних дій через наявний психічний розлад, рекомендовано застосування стаціонарних примусових заходів медичного характеру у вигляді поміщення в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування, а також запобігання вчинення ним суспільно-небезпечних діянь, а тому ОСОБА_6 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні із звичайним наглядом. Таким чином, даний висновок дійсно підтверджує, що психічний стан ОСОБА_6 покращився, однак даний висновок повністю не виключає ознак суспільної небезпеки останнього у повному обсязі, про що свідчить формулювання у висновку "не виявляє ознак "значної" суспільної небезпеки. Окрім цього, у висновку, зазначено, що ОСОБА_6 все ще потребує подальшого перебування у медичному закладі із застосуванням стаціонарних примусових заходів медичного характеру у вигляді поміщення в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування, а також запобігання вчинення ним суспільно-небезпечних діянь. Експертом рекомендовано застосування стаціонарних примусових заходів (а не амбулаторних) медичного характеру у вигляді поміщення в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування, а також запобігання вчинення ним суспільно-небезпечних діянь. В ухвалі також вказується на те, що судовий розгляд кримінального провадження по суті не закінчився, відтак є необхідність у продовженні обраного судом запобіжного заходу на період судового розгляду справи. Тому, на переконання слідчого судді, клопотання слідчого підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу. Вказує, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, та такою, що прийнята з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що прокурор, стверджуючи про наявність ризиків для продовження обвинуваченому запобіжного заходу, обмежився лише формальним їх переліком, проте жодних документальних підтверджень цьому не надав. Матеріали кримінального провадження, які додані до клопотання не містять прямих вказівок на те, що підзахисний вчинив кримінальне правопорушення, яке йому інкримінується, вина не підтверджується зібраними досудовим розслідуванням матеріалами, а тому посилання прокурора є необґрунтованими. Зазначає, що підставою для зміни запобіжного заходу став результат Висновку судово-психіатричного експерта №55 від 12.06.2024 року, з якого слідує, що за своїм психічним станом ОСОБА_6 на даний час не виявляє ознак значної суспільної небезпеки, однак потребує подальшого перебування у медичному закладі з метою його обов`язкового лікування. Окрім того, взагалі не враховані характеризуючи дані про особу ОСОБА_6 . Вважає, що даний запобіжний захід є надто суворим для запобігання ризикам, які передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Просить дослідити усі матеріали справи №308/12708/22 (за 27.11.2024 року), ухвалу скасувати та прийняти нову, якою змінити запобіжний захід та передати ОСОБА_6 на піклування матері з обов`язковим здійсненням лікарського нагляду у лікаря-психіатра не рідше одного разу на місяць та при погіршенні психічного стану.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення захисника підозрюваного ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності підозрюваного ОСОБА_6 та прокурора, неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності підозрюваного, захисника та прокурора береться до уваги те, що: підозрюваний та прокурор належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги; в апеляційній скарзі не порушується питання про погіршення становища підозрюваного; заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший день до апеляційного суду не надходило; адвокат ОСОБА_5 не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги без участі підозрюваного ОСОБА_6 .

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення колегія суддів відхиляє з таких підстав.

За змістом ст. 508 КПК України, до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, можуть бути застосовані судом такі запобіжні заходи: 1) передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом; 2) поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку. Педбачені частиною першою цієї статті запобіжні заходи застосовуються судом до особи з моменту встановлення факту розладу психічної діяльності чи психічної хвороби. Застосування передбачених запобіжних заходів здійснюється згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Згідно зі ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

За змістом ст. 201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Копія клопотання та матеріалів, якими воно обґрунтовується, надається прокурору не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

До клопотання мають бути додані: 1) копії матеріалів, якими підозрюваний, обвинувачений обґрунтовує доводи клопотання; 2) перелік свідків, яких підозрюваний, обвинувачений вважає за необхідне допитати під час розгляду клопотання, із зазначенням відомостей, які вони можуть надати, та обґрунтуванням значення цих відомостей для вирішення питання; 3) підтвердження того, що прокурору надіслана копія клопотання та копії матеріалів, що обґрунтовують клопотання.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний розглянути клопотання підозрюваного, обвинуваченого протягом трьох днів з дня його одержання згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Слідчий суддя, суд має право залишити без розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, якщо у ньому не зазначені нові обставини, які не розглядалися слідчим суддею, судом.

Відповідно до частини четвертої статті 503 КПК України, примусові заходи медичного характеру застосовуються лише до осіб, які є суспільно небезпечними.

Відповідно до статті 507 КПК України у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру участь захисника є обов`язковою.

До особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, відповідно до статті 508 КПК України, можуть бути застосовані судом такі запобіжні заходи:

1) передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом;

2) поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку.

Передбачені частиною першою цієї статті запобіжні заходи застосовуються судом до особи з моменту встановлення факту розладу психічної діяльності чи психічної хвороби.

Відповідно до статті 507 КПК України застосування передбачених запобіжних заходів здійснюється згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом. Продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється на підставі ухвали суду, в межах територіальної юрисдикції якого застосовується цей захід чи відбувається лікування.

Зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.

Розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), де тримається дана особа. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів. Розгляд питання про зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру може також здійснюватися за письмовою заявою особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, або її захисника чи законного представника у разі, якщо така особа за своїм станом здоров`я не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними, в тому числі не може усвідомлено подати до суду відповідну заяву. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів закладу, в якому особі надається психіатрична допомога, або, у разі наявності, висновок обраного особою незалежного лікаря-психіатра.

Питання про продовження застосування примусових заходів медичного характеру, призначених судовим рішенням суду іноземної держави стосовно особи, переданої в Україну в порядку, передбаченому статтями 605-611 цього Кодексу та міжнародними договорами України, вирішується за результатами судового розгляду.

Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання щодо ОСОБА_6 слідчим суддею були дотримані вказані вище норми кримінального процесуального законодавства.

Суд апеляційної інстанції вважає, що висновок слідчого судді про те, що клопотання про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_6 подано до суду в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування й відповідає вимогам ст. 184 КПК України, ґрунтується на вимогах закону та змісті викладених у ньому доводів.

Колегія суддів бере до уваги, що у провадженні слідчого СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_8 знаходиться кримінальне провадження, внесене 26.03.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР), за № 0000378, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Із журналу судового засідання слідує, що у розгляді клопотань слідчого та захисника брали участь як обвинувачений ОСОБА_6 , так і його захисник адвокат ОСОБА_5 , що свідчить про дотримання права обвинуваченого ОСОБА_6 на захист.

Доводи апеляційної скарги про те, що органом досудового розслідування неправильно кваліфіковано дії ОСОБА_6 , апеляційний суд відхиляє як такі, що на даному етапі не спростовують висновків слідчого судді про доведеність органом досудового розслідування обґрунтованості підозри ОСОБА_6 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України кримінального правопорушення.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги у цій частині, колегія суддів також зазначає, що на цій стадії процесу, як слідчий суддя, так і суд апеляційної інстанції, не вправі давати доказам оцінку з точки зору достовірності та взаємозв`язку, в інший спосіб перевіряти доведеність вини чи кваліфікації дій підозрюваного, обвинуваченого, розглядати та вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого по суті, і вважає, що в матеріалах кримінального провадження є докази, які на даний момент підтверджують те, що ОСОБА_6 причетний до вчинення інкримінованого йому кримінально-караного діяння.

Разом із тим, колегія суддів зазначає, що висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.

З огляду на характер та конкретні обставини вчинення діяння, яке інкримінується ОСОБА_6 , а також тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 , у разі визнання його винуватим (позбавлення волі на строк від 7 до 15 років), апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про доведеність органом досудового розслідування ризиків переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, про які прокурор зазначив у клопотанні, нічим не підтверджені, - апеляційний суд відхиляє як такі, що спростовуються наведеним вище.

Разом із тим, апеляційний суд вважає, що, взявши до уваги висновок судово-психіатричної експертизи № 55 від 28.04.2022, проведеної КНП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги м. Берегова», згідно з яким ОСОБА_6 виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді біполярного афективного розладу, маніакального епізоду з психотичними симптомами; психічний стан ОСОБА_6 позбавляв його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, як у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння та позбавляє у теперішній час; потребує застосування примусових заходів медичного характеру лікування у спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом, - слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що запобіжний захід поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку ОСОБА_6 , відповідає характеру і тяжкості вчиненого діяння та ступеню суспільної небезпечності підозрюваного, який встановлений проведеною судово-психіатричною експертизою щодо ОСОБА_6 .

Місцевим судом встановлено, що підставою для обрання запобіжного заходу, згідно з ухвалою від 26.09.2022, були встановлені судом ризики вчинення іншого суспільно-небезпечного діяння, переховування від суду, протиправного впливу на учасників кримінального провадження. Підстав вважати, що дані ризики значно зменшилися, відпали або з`явилися нові ризики, судом не встановлено.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України ризики не відпали і не зменшилися, а продовжують існувати.

12.06.2024 року отримано висновок судово-психіатричного експерта № 55, згідно з яким, при стаціонарному експертному клініко-психіатричному обстеженні у ОСОБА_6 діагностуються ознаки біполярного афективного розладу, гіпоманіакальний стан з епізодичним перебігом. За своїм психічним станом ОСОБА_6 на даний час не виявляє ознак значної суспільної небезпеки, однак потребує подальшого перебування у медичному закладі з метою його обов`язкового лікування. Враховуючи поступову стабілізацію його стану, сутність клінічного прояву психічної хвороби у ОСОБА_6 на даний час, враховуючи ступінь ризику суспільно-небезпечних дій через наявний психічний розлад, рекомендовано застосування стаціонарних примусових заходів медичного характеру у вигляді поміщення в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування, а також запобігання вчинення ним суспільно-небезпечних діянь, а тому ОСОБА_6 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні із звичайним наглядом.

Отже, вищевказаний висновок підтверджує, що психічний стан ОСОБА_6 покращився, однак даний висновок повністю не виключає ознак суспільної небезпеки останнього у повному обсязі, про що свідчить формулювання у висновку "не виявляє ознак "значної" суспільної небезпеки.

Також з висновку слідує, що ОСОБА_6 все ще потребує подальшого перебування у медичному закладі із застосуванням стаціонарних примусових заходів медичного характеру у вигляді поміщення в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування, а також запобігання вчинення ним суспільно-небезпечних діянь. Експертом рекомендовано застосування стаціонарних примусових заходів (а не амбулаторних) медичного характеру у вигляді поміщення в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування, а також запобігання вчинення ним суспільно-небезпечних діянь. ОСОБА_6 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні із звичайним наглядом.

Таким чином, експертом рекомендовано застосувати до ОСОБА_6 саме цей примусовий захід медичного характеру, у той час як законом передбачена можливість застосування більш м`якого заходу медичного характеру, а саме надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Із урахуванням наведеного вище, апеляційний суд погоджується і з висновком слідчого судді про те, що обрання щодо ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу - передбаченого частиною першою статті 508 КПК України, не забезпечить його належної процесуальної поведінки. При цьому, на переконання апеляційного суду, слідчий суддя дав належну оцінку висновкам судово-психіатричної експертизи про необхідність лікування ОСОБА_6 у спеціальному закладі та дійшов обґрунтованого висновку про те, що із урахуванням застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні із звичайним наглядом, передача ОСОБА_6 на піклування опікунам, близьким родичам є неможливою.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що висновок № 55 на який посилається захисник датований 12.06.2024. З цього часу пройшов значний час, отже при вирішенні питання про подальшого перебування ОСОБА_6 в обласному клінічному центрі психічного здоров`я, суду першої інстанції слід з`ясувати актуальний стан цієї особи щодо якої застосовують відповідний запобіжний захід.

Із цих підстав, апеляційний суд вважає, що запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку обвинуваченого, є необхідним для запобігання вищевказаним ризикам, передбаченим п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що запобіжний захід, обраний ОСОБА_6 , є занадто суворим для запобігання ризикам, які в свою чергу є надуманими, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджені жодними доказами.

На інші доводи в обґрунтування незаконності судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, і таких даних у ході розгляду апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що прокурором доведено необхідність продовження щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, з метою запобігання передбаченим п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризикам.

Тому, на переконання апеляційного суду, взявши до уваги і те, судовий розгляд кримінального провадження по суті не закінчився, відтак є необхідність у продовженні обраного судом запобіжного заходу на період судового розгляду справи.

Також колегія суддів зазначає, що слідчим суддею обґрунтовано встановлено строк дії ухвали щодо ОСОБА_6 до 27.01.2025 включно.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів доходить висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає, а ухвала слідчого судді, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли вплинути на висновки слідчого судді чи спростувати їх; що строк дії ухвали закінчився 25.08.2022, що в свою чергу свідчить про те, що така втратила чинність у часі.

Керуючись ст. ст. 176 - 179, 183, 194, 199, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 508 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 28 листопада 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, та задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку, саме: поміщення до КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради», що розташований за адресою: 76011, Івано-Франківська область, місто Івано-Франківськ, вулиця Медична, будинок, 15, на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів, а саме, до 27 січня 2025 року включно, - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: