Справа № 362/7488/24
Провадження № 1-кп/362/342/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2025 року м. Васильків

Колегія суддів Васильківського міскрайонного суду Київської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000260 від 22.07.2024 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шепіївка Калинівського району Вінницької області, громадянина України, одруженого, що має на утриманні неповнолітню дитину 2007 року народження, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонера,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Васильківського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 просив змінити запобіжний захід ОСОБА_6 з тримання під вартою на заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб,оскільки обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, має міцні соціальні зв`язки, а саме: має зареєстроване місце проживання в Україні, одружений та має на утриманні неповнолітню дитину, має на праві власності житло, є особою пенсійного віку (майже 70 років), має статус ліквідатора аварії на Чорнобильській атомній електростанції, а також у нього наявний ряд захворювань, які обумовлені ліквідацією аварії на ЧАЕС та похилим віком, тому ризик переховування від суду відсутній. На разі кримінальне провадження перебуває на стадії судового провадження, тобто стороною обвинувачення проведено всі необхідні слідчі (розшукові) дії та інші процесуальні дії, надано стороні захисту доступ до всіх матеріалів досудового розслідування, всі свідки по даному кримінальному провадження стороною обвинувачення допитані, малоймовірно, що вони змінять свої покази, які давали на стадії досудового розслідування. Відсутність у ОСОБА_6 судимості зводить нанівець ризик того, що він, опинившись на волі, буде вчиняти аналогічні або будь-які інші злочини, особливо з огляду на свій вік.

Також захисник обвинуваченого заявив клопотання про скасування арешту майна, в якому просив скасувати арешт на квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_8 , накладений ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 12.09.2024, яке обґрунтував тим, що квартира, на яку було накладено арешт, перебуває в спільній сумісній власності ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , які розлучилися 09.07.2024, а тому підстав для конфіскації квартири, що належить ОСОБА_8 не має.

Обвинувачений підтримав думку свого захисника.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 60 діб.

Відповідно до положень ст. 199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою суд враховує зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшились або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Таким чином, суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ст. 178 КПК України, судом при вирішенні клопотання враховуються, дані про особу обвинуваченого, його репутація, відомості щодо наявності у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків за місцем мешкання, вік та стан його здоров`я, відсутність відомостей про наявність постійного місця роботи та джерел доходу, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Взяття під варту, відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має задовольняти вимогу пропорційності, що викладено у рішенні ЄСПЛ від 18.03.2008 р. у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), а тому тримання обвинуваченого під вартою є необхідним для забезпечення їх присутності в суді, та інші, менш суворі заходи, не є достатніми для досягнення цієї цілі.

Так, відносно ОСОБА_6 ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2024, з огляду на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 02.02.2025 з можливістю внесення застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Обґрунтованість обрання такого запобіжного заходу та наявність вказаних ризиків була предметом перевірки Київським апеляційним судом, який ухвалою від 07.01.2025 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишив без задоволення, а ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2024 року - без зміни.

Таким чином, строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 закінчується 02.02.2025.

Заслухавши учасників судового розгляду, розглянувши їх клопотання та наявні в справі письмові матеріали, суд приходить до висновку, що ризик переховування обвинуваченого від судуне відпав, враховуючи тяжкість інкримінованого злочину, суворість передбаченого покарання, а саме: ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, а також те, що обвинувачений є особою пенсійного віку, а тому може безперешкодно перетнути державний кордон України в умовах воєнного стану.

Свідок та потерпілий у цьому кримінальному провадженні не допитані, тобто ОСОБА_6 може незаконного впливати на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні, які мають бути допитаними безпосередньо у судовому засіданні на відповідній стадії судового провадження, тому ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні, не відпав.

Ризик вчинення інших кримінальних правопорушень, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, також зберігається, оскільки ОСОБА_6 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного з власністю, яке він вчинив з корисливих мотивів, санкція ч. 5 ст. 190 КК України, передбачає в тому числі конфіскацію майна, що може спонукати ОСОБА_6 , який є пенсіонером, до вчинення нових кримінальних правопорушень з метою незаконного збагачення. Зауваження сторони захисту, що даний ризик виключається, оскільки ОСОБА_6 раніше не судимий, суд вважає неспроможним, оскільки, будучи раніше не судимим, він обвинувачується на даний час у вчиненні кримінального правопорушення.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_6 , суд враховує та оцінює особу ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні, відповідно до ст. 12 КК України, тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, у суду є обґрунтовані підстави вважати, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, встановлені судом при обранні йому запобіжного заходу, не відпали та не змінилися. Крім того, суд звертає увагу, що відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з можливістю внесення застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 908400 грн., а захисник просить застосувати до нього запобіжний захід у виді застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242240 грн., тоді як сума грошових коштів, якими, відповідно до обвинувального акта, заволодів ОСОБА_6 1000000 грн.

Таким чином, з врахуванням даних про особу обвинуваченого, суд, не вирішуючи такі питання як обґрунтованість обвинувачення чи вагомість доказів, приходить до висновку, що зміна ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на один із більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, та виконання ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків, підстав для зменшення розміру застави судом також не вбачається.

За таких обставин в задоволенні клопотання захисника про заміну ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб слід відмовити, а клопотання прокурора задовольнити та продовжити відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою, що не суперечитиме вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Що стосується вирішення клопотання захисника про скасування арешту майна, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Інститут скасування арешту пов`язаний з наявністю двох умов, закріплених у ст. 174 КПК України - необґрунтованістю його накладення та відсутності подальшої потреби в ньому.

Надаючи оцінку доводам клопотання необхідно зауважити, що арешт на майно накладений обґрунтовано, оскільки, відповідно до ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва № 759/18650/24 від 12.09.2024, арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_2 накладено у зв`язку з тим, що існують ризики приховування, відчуження цього майна, яке підлягає конфіскації в разі визнання ОСОБА_6 винним за ч. 5 ст. 190, за яке передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, і на даний час потреба в його накладенні не відпала, оскільки судовий розгляд триває.

Крім того, суд звертає увагу, що, згідно з наданих захисником та досліджених судом документів, квартира, на яку накладено арешт вказаною ухвалою слідчого судді перебуває у власності обвинуваченого ОСОБА_6 , жодних доказів, що частки співвласників виділені в натурі відсутні.

У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що клопотання захисника обвинуваченого про зняття арешту з майна задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 194, 199, 331 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотань захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому та про скасування арешту майна відмовити.

Клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції строком на 60 днів -до 22 березня 2025 року включно.

Ухвала про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 закінчує свою дію «22» березня 2025 року включно.

Визначити заставу у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 908400 грн.

У випадку внесення застави та з моменту звільнення ОСОБА_6 з-під варти внаслідок внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 наступні обов`язки, передбачені ст.194 КПК України:

- прибувати за кожною вимогою до Васильківського міськрайонного суду Київської області;

- не відлучатися з м. Києва без дозволу суду;

- повідомляти Васильківський міськрайонний суд Київської області про зміну свого місця проживання.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Копію ухвали вручити обвинуваченому негайно після її оголошення.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 532 КПК України, та може бути оскаржена в частині обрання запобіжного заходу безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3