ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 551/962/24 Номер провадження 11-кп/814/1146/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника представника потерпілої потерпілої обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 березня 2024 року за №0000246, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , на вирок Шишацького районного суду Полтавської області від 25 грудня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим і засуджено за ч.1 ст.115 КК України на 10 років позбавлення волі, строк якого ухвалено обчислювати з 02 березня 2024 року.

До набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відмовлено в затвердженні мирової угоди від 30 вересня 2024 року.

Цивільний позов ОСОБА_9 , який подано також у інтересах малолітнього потерпілого ОСОБА_11 , задоволено частково й стягнуто на їх користь із ОСОБА_10 2 812 гривні 50 копійок майнової шкоди та 500 000 гривень моральної шкоди, відмовлено в задоволенні іншої частини цивільного позову.

Вирішено питання щодо арешту майна, процесуальних витрат і речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_10 визнано винуватим і засуджено за те, що він 02 березня 2024 року приблизно о 18 годині 30 хвилин у коридорі домоволодіння ОСОБА_12 по АДРЕСА_2 після спільного розпиття спиртних напоїв у ході конфлікту зі своєю співмешканою ОСОБА_13 , із якою вони мали взаємні права та обов`язки, спільну дитину ОСОБА_11 і з нею (дитиною) прийшли до вказаного вище домоволодіння, що виник через небажання ОСОБА_13 іти додому, діючи з непрямим умислом на її вбивство, наніс їй один удар ножем у ділянку живота, спричинивши масивну крововтрату, яка розвинулась у результаті проникаючого поранення живота з ушкодженням брижі кишківника, від чого настала смерть ОСОБА_13 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, просить скасувати вирок Шишацького районного суду Полтавської області від 25 грудня 2024 року в частині призначення ОСОБА_10 покарання та призначити йому покарання за ч.1 ст.115 КК України у вигляді 7 років позбавлення волі, в іншій частині вирок залишити без зміни. Свої вимоги мотивує тим, що: місцевий суд належним чином не врахував те, що ОСОБА_10 у повному обсязі визнав свою винуватість, щиро розкаявся у вчиненні інкримінованого йому злочину, активно сприяв у його розкритті, здійснив заходи для відшкодування потерпілій шкоди, не судимий, має на утриманні малолітнього сина, не вчиняв насильницьких дій щодо ОСОБА_13 під час їх спільного проживання до моменту злочину; наведений у формулюванні обвинувачення мотив не є переконливим, а здійснення обвинуваченим вбивства ОСОБА_13 відбулось спонтанно на ґрунті раптового побутового конфлікту, що має значення в питанні призначення покарання.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора, потерпілої та її представника проти доводів апеляційної скарги, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апелянта та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_10 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст.115 КК України як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині оскаржуваний вирок не переглядається.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Що стосується посилань захисника на непереконливість наведеного у формулюванні обвинувачення мотиву вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, то вони позбавлені підстав.

За змістом оскаржуваного вироку суд першої інстанції в межах пред`явленого ОСОБА_10 обвинувачення визнав доведеним і встановив, що обвинувачений після спільного розпиття спиртних напоїв у ході конфлікту зі своєю співмешканою ОСОБА_13 , що виник через небажання останньої йти додому, діючи з непрямим умислом на її вбивство, наніс їй один удар ножем у ділянку живота, спричинивши масивну крововтрату, яка розвинулась у результаті проникаючого поранення живота з ушкодженням брижі кишківника, від чого настала смерть ОСОБА_13 .

Тобто місцевий суд установив те, що ОСОБА_10 умисно вбив ОСОБА_13 на грунті виниклого між ними конфлікту після вживання спиртних напоїв, що і є мотивом вчинення цього злочину.

Наявність такого мотиву підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_12 , з яких убачається, що ОСОБА_10 та ОСОБА_13 вживали алкоголь, після чого між ними відбулась сварка, в ході якої обвинувачений і наніс смертельне ножове поранення ОСОБА_13 .

Сам ОСОБА_10 також підтвердив те, що після спільного вживання спиртних напоїв між ним і ОСОБА_13 виникла сварка на ґрунті надмірного вживання алкоголю та її небажання іти додому, під час чого він заподіяв смерть ОСОБА_13 .

Таким чином, установлений судом першої інстанції мотив учинення обвинуваченим злочину відповідає сукупності доказів у матеріалах кримінального провадження та кваліфікації його дій за ч.1 ст.115 КК України.

Аргументи ж сторони захисту щодо необхідності пом`якшення ОСОБА_10 покарання є неспроможними.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_10 кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, його суспільну небезпеку, конкретні обставини вчинення і невідворотні наслідки у вигляді смерті людини, життя якої є найвищою соціальною цінністю, взаємовідносини між обвинуваченим і ОСОБА_13 , що передували вчиненню злочину, особу обвинуваченого, який не судимий, на обліку в лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно, має на утриманні малолітню дитину, якій як дитині, позбавленій батьківського піклування, призначено опікуна ОСОБА_9 , думку потерпілої про необхідність призначення ОСОБА_10 покарання у вигляді 10 років позбавлення волі, наявність обставин, які пом`якшують покарання повне визнання винуватості, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та наявність обставин, що обтяжують покарання вчинення кримінального правопорушення: в стані алкогольного сп`яніння, щодо особи, з якою він перебував у близьких відносинах, у присутності дитини.

Належним чином урахувавши всі наведені вище обставини в їх сукупності, в тому числі ті, на які наявне посилання в апеляційній скарзі, місцевий суд дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_10 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та йому необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст.115 КК України.

Призначене обвинуваченому покарання, яке, при цьому, не є максимальним, відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, за своїм видом і розміром законне, справедливе та сприяє меті покарання, тобто є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_10 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Тому підстави для його пом`якшення, про що порушується питання апелянтом, є відсутніми.

Отже, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , залишити без задоволення, а вирок Шишацького районного суду Полтавської області від 25 грудня 2024 року щодо ОСОБА_10 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4