ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2467/24 Справа № 207/4267/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 травня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000534, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 травня 2024 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у носінні, зберіганні, придбанні та збуті бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу за наступних обставин.

ОСОБА_7 у порушення додатку № 1, затвердженого п. 1 постанови Верховної Ради України від 7 червня 1992 року № 2471-XII «Про право власності на окремі види майна», Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 576, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21 серпня 1998 року № 622, наприкінці березня 2023 року біля будинку АДРЕСА_2 знайшов: 5,45 мм. проміжні патрони у кількості 150 штук; конструктивно оформлений заряд вибухової речовини, а саме споряджений корпус ручної, осколкової, оборонної гранати Ф-1, промислового виготовлення; уніфікований запал ручних гранат модернізований типу УЗРГМ-2 промислового виготовлення; тротилову шашку 200 г. промислового виготовлення; електродетонатор типу ЕДП, промислового виготовлення та привласнив собі, тобто придбав бойові припаси, вибухові речовини та вибухові пристрої без передбаченого законом дозволу.

В подальшому ОСОБА_7 , цілком розуміючи, що придбані ним предмети відносяться до заборонених, переніс їх до місця свого проживання, а саме до квартири 77 за адресою: АДРЕСА_3 , де почав зберігати без передбаченого законом дозволу з метою подальшого збуту.

29 квітня 2023 року в період часу з 16.42 години по 16.59 години працівники поліції з метою документування протиправної діяльності ОСОБА_7 передали особі під вигаданими даними ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який здійснював оперативну закупку на підставі постанови прокурора Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області № 153 т від 26 квітня 2023 року, грошові кошти на загальну суму 9000 гривень шістнадцятьма банкнотами номіналом 500 гривень з серією та номерами: ЗЗ2966666 , СД2443552, ВИ1803031, ЕЄ2984858, АЗ4504974, БВ9117402, ЛВ3363574, ББ8653954, АК8064119, ЄД7217651, ВЕ4802611, ВЖ5395016, ЄЖ2193568, АД8707090; дві банкноти номіналом 1000 гривень з серією та номерами : АБ0541292, БЛ4486642.

Після чого, 29 квітня 2023 року в період часу з 17.12 години по 17.16 годину ОСОБА_9 біля будинку АДРЕСА_4 зустрівся із ОСОБА_7 , де останній, переслідуючи корисливу мету, передав ОСОБА_9 5,45 мм. проміжні патрони у кількості 150 штук; конструктивно оформлений заряд вибухової речовини, а саме споряджений корпус ручної, осколкової, оборонної гранати Ф-1, промислового виготовлення; уніфікований запал ручних гранат модернізований типу УЗРГМ-2 промислового виготовлення; тротилову шашку 200 г. промислового виготовлення; електродетонатор типу ЕДП промислового виготовлення, отримавши за це від ОСОБА_9 раніше видані працівниками поліції грошові кошти у розмірі 9000 гривень шістнадцятьма банкнотами номіналом 500 гривень з серією та номерами: ЗЗ2966666, СД2443552, ВИ1803031, ЕЄ2984858, АЗ4504974, БВ9117402, ЛВ3363574, ББ8653954, АК8064119, ЄД7217651, ВЕ4802611, ВЖ5395016, ЄЖ2193568, АД8707090; дві банкноти номіналом 1000 гривень з серією та номерами АБ0541292, БЛ4486642, тобто збув раніше придбані ним бойові припаси, вибухові пристрої та вибухові речовини без передбаченого законом дозволу.

Цього ж дня, тобто 29 квітня 2023 року в період часу з 18.00 години по 19.45 годину ОСОБА_9 добровільно видав працівникам поліції:

- 5,45 мм. проміжні патрони, виготовлені промисловим способом, придатні до стрільби, у кількості 150 штук, які є бойовими припасами;

- конструктивно оформлений заряд вибухової речовини, а саме споряджений корпус ручної, осколкової, оборонної гранати Ф-1 промислового виготовлення, який відноситься до категорії вибухових речовин та придатний для здійснення вибуху;

- уніфікований запал ручних гранат модернізований типу УЗРГМ-2 промислового виготовлення, який відноситься до категорії вибухових пристроїв та придатний для здійснення вибуху;

- тротилову шашку 200 г. промислового виготовлення, яка відноситься до категорії вибухових речовин та придатна для здійснення вибуху;

- електродетонатор типу ЕДП, промислового виготовлення, який відноситься до категорії вибухових пристроїв та придатний для здійснення вибуху.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити в частині призначення покарання, зменшити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 263 КК України, застосувавши ст. 69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки та звільнити від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ОСОБА_7 щиро кається, вину визнав в повному обсязі, сприяв розкриттю кримінального правопорушення під час досудового розслідування. Звертає увагу, що обвинувачений за своєю ініціативою з метою укладання угоди про визнання винуватості співпрацював з органом досудового розслідування щодо викриття іншої особи у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, разом з тим угоди укладено з ним не було. Вказує, що обвинувачений має постійне місце проживання та реєстрації, мешкає із жінкою, з якою підтримує фактичні подружні стосунки, має на утриманні дитину, працює різноробочим, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, раніше не судимий. Зазначає, що не було встановлено обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому.

Прокурор подав на апеляційну скаргу заперечення, в яких просив апеляційну скрагу захисника залишити без задоволення, а вирок суду - без зміни.

Обгрунтовуючи заперечення прокурор вказав, що документи, на які посилається захисник, а саме: копія з копії протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, датована 19.10.2023, від ОСОБА_7 , складеного о/у ВКП Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 , копія довідки у кримінальному провадженні №60001483 (некоректний номер, оскільки ЄРДР автоматично присвоює 17-значні номери), складеної начальником ВКП Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 (без зазначення дати, реєстраційного номеру), копія повідомлення про внесення відомостей до ЄРДР за № 0001483 від 19.10.2023 за ч. 1 ст. 263 КК України (незрозумілого походження, без будь-яких реквізитів) є недопустимими, оскільки отримані не в порядку, передбаченому КПК України. Звертає увагу, що прокурором не ініціювалось питання про укладення зі ОСОБА_7 угоди про визнання винуватості та до окружної прокуратури не надходили заяви про ініціювання укладення такої угоди від ОСОБА_7 чи його захисника. Вказує, що ні під час досудового розслідування, ні під час судового провадження ні ОСОБА_7 , ні його захисником, не долучено жодних підтверджуючих документів про наявність сталих соціальних зв`язків (наявність сім`ї та дитини на утриманні), місця постійної роботи.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 у судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив вирок суду залишити без зміни.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи роз`яснення, які містяться в п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до наведеного, призначаючи покарання винному суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

Абзацом 2 п. 2 вищевказаної постанови визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винуватого, обставин, що впливають на покарання.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Згідно ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання. Разом з цим, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при обранні заходу примусу, що застосовується від імені держави, у тому числі, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, винну особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком. Це може відбутися за умови, якщо винувата особа вчинила кримінальне правопорушення, до якого може бути застосована вказана стаття закону України про кримінальну відповідальність, а суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, що убачатиметься не тільки з тяжкості вчиненого суспільно небезпечного діяння, особи винного, але й інших обставин провадження.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справах «Ятрідіс проти Греції» та «Щокін проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

Перевіряючи провадження щодо обвинуваченого в апеляційному порядку суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України та достатніх підстав для призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання апеляційним судом не встановлено і в апеляційній скарзі також не наведено.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про його особу, а також усі обставини провадження. Суд також визнав обставинами, що пом"якшують покарання, щире каяття, обставин, що обтяжують покарання, судом встановлено не було.

З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєного кримінального правопорушення та конкретних обставин його вчинення, а також даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не працює, щиро кається у вчиненні злочину, суд дійшов обгрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання на рівні найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 1 ст. 263 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, стороною захисту не було долучено жодних підтверджуючих документів про наявність у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи, тому вказані доводи апеляційний суд вважає безпідставними.

Доводи захисника в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, а також, що не було встановлено обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , вже було враховано судом першої інстанції під час призначення покарання.

Неможливо погодитися і з доводами апеляційної скарги про наявність у діях обвинуваченого активного сприяння розкриттю злочину.

Так, під активним сприянням розкриттю злочину слід розуміти дії винної особи, спрямовані на те, щоб надати допомогу органам досудового розслідування і суду у встановленні істини у справі, у проведенні швидкого, повного і неупередженого розслідування вчиненого злочину і судового розгляду.

Активне сприяння розкриттю злочину означає, що особа, яка вчинила злочин, своїми діями надає допомогу (сприяє) правоохоронним органам у розкритті злочину, у встановленні невідомих їм обставин провадження. При цьому сприяння у розкритті злочину враховується як обставина, яка пом`якшує покарання, тільки у тому випадку, коли надана винною особою інформація та інші докази мали значення для встановлення істини у справі.

Як видно з вироку суду першої інстанції така обставина не була встановлена судом першої інстанції.

Матеріали кримінального провадження не містять відомостей, які б свідчили, що обвинувачений, займаючи активну позицію, повідомив органам досудового розслідування інформацію, яка їм не була відома, чи подав нові докази, що мали значення для встановлення істини у справі. Тобто дії обвинуваченого не були вирішальним (ключовим) фактором у встановленні істотних обставин кримінального правопорушення.

Участь ОСОБА_7 під час надання пояснень на стадії досудового розслідування слідчому та під час судового розгляду суду не доводить його активного сприяння розкриттю злочину.

Матеріали провадження не містять та під час апеляційного перегляду не надано доказів на підтвердження того, що обвинувачений активно сприяв розкриттю інкримінованого його правопорушення, а тому відповідні доводи є необгрунтованими.

Захисником як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного перегляду не надано доказів, які б істотно знижували ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень.

З огляду на фактичні обставини кримінального провадження, положення кримінального закону, мету покарання призначене судом покарання ОСОБА_7 за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Підстав для призначення ОСОБА_7 більш м"якого покарання на підставі ст. 69 КК України та звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі захисника, апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого, засудженого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом хоча й у межах відповідної санкції статті видом та розміром покарання, та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання (постанови Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 740/5424/15-к та від 05 лютого 2019 року у справі № 753/24474/15-к).

Суд апеляційної інстанції вважає, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки буде відповідати тяжкості кримінального правопорушення, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення ним нових злочинів, а також не буде становити «особистого надмірного тягаря для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи.

З огляду на це наведені в апеляційній скарзі захисника доводи про те, що призначене йому покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання, про що наполягав в своїй апеляційній скарзі захисник.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у провадженні, які були б підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 травня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4