Номер провадження: 11-кп/813/377/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 25.09.2023 у кримінальному провадженні №0000356, внесеному до ЄРДР 06.09.2023 відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 09 червня 2010 року, за ч. 2 ст. 186 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, умовно-достроково звільненого 28 квітня 2012 року, невідбутий строк 4 місяці 14 днів позбавлення волі;

- вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2014 року, за ч. 1 ст. 121 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, звільненого 01 лютого 2019 року у зв`язку із відбуттям строку покарання;

- вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 24 червня 2020 року, за ст. 395 КК України, до покарання у виді арешту на строк 1 місяць;

- вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2022 року, за ч. 1 ст. 111-1 КК України, до покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані із виконанням функцій держави та місцевого самоврядування на строк 10 років;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК Українита призначено покарання у виді арешту на строк 2 (два) місяця.

Після набрання вироком законної сили помістити ОСОБА_7 для відбування покарання до ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 відрахувати з дня його поміщення до установи відбування покарання.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у наступному. Так постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2023 року, відповідно до ст. 3 п. «в» Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», стосовно ОСОБА_7 було встановлено адміністративний нагляд, строком на 12 місяців, із покладенням обов`язків: заборона виїзду за межі м. Одеси, а також залишення місця мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 22 години 00 хвилин до 05 години 00 хвилин, без дозволу уповноваженої особи Відділу поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУ НП в Одеській області; заборона відвідувати кафе, бари, ресторани, а також місця, де реалізуються спирті напої на розлив.

Всупереч викладеному ОСОБА_7 , з метою ухилення від адміністративного нагляду, о 04 годині 09 хвилин 15 серпня 2023 року, о 04 годині 55 хвилин 21 серпня 2023 року; о 04 годині 30 хвилин 01 вересня 2023 року, без поважних причин, самовільно залишив та не перебував за вищезазначеною адресою, про що уповноважену особу територіального органу поліції не повідомив.

Вищезазначені дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікував за ст. 395 КК України, як самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, прокурор ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає вирок суду незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та призначення судом надмірно м`якого покарання.

Доводи обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не застосував положення ч. 1 ст. 71 КК України та не приєднав невідбуту частину покарання за попереднім вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 23.12.2022 ( в період з 15.08.2022 до 01.09.2023).

Вказує, що зважаючи на те, що за новим вироком ОСОБА_7 призначено покарання, яке слід відбувати реально, суд мав вказати, що призначене ОСОБА_7 вироком від 23.12.2022, не відбуте основне покарання у виді позбавленням права займати посади пов`язані з виконанням функцій держави та місцевого самоврядування на строк 10 років, підлягає самостійному виконанню.

Просить вирок суду першої інстанціїскасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ст. 395 КК України у виді 2 місяців арешту. На підставі ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 23.12.2022 та остаточно ОСОБА_7 призначити покарання у виді 2 місяців арешту, з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням функцій держави та місцевого самоврядування на 10 років.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді позбавлення права обіймати посади пов`язані з виконанням функцій держави та місцевого самоврядування на 10 років - виконувати самостійно.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Прокурор ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримав частково, зазначив, що 28.03.2024 набув чинності Закон України від 23.08.2023 №3342-IX «Про внесення i змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів в кримінальних покарань», яким замінено кримінальне покарання у виді арешту у санкціях, що його передбачають (крім кримінальних правопорушень, вчинених військовослужбовцями) на покарання у виді пробаційного нагляду.

Відповідно до положень ст. 60 KK України в редакції вищевказаного Закону України, покарання у виді арешту полягає в триманні засудженого військовослужбовця в умовах ізоляції на гауптвахті i встановлюються на строк від одного до шести місяців, тобто може бути застосовано виключно лише щодо військовослужбовця.

Санкцію ст. 395 KK України, зі змінами внесеними згідно із Законом №3342-IX від 23.08.2023, передбачено покарання у виді штрафу у розмірі від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до двох років.

З огляду на вищезазначене просив колегію суддів вирок районного судускасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ст. 395 КК України в виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1700 (тисяча сімсот) грн.

На підставі ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за новим вироком, приєднати невідбуту частину покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 23.12.2022 та остаточно ОСОБА_7 призначити покарання у виді 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1700 (тисяча сімсот) грн, з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням функцій держави та місцевого самоврядування на 10 років.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді позбавлення права обіймати посади пов`язані з виконанням функцій держави та місцевого самоврядування на 10 років - виконувати самостійно.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який частково підтримав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги і просили призначити мінімальне покарання передбачене санкцією ст. 395 КК України, а саме в виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850,00 грн., дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 розглянуто у спрощеному порядку, без проведення судового розгляду і виклику учасників кримінального провадження у відповідності до вимог статей 381-382 КПК України, оскільки до обвинувального акту долучена письмова заява обвинуваченого за його згодою у присутності захисника, відповідно до якої вона беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого їй кримінального проступку, передбаченого ст. 395 КК України, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини, згодна на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні та без її участі.

Разом з тим, щодо доводів апеляційної скарги прокурора, з приводу скасування вироку у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, то колегія суддів дійшла висновку про таке.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України та роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно ч. 1 ст. 71 КК України, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При складанні покарань у порядку ч. 1 ст. 71 КК остаточне покарання має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

За правилами ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків, складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

При цьому положення ч. 3 ст. 72 КК України не тільки не виключають можливості застосування положень ст. 71 КК щодо призначення покарання за сукупністю вироків, але й прямо вказують на необхідність такого застосування.

Водночас, ч. 3 ст. 72 КК України передбачає не самостійне виконання вироків, якщо одним чи кількома з них призначено покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, а лише неможливість складення цих покарань з іншими видами покарань при призначенні їх за сукупністю злочинів або за сукупністю вироків і необхідність самостійного (окремого) виконання цих покарань.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, при призначенні ОСОБА_7 покарання за цим вироком, суд не зазначив в мотивувальній та в резолютивній частині щодо приєднання невідбутого покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2022 року.

Згідно вироку Суворовського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2022 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-1 КК України та призначено покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані із виконанням функцій держави та місцевого самоврядування на строк 10 років.

Оскаржуваним вироком обвинуваченому ОСОБА_7 призначено покарання за ст. 395 КК України у виді 2 місяців арешту.

В той же час, 28.03.2024 набув чинності Закон України від 23.08.2023 №3342-IX «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань», яким замінено кримінальне покарання у виді арешту у санкціях, що його передбачають (крім кримінальних правопорушень, вчинених військовослужбовцями) на покарання у виді пробаційного нагляду.

Відповідно до положень ст. 60 КК України в редакції вищевказаного Закону України, покарання у виді арешту полягає в триманні засудженого військовослужбовця в умовах ізоляції на гауптвахті і встановлюється на строк від одного до шести місяців, тобто може бути застосовано виключно лише щодо військовослужбовця.

Санкцією ст. 395 КК України, зі змінами внесеними згідно із Законом №3342-1X від 23.08.2023, передбачено покарання у виді штрафу у розмірі від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до двох років.

Згідно ч. 1 ст. 5 КК України, Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Ураховуючи зазначені обставини в їх сукупності ураховуючи принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, характер інкримінованого і доведених протиправних дій обвинуваченого та їх небезпечність, а також дані про його особу, зокрема його майновий стан, апеляційний суд приходить до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а також буде відповідати меті покарання.

Таким чином враховуючи, що судом першої інстанції, при постановленні вироку від 25.09.2023, при призначенні ОСОБА_7 покарання, не враховано вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2022 року, остаточне покарання йому необхідно призначити за правилами ч. 1 ст. 71 та ч. 3 ст. 72 КК України, у зв`язку з чим слід приєднати до покарання за цим вироком, невідбуте покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2022 року.

При цьому, покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2022 року, повинно виконуватись самостійно.

У відповідності до приписів п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є зокрема, застосування закону, якій не підлягає застосуванню.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Зважаючи на те, що вищевказані положення кримінального Закону судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження та постановленні вироку враховано не в повному обсязі, що свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, то відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України це є підставою для скасування вироку суду в частині призначення покарання та часткового задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись статтями 370, 374, 404, 409, 532,615 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 25.09.2023 у кримінальному провадженні №0000356, внесеному до ЄРДР 06.09.2023 відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України в частині призначення покарання - скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 , покарання за ст. 395 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Відповідно до ст. 71 КК України до покарання за цим вироком приєднати невідбуте покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2022 року та остаточно призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) грн, з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням функцій держави та місцевого самоврядування строком на 10 (десять) років.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді позбавлення права обіймати посади пов`язані з виконанням функцій держави та місцевого самоврядування на 10 років - виконувати самостійно.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його оголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4