КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/932/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою з доповненнями представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12 грудня 2024 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000181 від 23.02.2024 року, -

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12 грудня 2024 рокузадоволено клопотанняпрокурора третього відділу другого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000181 від 23.02.2024 року.

Накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування на речі, вилучені в ході обшуку будинку за адресою: АДРЕСА_1 (земельна ділянка з кадастровим номером: :01:003:0083), що на праві власності належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), де проживає директор філії «Любешівське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), а саме:

- довіреність НРС 121575 від 26.11.2022 року на транспортний засіб TOYOTA, модель LAND CRUISER, 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 , чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 ;

- флеш носій інформації із маркуванням «ASPOR» 64 Gb, з документами щодо діяльності суб?єктів господарювання;

- чотири металевих предмети зовні схожих на набої із маркуванням «3-90»;

- блокнот із чорновими записами;

- акт щодо виконання робіт транспортного засобу Toyota Land Cruiser 200 JTMHV05J804123303, д.н.з. НОМЕР_5 .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 12 грудня 2024 року та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно, що належить на праві власності ОСОБА_6 , відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків слідчого судді, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та прийнята з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

В доповненнях до апеляційної скарги, які надійшли до Київського апеляційного суду 15 січня 2025 року, адвокат ОСОБА_7 зазначає про те, що з оспорюваної ухвали та матеріалів справи вбачається, що прокурор не довів, а слідчий суддя помилково встановив: наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення будь-якою особою, кримінального правопорушення, передбаченого статтею 368-5 КПК України; наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені абзацом другим частини 1 статті 170 КПК України; що належне ОСОБА_6 майно відповідає критеріям речового доказу, визначеним статтею 98 КПК України.

Апелянт вважає, що з огляду на викладене, слідчий суддя, в порушення кримінального процесуального законодавства, зокрема, статті 170 КПК України, безпідставно застосував до майна, що належить на праві власності ОСОБА_6 , арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування.

Зазначає, що матеріали клопотання не доводять того, що існує обґрунтована підозра (безвідносно до особи, яка могла його вчинити), що унеможливлює застосування будь - яких заходів забезпечення кримінального провадження.

Зауважує, що слідчим ГСУ ДБР вилучені речі ОСОБА_6 , які не мають жодного відношення до незаконної діяльності та обставин, за якими здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні.

Також посилається на те, що прокурором не надано жодного доказу та не наведено жодних доводів щодо того, яке значення вказані документи та флеш носій інформації мають для виконання завдань даного кримінального провадження.

Прокурор у клопотанні не конкретизує, яка саме інформація міститься у документах та флеш носії інформації та яке вона матиме значення для виконання завдань кримінального провадження.

Вказує, що прокурор навів просте формулювання, без конкретизації, адже фактично вищезазначене майно не має жодного відношення до кримінального провадження.

На думку скаржника, підстави для накладення арешту на флеш носій інформації та документи - відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, як законну та обґрунтовану, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга з доповненнями підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000181 від 23.02.2024 року за ст. 368-5 КК України.

У даному кримінальному провадженні досліджуються обставини за яких у період часу з 28.11.2019 року по теперішній час особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а саме директором Поліського лісового офісу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , під час перебування на посадах начальника Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства, а також директора Поліського лісового офісу ДП «Ліси України», набуто активів, вартість яких більше ніж на шість тисяч п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян перевищує його законні доходи.

Згідно твердження сторони обвинувачення, зазначені протиправні дії полягають у тому, що ОСОБА_11 , використовуючи наближених до нього осіб, родичів, а також підконтрольних суб`єктів господарської діяльності, інтереси яких активно лобіюються останнім з використанням службового становища, набув у власність активи (нерухоме майно, транспортні засоби тощо), щодо яких на системній основі вчиняє дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними.

Також ОСОБА_11 у повсякденному житті в особистих цілях активно використовує дороговартісні транспортні засоби, що зареєстровані на фізичних осіб, які не мають достатніх та підтверджених доходів на їх придбання та/або є довіреними особами останнього, які лише формально володіють відповідним майном, а також транспортні засоби місцевих приватних підприємств, що займаються обробкою та реалізацією деревини.

З огляду на викладене у органу досудового розслідування наявні достатні та обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_11 та його дружина ведуть спосіб життя, неспівставний з їх законними доходами.

13.08.2024 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08.08.2024 року у справі № 757/35377/24-к проведено обшук будинку за адресою: АДРЕСА_1 (земельна ділянка з кадастровим номером: :01:003:0083), що на праві власності належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), де проживає директор філії «Любешівське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( НОМЕР_6 ), у ході якого вилучено наступне майно: довіреність НРС 121575 від 26.11.2022 року на транспортний засіб TOYOTA, модель LAND CRUISER, 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 ; флеш носій інформації із маркуванням «ASPOR» 64 Gb, з документами щодо діяльності суб`єктів господарювання; чотири металевих предмети зовні схожих на набої із маркуванням «3-90»; блокнот із чорновими записами; акт щодо виконання робіт транспортного засобу Toyota Land Cruiser 200 JTMHV05J804123303 д.н.з. НОМЕР_5 .

Постановою слідчого від 14.08.2024 року вищевказані речі та документи, вилучені в ході обшуку визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

15.08.2024 року (клопотання датоване 14.08.2024 року) прокурор третього відділу другого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000181 від 23.02.2024 року, в якому просив накласти арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування на речі, вилучені в ході обшуку будинку за адресою: АДРЕСА_1 (земельна ділянка з кадастровим номером: :01:003:0083), що на праві власності належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), де проживає директор філії «Любешівське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), а саме: довіреність НРС 121575 від 26.11.2022 року на транспортний засіб TOYOTA, модель LAND CRUISER, 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 ; флеш носій інформації із маркуванням «ASPOR» 64 Gb, з документами щодо діяльності суб?єктів господарювання; чотири металевих предмети зовні схожих на набої із маркуванням «3-90»; блокнот із чорновими записами; акт щодо виконання робіт транспортного засобу Toyota Land Cruiser 200 JTMHV05J804123303 д.н.з. НОМЕР_5 .

Клопотання обґрунтоване з посиланням на те, що зазначене майно є речовими доказами відповідно до постанови слідчого від 14.08.2024 року, оскільки відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, а тому з метою збереження речових доказів, яка відповідає п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу, на підставі абз. 1 ч. 3 цієї статті підлягає арешту.

Прокурор зазначав, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження, а також з метою збереження речових доказів, виникла необхідність у вжитті заходу забезпечення цього провадження, такого як арешт майна та спеціальна конфіскація.

Також посилався на те, що існує необхідність у проведенні експертизи з метою встановлення дійсної вартості майна для підтвердження або спростування факту та обставин незаконного збагачення, тощо.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12 грудня 2024 рокузадоволено клопотанняпрокурора третього відділу другого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000181 від 23.02.2024 року.

Накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування на речі, вилучені в ході обшуку будинку за адресою: АДРЕСА_1 (земельна ділянка з кадастровим номером: :01:003:0083), що на праві власності належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), де проживає директор філії «Любешівське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), а саме:

- довіреність НРС 121575 від 26.11.2022 року на транспортний засіб TOYOTA, модель LAND CRUISER, 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 ;

- флеш носій інформації із маркуванням «ASPOR» 64 Gb, з документами щодо діяльності суб?єктів господарювання;

- чотири металевих предмети зовні схожих на набої із маркуванням «3-90»;

- блокнот із чорновими записами;

- акт щодо виконання робіт транспортного засобу Toyota Land Cruiser 200 JTMHV05J804123303 д.н.з. НОМЕР_5 .

Із висновками слідчого судді суду першої інстанції в частині накладення арешту на флеш носій інформації із маркуванням «ASPOR» 64 Gb, з документами щодо діяльності суб?єктів господарювання, чотири металевих предмети, зовні схожих на набої із маркуванням «3-90» та блокнот із чорновими записами, з метою їх збереження як речових доказів, погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Задовольняючи дане клопотання, подане в межах кримінального провадження № 0000181 від 23.02.2024 року, за ст. 368-5 КК України та накладаючи арешт на флеш носій інформації із маркуванням «ASPOR» 64 Gb, з документами щодо діяльності суб?єктів господарювання, чотири металевих предмети зовні схожих на набої із маркуванням «3-90», блокнот із чорновими записами, із забороною відчуження, розпорядження та користування, слідчий суддя виходив з наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вказане майно, з метою його збереження як речового доказу у вказаному кримінальному провадженні.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено у встановленому цим КПК порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Приймаючи рішення в частині накладення арешту на флеш носій інформації із маркуванням «ASPOR» 64 Gb, з документами щодо діяльності суб?єктів господарювання, чотири металевих предмети зовні схожих на набої із маркуванням «3-90», блокнот із чорновими записами, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Так, задовольняючи в цій частині клопотання прокурора, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту на флеш носій інформації із маркуванням «ASPOR» 64 Gb, з документами щодо діяльності суб?єктів господарювання, чотири металевих предмети зовні схожих на набої із маркуванням «3-90», блокнот із чорновими записами, оскільки вказане майно в даному кримінальному провадженні відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України та визнане речовим доказом постановою слідчого від 14.08.2024 року у даному кримінальному провадженні.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про арешт майна в частині його накладення на флеш носій інформації із маркуванням «ASPOR» 64 Gb, з документами щодо діяльності суб?єктів господарювання, чотири металевих предмети зовні схожих на набої із маркуванням «3-90», блокнот із чорновими записами, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на зазначене вище майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто його власник, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що судом першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, та враховано, що для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на флеш носій інформації із маркуванням «ASPOR» 64 Gb, з документами щодо діяльності суб?єктів господарювання, чотири металевих предмети зовні схожих на набої із маркуванням «3-90», блокнот із чорновими записами.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникненню майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, не може бути арештованим майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводів представника власника майна, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на флеш носій інформації із маркуванням «ASPOR» 64 Gb, з документами щодо діяльності суб?єктів господарювання, чотири металевих предмети зовні схожих на набої із маркуванням «3-90» та блокнот із чорновими записами, з метою забезпечення їх збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до втрати доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізації мету досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбачені ч. 1 ст. 170 КПК України.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено. Слід також зазначити, що накладення арешту є необхідним для збереження майна, оскільки дане майно відповідає критеріям речових доказів, передбаченим ст. 98 КПК України, позаяк може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, і ненакладення арешту дасть можливість для його приховування чи відчуження на користь третьої особи, що позбавить реалізації мету досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбачені ч. 1 ст. 170 КПК України.

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_6 є добросовісним власником (набувачем) арештованого майна та не має жодного відношення до кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368-5 КК України, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що флеш носій інформації із маркуванням «ASPOR» 64 Gb, з документами щодо діяльності суб?єктів господарювання, чотири металевих предмети зовні схожих на набої із маркуванням «3-90», блокнот із чорновими записами є необхідними в тому числі і для підтвердження чи спростування факту та обставин незаконного збагачення, тобто можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що відповідає ознакам, зазначеним в ст. 98 КПК України, що, в свою чергу, згідно ч. 3 ст. 173 КПК України і дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Слід зауважити і на тому, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, а органом досудового розслідування здійснюється збирання доказів та встановлення усіх обставин кримінального правопорушення, у тому числі усіх причетних до вказаного кримінального правопорушення осіб.

Посилання апелянта на те, що суд, задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, не дослідив та не взяв до уваги ту обставину, що арештоване майно не має жодного відношення до кримінального провадження, в рамках якого накладався арешт, колегія суддів не бере до уваги, позаяк ці доводи обґрунтованості висновків слідчого судді про задоволення клопотання прокурора про арешт майна не спростовують, оскільки з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Твердження апелянта про те, що вилучене під час обшуку майно не є речовими доказами та не відповідає критеріям, встановленим ст. 98 КПК України, є безпідставними, так як прокурором при розгляді клопотання було доведено, що вилучене під час обшуку майно, а саме - флеш носій інформації із маркуванням «ASPOR» 64 Gb, з документами щодо діяльності суб?єктів господарювання, чотири металевих предмети зовні схожих на набої із маркуванням «3-90», блокнот із чорновими записами, відповідає критеріям, встановленим ст. 98 КПК України, та є речовим доказом, оскільки може містити інформацію, яка має вагоме значення для досудового розслідування та може бути використана як доказ у кримінальному провадженні, відтак, висновок слідчого судді про накладення арешту на дане майно відповідає вимогам кримінального процесуального закону та прав ОСОБА_6 , як власника арештованого майна, не порушує.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали ретельно перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження, оскільки рішення слідчого судді ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

З урахуванням наведеного, доводи апелянта про відсутність будь-яких даних щодо причетності ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, за яким здійснюється досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні, є передчасними та такими, що не є предметом оцінки слідчого судді під час розгляду клопотання про арешт майна.

Сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про відсутність підстав вважати, що до арештованого майна не може бути застосована спеціальна конфіскація, колегією суддів відхиляються як такі, що не спростовують обгрунтованості висновків слідчого судді, зважаючи на те, що метою арешту майна прокурором у клопотанні зазначено, в тому числі, збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК), що і було прийнято до уваги слідчим суддею при постановленні оскаржуваного рішення.

Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 щодо відсутності підстав накладення арешту на вилучену під час обшуку довіреність НРС 121575 від 26.11.2022 року на транспортний засіб TOYOTA, модель LAND CRUISER, 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 та акт щодо виконання робіт транспортного засобу Toyota Land Cruiser 200 JTMHV05J804123303 д.н.з. НОМЕР_5 , із накладенням заборони відчуження та користування.

Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів судового провадження вбачається, що прокурором при зверненні до слідчого судді з клопотанням про арешт майна не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Не зважаючи на те, що органом досудового розслідування визнано речовими доказами довіреність НРС 121575 від 26.11.2022 року на транспортний засіб TOYOTA, модель LAND CRUISER, 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 та акт щодо виконання робіт транспортного засобу Toyota Land Cruiser 200 JTMHV05J804123303 д.н.з. НОМЕР_5 , прокурором у клопотанні не доведено таку мету накладення арешту на вказане майно, як збереження речових доказів.

Надані суду матеріали не містять даних та доказів, які б давали розумні підстави вважати, що вищевказані речі можуть містити на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, як на це посилається прокурор у клопотанні.

На переконання колегії суддів, орган досудового розслідування у розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, в якості підстави для накладення арешту на довіреність НРС 121575 від 26.11.2022 року на транспортний засіб TOYOTA, модель LAND CRUISER, 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 та акт щодо виконання робіт транспортного засобу Toyota Land Cruiser 200 JTMHV05J804123303 д.н.з. НОМЕР_5 .

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що арешт на вказане майно не може бути накладене з метою та за обставин, наведених у клопотанні прокурора та ухвалі слідчого судді.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України.

Наведене дає колегії суддів підстави вважати, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді обмеження права власності ОСОБА_6 на вказану вище довіреність та акт здійснено в порушення вимог закону, а отже втручання в право на мирне володіння майном вказаної особи здійснено без законних на те підстав.

Інші доводи апеляційної скарги з доповненнями, на які посилається апелянт, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга з доповненнями представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді Печерського районного суду від 12.12.2024 року підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання прокурора та накладення арешту із забороною відчуження, розпорядження та користування на речі, вилучені в ході обшуку будинку за адресою: АДРЕСА_1 (земельна ділянка з кадастровим номером: :01:003:0083), що на праві власності належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), де проживає директор філії «Любешівське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), а саме: флеш носій інформації із маркуванням «ASPOR» 64 Gb, з документами щодо діяльності суб?єктів господарювання; чотири металевих предмети зовні схожих на набої із маркуванням «3-90»; блокнот із чорновими записами, та відмову у задоволенні іншої частини клопотання прокурора.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12 грудня 2024 року- скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора третього відділу другого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генарального прокурора ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Накласти арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування на речі, вилучені в ході обшуку будинку за адресою: АДРЕСА_1 (земельна ділянка з кадастровим номером: :01:003:0083), що на праві власності належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), де проживає директор філії «Любешівське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), а саме:

- флеш носій інформації із маркуванням «ASPOR» 64 Gb, з документами щодо діяльності суб?єктів господарювання;

- чотири металевих предмети зовні схожих на набої із маркуванням «3-90»;

- блокнот із чорновими записами.

В задоволенні іншої частини клопотання прокурора - відмовити.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4