Справа № 486/844/16-к
Провадження № 1-в/486/34/2024
16 грудня 2024 року м. Південноукраїнськ
Суддя Южноукраїнського міського суду Миколаївської області Савін О.І., розглянувши питання про постановлення окремої ухвали у кримінальній справі за клопотанням захисника Конограя Миколи Валентиновича про звільнення від кримінальної відповідальності, в частині обвинувачення ОСОБА_1 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку,-
При дослідженні кримінальної справи №486/844/16-к та матеріалів вищевказаного клопотання, судом було встановлено, що вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 06.09.2016 року не був виконаний за обвинуваченням ОСОБА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, в частині його покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.
Отже, 06.09.2016 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області (суддя Франчук О.Д., справа №486/844/16-к, провадження №1-кп/486/66/2016) було засуджено ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі. Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_1 рахувати з моменту приведення вироку до виконання (а.с. 56-57).
Вирок суду набрав законної сили 07.10.2016 року (а.с. 61).

10.10.2016 року вирок звернуто до виконання до Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП Миколаївської області (а.с. 60, 61).

10.11.2016 року Арбузинським ВП Братського ВП ГУНП Миколаївської області було повернуто без виконання вирок суду, так як засуджений ОСОБА_1 не проживає на території Благодатнівської сільської ради (а.с. 66, 67).

21.11.2016 року вирок звернуто до виконання до Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області (а.с. 69, 70).

06.04.2017 року направлено судом запит до Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області про причини невиконання вироку (а.с. 74).

08.08.2017 року направлено судом вдруге запит до Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області про причини невиконання вироку (а.с. 84).

29.08.2017 року №11206/19-17 від Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області надійшла відповідь на запит суду від 08.08.2017 року, у якій повідомлено, що копія вироку та розпорядження суду перенаправлено до Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП Миколаївської області (а.с. 86).

25.09.2017 року судом направлено запит до Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області про причини невиконання вироку (а.с. 88).

01.11.2017 року від Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області надійшла відповідь від 25.10.2017 року на запит суду від 25.09.2017 року, у якій повідомлено, що на адресу Южноукраїнського міського суду було повернуто дві копії вироку та розпорядження без виконання, в зв`язку з тим, що засуджений не проживає на території Благодатнівської сільської ради (а.с. 90).

17.11.2017 року судом направлено вдруге запит до Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області про причини невиконання вироку, наголосивши, що від Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області надійшла відповідь до Южноукраїнського міського суду, у якій повідомлено, що копія вироку та розпорядження суду перенаправлено до Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП Миколаївської області (а.с. 93).

29.01.2018 року судом направлено втретє запит до Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області про причини невиконання вироку, наголосивши, що від Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області надійшла відповідь до Южноукраїнського міського суду, у якій повідомлено, що копія вироку та розпорядження суду перенаправлено до Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП Миколаївської області (а.с. 95).

02.08.2018 року судом направлено вчетверте запит до Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП Миколаївської області про причини невиконання вироку, наголосивши, що від Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області надійшла відповідь до Южноукраїнського міського суду, у якій повідомлено, що копія вироку та розпорядження суду перенаправлено до Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП Миколаївської області (а.с. 97).

23.02.2021 року судом направлено вп`яте запит до ВП №1 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області про причини невиконання вироку, наголосивши, що від Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області надійшла відповідь до Южноукраїнського міського суду, у якій повідомлено, що копія вироку та розпорядження суду перенаправлено до Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП Миколаївської області (а.с. 98).

09.09.2021 року судом направлено вшосте запит до ВП №1 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області про причини невиконання вироку, наголосивши, що від Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області надійшла відповідь до Южноукраїнського міського суду, у якій повідомлено, що копія вироку та розпорядження суду перенаправлено до Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП Миколаївської області (а.с. 99).

04.10.2021 року від ВП №1 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області надійшла відповідь від 20.09.2021 року №4865/68-2021 на запит суду від 09.09.2021 року, у якій повідомлено, що виконати нагадування про затримання засудженого неможливо, у зв`язку з тим, що засуджений не проживає на території Благодатнівської сільської ради (а.с. 101).

17.12.2021 року до Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області судом направлено 2 копії вироку та дублікат розпорядження, для виконання (а.с. 103, 104).

30.03.2023 року судом направлено запит до Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області про хід виконання вироку (а.с. 106).

27.07.2023 року від Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області надійшов запит до суду, у якому просять повторно направити на їх адресу розпорядження про виконання вироку суду по даній справі відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 309 КК України для виконання (а.с. 110)

31.07.2023 року до Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області направлено 2 копії вироку та дублікат розпорядження для виконання (а.с. 111, 112).

22.04.2024 року від Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області до суду надійшов запит, у якому просять надати відомості, чи був виконаний даний вирок (а.с. 113).

24.04.2024 року судом направлено відповідь до Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області щодо відсутності будь-яких відомостей про виконання органами Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області вироку суду від 06.09.2016 року (а.с. 114).

21.05.2024 року захисник засудженого ОСОБА_1 Конограй М.В. подав до суду клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності за обвинувачення ОСОБА_1 , передбаченого ч.2 ст. 309 КК України, від відбування покарання у виді позбавлення волі згідно вироку Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 06.09.2016 року у кримінальному провадженні №0000559 від 19.07.2016 року (справа №486/844/16-к), у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку (а.с. 116-125).

07.06.2024 року до Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області направлено повторний запит щодо негайного реагування та повідомлення щодо організації виконання або невиконання вищезазначеного вироку (а.с. 130).

28.06.2024 року звернуто до ГУ НП в Миколаївській області, Вознесенської окружної прокуратури, Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області про вжиття заходів щодо організації виконання вироку від 06.09.2016 року відносно засудженого ОСОБА_1 (а.с. 134-135).

17.07.2024 року судом направлено лист до Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області щодо невиконання вироку відносно ОСОБА_1 (ас. 142).

02.08.2024 року від Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області до суду надійшла відповідь на лист, у якій зазначено, що з 30.12.2016 року по 21.12.2021 року на виконанні Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області не перебував вирок та розпорядження про виконання обвинувального вироку, що набрав законної сили по кримінальній справі №486/844/16-к відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 309 КК України. Також повідомили, що розпорядження про виконання вироку суду по вищевказаному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 309 КК України, котре надійшло 21.12.2021 року до Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області не підлягає виконанню відповідно до вимог ст. 80 КК України. Додають, що інформації щодо зупинки або переривання перебігу давності до Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області не надходило (а.с. 147-149).

02.08.2024 року від Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області надійшла відповідь на лист суду, у якій вказано, що було встановлено факт тривалого невиконання вироку та розпорядження про його виконання може носити ознаки порушення службовими особами органів поліції вимог ч. 1 ст. 87 КВК України. У зв`язку з цим, Вознесенською окружною прокуратурою Миколаївської області до ГУНП в Миколаївській області скеровано листа щодо проведення службової перевірки (а.с. 153).

18.11.2024 року судом направлено лист до Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області щодо повідомлення суд про результат службової перевірки.

Так як, з моменту набрання законної сили копія вироку від 06.09.2016 року і розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили, своєчасно направлялися для виконання вісім разів (останній раз 31.07.2023 року за вих№486/844/16-к/11506/23), але вирок суду до сьогодні не виконано.

Згідно ст.ст. 533, 534 КПК України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, підлягає безумовному виконанню.

Відповідно до ст. 535 КПК України, судове рішення, що набрало законної сили, якщо інше не передбачено цим Кодексом, звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції.

Частиною 4 статті 535 КПК України передбачено, що органи, особи, які виконують судове рішення, повідомляють суд, який постановив судове рішення, про його виконання.

Тобто, особа, засуджена до позбавлення волі за тяжкий злочин ц сфері обігу наркотичних засобів, сім з половиною років «розгулює по місту». Про який правопорядок, протидію злочинності та безпеку може йти мова. Таким чином, підривається авторитет та імідж правоохоронних органів та суду.

До того ж, згідно ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» завданням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області є відправлення правосуддя, а не відслідковування передачі розпорядження та копій вироку на виконання з одного підрозділу відділу поліції до іншого чи від підлеглого до керівника Відділу поліції. Суд не займається розшукуванням направленого, але не виконаного розпорядження безпосередньо в рамках відділу поліції, лише здійснює контроль за виконанням судових рішень.

Разом з тим, суд акцентує увагу на тому, що встановлені судом обставини свідчать про те, що вищевказані дії/бездіяльність працівників поліції Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області та умисне невиконання та/або затягування виконання вироку суду, що мало наслідком надходження клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності.

Вивчивши матеріали справи, суддя вбачає за можливе ухвалити рішення, яке хоч і не пов`язане із суттю кримінального провадження або з його забезпеченням, проте постановлення цієї окремої ухвали має сприяти подальшому позитивному впливу та організації на ефективність здійснення судового контролю та виконання рішення в інших кримінальних справах.

У відповідності до ч. 1 ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до ч.2 ст. 21 КПК України, ухвала суду, що набрала законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковою і підлягає безумовному виконанню на всій території України.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 року, виконання судового рішення є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

При цьому, згідно до ст.ст. 1, 6, 7 Закону України «Про Національну поліцію», Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Зі змісту ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» слідує, що поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Здійснюючи аналіз об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 382 КК України «Невиконання судового рішення», та визначено її особливості. Отже, об`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ст. 382 КК України, може виражатися у: 1) невиконанні вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали чинності (невчинені особою, на яку покладено відповідний обов`язок, дій (заходів), які вона могла і повинна була вчинити відповідно до вимог законодавства та судового акта; вчинені особою, на яку покладено відповідний обов`язок певних дій, всупереч установленій законом та судовим актом забороні їх вчинення) (ч.ч. 1-3 ст. 382 КК України); 2) перешкоджанні їх виконанню (пасивній поведінці особи (дії чи бездіяльності), що полягає у створенні перешкод (перепон), спрямованих на недопущення, припинення або ускладнення виконання судового рішення (ч.ч. 1 3 ст. 382 КК України); 3) невиконанні службовою особою рішення ЄСПЛ, рішення КС України (ч.4 ст. 382 КК України) та 4) недодержанні службовою особою висновку КС України (невиконанні чи недотриманні певних правил чи вимог, викладених у такому висновку) (ч.4 ст. 382 КК України). Визначено способи скоєння злочину невиконання судового рішення, а саме невиконання, перешкоджання та недодержання. Невиконання судового акта запропоновано розглядати як бездіяльність, яка означає незастосування особою передбачених законом і судовим актом заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо: а) на цю особу покладено обов`язок; б) вона має реальну можливість виконати цей судовий акт. Натомість перешкоджання виконанню судового акта виявляється в активній поведінці особи (дії) і є протидією виконанню вимог, що містяться в акті, з метою недопущення його виконання (заборона підлеглим виконувати судовий акт (щодо службової особи), підкуп або обман судового виконавця, погрози або насильство щодо нього тощо).

Поняття недодержання означає невиконання чи недотримання певних правил чи вимог. У даному випадку це буде недотримання службовою особою ч. 1 ст. 87 КВК України, а саме: особи, засуджені до позбавлення волі, направляються для відбування покарання не раніше спливу триденного та не пізніше десятиденного строку з дня набрання вироком законної сили або з дня надходження із суду розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили. Протягом зазначеного строку засуджений має право на одне короткострокове побачення з близькими родичами та на невідкладні побачення з особами, визначеними абзацом першим частини другої статті 8 цього Кодексу, за їхньою ініціативою та/або ініціативою засудженого без обмеження в часі та кількості в робочі, вихідні, святкові, неробочі дні в будь-який час з 8 години до 20 години.

Суттєвим є те, що об`єктивна сторона складу злочину «Невиконання судового рішення» у будь-якій з форм (невиконання, перешкоджання, недотримання відповідних судових актів) може характеризуватися діянням як у формі дії, так і у формі бездіяльності.

Проаналізувавши основні питання покарання, яке передбачено за невиконання судового рішення та визначене санкціями ч. ч. 1-4 ст. 382 КК України. Констатовано, що покарання є наслідком кримінальної відповідальності особи, яка вчинила ці різновиди злочину, заходом примусу, що його застосовує лише суд, ухвалюється іменем України до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, відповідно до ст. 124 Конституції України та згідно зі ст. 50 КК України.

Статтею 382 КК України встановлено відповідальність за невиконання судового рішення. Вказана стаття складається з чотирьох частин та встановлює відповідальність як фізичних так і службових осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 КК України службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також постійно чи тимчасово обіймають в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Системний аналіз положень ч. 1 ст. 3, ст.ст. 91, 110, 369, 371, 372 та 419 КПК України дає змогу дійти висновку про те, що рішення судів будь якої інстанції приймаються у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, спрямовані на досягнення завдань кримінального провадження, постановлені або ухвалені в межах судового розгляду, встановлених для відповідного виду провадження.

Тобто, процесуальні рішення ухвалюються для встановлення і закріплення кримінальними процесуальними засобами ознак вчиненого кримінального правопорушення, доведеності винуватості (невинуватості) осіб, які його вчинили під час кримінального провадження, інших обставин, передбачених ст. 91 КПК України, а також задля забезпечення кримінального провадження.

При цьому, суд враховує позицію Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 14.06.2021 року у справі №686/9636/18 (провадження № 51-6276кмо19), де зазначено про те, що є можливим ухвалення рішень, які не пов`язані із суттю кримінального провадження або з його забезпеченням, проте, зумовлені позитивним впливом на ефективність здійснення правосуддя у конкретному кримінальному провадженні та забезпеченням конституційного права на судовий захист, гарантований ст. 55 Конституції України.

Окремі ухвали є засобом зміцнення законності та правопорядку, сприяють усуненню недоліків у діяльності державних органів, громадських організацій і посадових осіб, запобігають вчиненню злочинів та інших правопорушень, впливають на формування у громадян поваги до права та становлять важливу частину діяльності судів.

Відтак, окрема ухвала це рішення, яким суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону, причини й умови, що сприяли вчиненню порушення. Окрема ухвала є формою профілактичного впливу судів на правопорушників. Вона може бути постановлена лише, якщо під час саме судового розгляду конкретної справи було встановлене відповідне правопорушення. Суд не здійснює юридичну кваліфікацію правопорушення, хоча в окремій ухвалі може зазначити, елементи якого складу правопорушення потрібно перевірити.

Отже, суд вважає, що перевірка вказаних вище фактів та відповідне правове реагування на них посадовими особами в межах своїх повноважень буде сприятиме підтриманню авторитету держави в суспільстві, виховання суспільної думки в дусі законності, правопорядку та недопущення на майбутнє повторення протиправної поведінки певного кола осіб.

На підставі викладеного, суддя вважає необхідним для усунення подібних порушень Закону довести викладені обставини шляхом винесення окремої ухвали до відома начальника Головного управління Національної поліції в Миколаївській області Махна С.А., повідомити в.о. керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_2 та керівника територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Миколаєві ОСОБА_3 про виявлений факт триваючого невиконання вироку Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 06.09.2016 року і вжиття заходів відповідно до вимог чинного законодавства.

Керуючись ст.ст. 369, 370, 371, 372 КПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Обставини, викладені в окремій ухвалі, довести до відома начальника Головного управління Національної поліції в Миколаївській області Махна Сергія Анатолійовича для реагування в межах повноважень.

В.о. керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_2 та керівнику територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Миколаєві Козленку Олександру Олександровичу - розглянути дану окрему ухвалу та вжити дієвих заходів передбачених чинним законодавством щодо забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування виявленого кримінального правопорушення з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Про розгляд окремої ухвали повідомити Южноукраїнський міський суд Миколаївської області протягом місяця з дня отримання копії даної ухвали.

Окрема ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Южноукраїнського

міського суду О.І. Савін