ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 636/4660/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/457/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.309, ч.1 ст.263 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 02 жовтня 2024 року стосовно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 02 жовтня 2024 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чугуїв Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не маючого, має задовільний стан здоров`я, не є особою з інвалідністю, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України судимостей не має,

визнано винним у вчиненні кримінальних кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України, та призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік;

- за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Відповідно до ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 3 роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання,

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 в дохід держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз в загальному розмірі 13631,04 гривня.

Вирішено долю речових доказів.

Цим вироком встановлено, що на початку вересня 2023 року, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_7 знаходячись біля водоймища «ДЕУ», розташованому у мікрорайоні «Авіатор» у м. Чугуїв Харківської області, виявив дикорослі рослини конопель. Достеменно знаючи, що виявлені рослини являються наркотичним засобом, ОСОБА_7 , з метою особистого вживання без мети збуту, діючи умисно, зірвав більше десяти дикоростучих рослин конопель, розділив та переніс до двох гаражних приміщень обслуговуючого кооперативу «Гаражне товариство АРЗ», які перебувають у його користуванні та розташовані неподалік буд. 50 у мікрорайоні «Авіатор» м. Чугуєва Харківської області, а саме гаражне приміщення № 1 за координатами геолокації відповідно до «Google maps»: (49.8500457, 36.6600912) та гаражне приміщення № 2: ( НОМЕР_1 , 36.6598685), чим здійснив незаконне придбання наркотичних засобів без мети збуту. В подальшому, ОСОБА_7 маючи навички виготовлення наркотичних засобів, кустарним способом в домашніх умовах, з метою приведення рослин до придатного для споживання стану, висушив їх за вищевказаною адресою та по мірі висушування рослин, за допомогою пальців рук з частини рослин від`єднав висушене листя від стебла, подрібнив його, тим самим здійснив незаконне виготовлення наркотичних засобів без мети збуту. Після чого, ОСОБА_7 виготовлений наркотичний засобів помістив до скляних банок з полімерними кришками, які зберігав у вказаних гаражних приміщеннях, без мети збуту, для власного вживання, до їх вилучення працівниками поліції 30.03.2024 під час проведення санкціонованих обшуків.

30 березня 2024 року в період часу з 09 год. 40 хв. до 11 год. 27 хв., в ході проведення санкціонованого обшуку гаражного приміщення обслуговуючого кооперативу «Гаражне товариство АРЗ», розташованого неподалік буд. 50 у мікрорайоні «Авіатор» м. Чугуєва Харківської області за координатами геолокації відповідно до «Google maps»: (49.8500457, 36.6600912) у льоху виявлено та вилучено скляну банку, об`ємом три літри закритою полімерною кришкою зеленого кольору, у середині якої знаходилась подрібнена речовина рослинного походження, зеленого кольору, масою 181,2000 г., яка відповідно до висновку судового експерта № СЕ-19/121-24/9492-НЗПРАП від 08 квітня 2024 року являється особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабіс. Маса наданої на дослідження речовини становить 181,2000 г. Маса канабісу в перерахунку на суху речовину становить 1.57,2435 г.

Крім цього, 30 квітня 2024 року в період часу з 11 год. 35 хв. до 12 год. 27 хв., в ході проведення санкціонованого обшуку гаражного приміщення обслуговуючого кооперативу «Гаражне товариство АРЗ», розташованого неподалік буд. 50 у мікрорайоні «Авіатор» м. Чугуєва Харківської області за координатами геолокації відповідно до «Google maps»: (49.8497378, 36.6598685) у стелі між дошками виявлено та вилучено: 1) скляну банку об`ємом 0,5 літрів, закриту металевою кришкою рожевого кольору у середині якої знаходилась подрібнена речовина рослинного походження, зеленого кольору, масою 57,4021 г.; 2) скляну банку, закриту полімерною кришкою рожевого кольору всередині якої знаходилась подрібнена речовина рослинного походження зеленого кольору, масою 37,8107 г. та полімерний пакет з речовиною рослинного походження сіро-коричневого кольору, масою 0,1397 г.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/121-24/9493-113НЗПРАП від 08.04.2024 надані на експертизу подрібнені речовини рослинного походження, масою 57,4021 г., 37,8107 г., у двох скляних банках, закритих кришками є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабіс. Маса канабісу, в перерахунку на суху речовину складає 49,8807 г., 33,7801 г. Надана на експертизу речовина рослинного походження, масою 0,1397 г. є насінням роду коноплі, яке до наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів не відноситься.

Загальна маса вилученого канабісу в перерахунку на висушену речовину складає 240,9043 г., що відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України №188 від 01 серпня 2000 року зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.08.2000 за №512/4733 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» є невеликим розміром.

Своїми діями, ОСОБА_7 всупереч Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» та Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», незаконно придбав, виготовив та зберігав без мети збуту особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс у невеликих великих розмірах, що віднесений до наркотичних засобів, що знаходяться у незаконному обігу, згідно «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06 травня 2000 року.

Крім цього, у березні 2022 року, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_7 знаходячись у мікрорайоні «Авіатор» м. Чугуєва Харківської області, неподалік автобусної зупинки «ДЕУ» на відкритій території ангару виявив: предмет ззовні схожий на підривач ручної гранати з маркуванням: «УЗРГМ-2 210-83 УЗЧП»; предмет ззовні схожий на корпус до ручної гранати з маркуванням: «107 36-84Т»; металевий ящик, пофарбований у зелений колір без видимих пошкоджень, на одній із сторін якого барвником чорного кольору нанесено написи: «5.45 ПС ГС А-27-84-17 СФО 33 ФЛ 1080 шт.», які вирішив забрати із собою. Достовірно розуміючи, що вказані об`єкти являються забороненими для вільного обігу предметами, а також те, що їх зберігання заборонено діючим законодавством України, у ОСОБА_7 виник умисел, спрямований на незаконне придбання, перенесення і зберігання бойових припасів та вибухових пристроїв, без передбаченого законом дозволу.

Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи наслідки своїх суспільно небезпечних дій, направлених проти громадської безпеки в частині захисту життя та здоров`я людей від негативного впливу руйнуючого характеру боєприпасів в результаті їх неконтрольованого обігу, діючи умисно, протиправно, в порушення вимог чинного законодавства, а саме: «Постанови Верховної Ради України від 17 червня 1992 року «Про право власності на окремі види майна», якою затверджено перелік видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України, а також ст. 39 Закону України «Про Національну поліцію», Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолодженої зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України № 622 від 21 серпня 1998 року, постанови Кабінету Міністрів України № 576 від 12 жовтня 1992 року «Положення про дозвільну систему України», ОСОБА_7 забрав вказані вище предмети, які відносяться до категорії бойових припасів та вибухових пристроїв, таким чином умисно, незаконно придбав без передбаченого законом дозволу та переніс до гаражного приміщення, яке перебуває у його користуванні та розташовується на території обслуговуючого кооперативу «Гаражне товариство АРЗ», неподалік буд. 50 у мікрорайоні «Авіатор» м. Чугуєва Харківської області за координатами геолокації відповідно до «Google maps»: (49.8500457, 36.6600912), чим скоїв незаконне носіння бойових припасів та вибухових пристроїв та почав незаконно їх зберігати.

30 березня 2024 року в період часу з 09 год. 40 хв. до 11 год. 27 хв., в ході проведення санкціонованого обшуку гаражного приміщення обслуговуючого кооперативу «Гаражне товариство АРЗ», розташованого неподалік буд. 50 у мікрорайоні «Авіатор» м. Чугуєва Харківської області за координатами геолокації відповідно до «Google maps»: (49.8500457, 36.6600912) у льоху виявлено та вилучено: 1) предмет ззовні схожий на підривач ручної гранати з маркуванням: «УЗРГМ-2 210-83 УЗЧП»; 2) предмет ззовні схожий на корпус до ручної гранати маркуванням: «107 36-84Т»; 3) металевий ящик, пофарбований у зелений колір без видимих пошкоджень, на одній із сторін якого барвником чорного кольору нанесено написи: «5.45 ПС ГС А-27-84-17 СФО 33 ФЛ 1080 шт.».

Відповідно до висновку експерта № КСЕ-19/121-24/9423 від 06 травня 2024 року предмети надані на дослідження є: корпусом ручної осколкової гранати Ф-1, промислового способу виготовлення та запалом типу УЗРГМ, промислового способу виготовлення. При штатному з`єднані корпусу ручної осколкової гранати Ф-1 та запалу типу УЗРГМ до ручних гранат, конструкція буде складатися із заряду вибухової речовини та засобу підриву, і в сукупності являти собою ручну осколкову гранату Ф-1, яка відноситься до категорії вибухових пристроїв промислового способу виготовлення військового призначення - бойових припасів.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/121-24/9417-БЛ від 22 квітня 2024 року надані на дослідження 1080 патронів відносяться до категорії боєприпасів та є бойовими проміжними патронами калібру 5,45x39 АК, виготовлені промисловим способом (виробництво СРСР), призначеними для стрільби з нарізної вогнепальної зброї відповідного калібру та типорозміру патронника (автомати, кулемети системи Калашникова тощо)..

Не погодившись з рішенням районного суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичних обставини справи, встановлені оскаржуваним вироком, просить вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосуванням закону, який не підлягає застосуванню ст. 75 КК України, що потягло неправильне та безпідставне звільнення від відбування покарання та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, а також не застосуванням закону, що підлягає застосуванню, а саме - ст. 69-1 КК України.

Просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання: за ч.1 ст. 263 КК України - 4 роки 6 місяців позбавлення волі, за ч. 1 ст. 309 КК України - 1 рік обмежання волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, прокурор зазначає, що санкція ч. 1 ст. 263 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до 7 років. При відсутності обтяжуючих вину обставин, як зазначено судом, та наявності пом`якшуючої покарання обставини, до ОСОБА_9 мали бути застосовані положення ст. 69-1 КК України при призначенні покарання за ч.1 ст.263 КК України, у зв`язку з чим призначене покарання не повинно було б перевищувати двох третин максимального строку за цей злочин.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні остаточного рішення по справі помилково не було застосовані положення ст.69-1 КК України, у зв`язку з чим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Крім того, в своїй апеляційній скарзі прокурор зазначає, що судом не приділено належної уваги відомості про особу обвинуваченого, який ніде не працює та вчинив злочин пов`язаний із придбанням, зберіганням та виготовленням наркотичних засобів, а також із перевезенням та зберіганням бойових припасів і бойових пристроїв в умовах дії воєнного стану в Україні. Вказує, що судом першої інстанції належним чином не прийнято до уваги кількість боєприпасів, які зберігав ОСОБА_7 , а саме 1080 патронів, які відносяться до категорії боєприпасів та є бойовими проміжними патронами калібру 5,45x39 АК.

Вислухавши доповідь головуючого судді, доводи прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що подана апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень, фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікація дій останнього за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.

Разом з тим, в апеляційній скарзі прокурор, не заперечуючи доведеність вини обвинуваченого у скоєнні ним кримінальних правопорушень, не оскаржуючи фактичних обставин, місця, часу, способу їх вчинення та інших обставин, вважає, що вирок суду у цьому провадженні підлягає скасуванню в частині призначення покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону України, який підлягає застосуванню ст.69-1 КК України.

Обговорюючи вказані апеляційні доводи прокурора, колегія суддів вважає їх такими, що ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до вимог ст. 69-1 КК України, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 6-2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання не повинно перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК. Однак визначення покарання з дотриманням правил цієї норми закону можливе лише за наявності обставин, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 66 КК (з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину; добровільне відшкодування або усунення заподіяної шкоди), а також при визнанні підсудним своєї вини та відсутності обставин, що обтяжують покарання. Водночас добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди не враховується тоді, колй такі збитки або шкоду не заподіяно.

Санкція ч. 1 ст. 263 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до семи років.

Таким чином, відповідно до приписів ст. 69-1 КК України, максимальне покарання за ч. 1 ст. 263 КК України не може перевищувати 4 років 8 місяців позбавлення волі.

Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд визнав обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Колегія суддів також враховує, що за обставин, визнаних судом доведеними та викладених в оскаржуваному судовому рішенні, у цьому кримінальному провадженні будь-якої шкоди внаслідок злочинних дій ОСОБА_7 не завдано.

Разом із цим, суд першої інстанції всупереч вищезазначеним вимогам закону призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, що перевищує 2/3 максимального строку та призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню чи застосування закону, який не підлягає застосуванню, тягне за собою скасування або зміну судового рішення.

Згідно зі ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі: пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення; зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення; в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Відповідно до статті 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, в даному конкретному випадку, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону України, який підлягає застосуванню, у зв`язку з чим вирок суду першої інстанції в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання підлягає зміні, що обумовлює задоволення апеляційної скарги в цій частині та необхідності призначення покарання обвинуваченому за ч.1 ст.263 КК України із застосуванням ст.69-1 КК України, але в межах апеляційних вимог прокурора.

Разом з цим, колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами прокурора щодо неправильного застосування судом закону України, який, на думку апелянта, не підлягав застосуванню ст.75 КК України, оскільки колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 кримінального правопорушення, особу винного та обставину, що пом`якшує покарання, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Як випливає зі змісту ст.75 КК України, суд вправі прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням лише тоді, коли з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, у тому числі наслідків, що настали, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування призначеного йому покарання.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, виконав вказані вимоги закону, врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, які, відповідно до ст.12 КК України, відносяться до тяжкого злочину та кримінального проступку, відомості про особу обвинуваченого, який є громадянином України, не є особою з інвалідністю, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря психіатра не перебуває, в силу ст. 89 КК України непогашених судимостей не має.

Обставиною, що пом`якшує ОСОБА_7 покарання, відповідно до ч.1 ст.66 КК України, суд визнав його щире каяття, яке полягає у повному визнанні своєї вини обвинуваченим, осуду власних дій, наявності відчуття жалю за вчинене, розуміння наслідків своїх дій.

Сукупність цих обставин, на переконання колегії суддів, об`єктивно свідчить про негативне ставлення обвинуваченого до вчиненого, його свідому позицію та про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконання покладених на нього обов`язків.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ч.1 ст.67 КК України, не встановлено.

Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, судом першої інстанції надано в оскаржуваному вироку відповідну оцінку усім вищезазначеним обставинам, у зв`язку з чим, суд дійшов вірного висновку, що обвинувачений не потребує ізоляції від суспільства та його виправлення можливе без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконання покладених на нього обов`язків протягом максимального строку випробування, що передбачений ч.4 ст.75 КК України.

Колегія суддів також враховує, що бойові припаси та вибухові пристрої були виявлені і вилучені у гаражі ОСОБА_7 , тобто протиправна поведінка обвинуваченого була припинена не під час передачі чи збуту цих бойових припасів та вибухових пристроїв. Отже, за цим кримінальним провадженням обвинувачений ОСОБА_7 притягується за незаконне придбання, носіння та зберігання бойових припасів, вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

При цьому, кількість виявлених патронів 1080 шт., на які зазначає прокурор в своїй апеляційній скарзі, не впливає на правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263 КК України.

Крім того, колегія суддів бере до уваги, що усі бойові припаси та вибухові пристрої, які були виявлені і вилучені у гаражі ОСОБА_7 , оскаржуваним вироком, в порядку ст.100 КПК України, передані для потреб ЗСУ.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання, яке буде достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання скоєння ним нових кримінальних правопорушень, а тому апеляційна вимога прокурора щодо призначення ОСОБА_7 остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень з його реальним відбуттям не підлягає задоволенню, оскільки в своїй апеляційній скарзі прокурор не навів обґрунтованих та вмотивованих підстав, у зв`язку з чим таке посилення покарання може позитивно вплинути на процес виправлення обвинуваченого.

Отже, апеляційні доводи прокурора щодо неправильного застосування судом закону України, який, на думку апелянта, не підлягав застосуванню ст.75 КК України,слід вважати безпідставними, оскільки вони мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, а призначене судом першої інстанції покарання із застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора задовольняється частково.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б потягли за собою безумовне скасування судового рішення, колегією суддів під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 02 жовтня 2024 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання - змінити.

Вважати засудженим ОСОБА_7 за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік;

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 263 КК України, із застосуванням ст.69-1 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 3 (три) роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього відповідно до п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання,

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 02 жовтня 2024 року стосовно ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді :