Справа № 128/89/20
Провадження №11-кп/801/234/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

в режимі відеоконференції:

особи, щодо якої розглядається клопотання ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 31.05.2024 про застосування до ОСОБА_8 у зв`язку із вчиненням нею суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 31.05.2024:

- задоволено клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.07.2019 за №0000628, відносно ОСОБА_8 у вчиненні суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України;

- застосовано до ОСОБА_8 у зв`язку із вчиненням нею суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом;

- скасовано запобіжний захід у виді поміщення до психіатричного закладу - Комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради» в умовах, що виключають її небезпечну поведінку, з часу доставки (прийому) ОСОБА_8 до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом;

- відмовлено в задоволенні позовної заяви ОСОБА_9 до ОСОБА_8 , законного представника ОСОБА_8 - ОСОБА_10 про відшкодування матеріальних та моральних збитків від злочину;

- вирішено долю речових доказів.

Як встановив суд, 18.07.2019 близько 15 год 00 хв ОСОБА_8 , знаходячись на сходовій клітці у приміщенні загального користування, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , з метою з`ясування стосунків із ОСОБА_9 та, маючи умисел на умисне позбавлення життя ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій та незворотність їх наслідків, у вигляді смерті ОСОБА_9 , бажаючи їх настання, господарською сокирою, яку заздалегідь узяла з собою, умисно завдала лезом господарської сокири один удар в ліву лобну ділянку голови ОСОБА_9 . Після отриманого удару, з метою врятування свого життя та здоров`я, ОСОБА_9 почала тікати по сходовій клітці вгору на другий поверх вказаного приміщення і в цей момент ОСОБА_8 , діставши пістолет «Flober Magor 2.5 E2VL» з серійним номером 17120552, який заздалегідь узяла з собою, здійснила з нього три постріли у сторону ОСОБА_9 , із яких влучила один раз у спину ОСОБА_9 . Своїми умисними діями ОСОБА_8 спричинила ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, синця та садна грудної клітки, синці та садна кінцівок, правої сідничної ділянки, а також рани лобної ділянки зліва. Згідно з висновком експерта №1326/7 від 03.01.2020, виявлені тілесні ушкодження виникли від дії тупого твердого предмета (предметів) за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. ОСОБА_8 виконала всі дії, які вважала необхідним для доведення злочину до кінця, але протиправні дії ОСОБА_8 було припинено сторонніми особами, що не дало змоги останній довести свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Судом також встановлено, що ОСОБА_8 вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, тобто закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі, у стані неосудності.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 18.07.2024 змінено ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 31.05.2024 відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України та з мотивувальної частини ухвали виключено посилання на спрямованість умислу та мету дій ОСОБА_8 при вчиненні суспільно небезпечного діяння.

Адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 , не погодившись з ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 31.05.2024, подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити судове рішення в частині правової кваліфікації діяння та виду примусових заходів медичного характеру, а саме застосувати до ОСОБА_8 у зв`язку із вчиненням нею суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Захисник, посилаючись на постанови Касаційного кримінального суду ВС від 15.08.2019 (справа№610/3116/17) та від 19.11.2019 (справа №130/2612/17), а також висновки судово-психіатричних експертиз, стверджує, що ОСОБА_8 не мала умислу на позбавлення життя потерпілої, а тому її дії слід кваліфікувати виходячи з фактичних обставин скоєного та наслідків, що настали.

На переконання захисника, правова кваліфікація діяння, вчиненого ОСОБА_8 , підлягає зміні з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України, що у відповідності ст. 94 КК України, дає підстави для пом`якшення виду примусових заходів медичного характеру.

Заслухавши доповідача, виступ ОСОБА_8 та її захисника - адвоката ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення вимог захисту, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

На думку колегії суддів апеляційного суду, при постановленні оскаржуваного судового рішення зазначені вимоги закону судом першої інстанції були дотримані.

Відповідно до вимог ст. 513 КПК України, під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Згідно ч. 2 ст. 513 КПК, визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, а саме відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 163 від 14.12.2019 ОСОБА_8 у період вчинення інкримінованого їй діяння та на час проведення експертизи страждала на хронічне психічне захворювання у формі параноїдальної шизофренії, синдром Кандинського-Клерамбо, у зв`язку з чим до неї можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.

Місцевий суд прийняв правильне рішення про застосування до ОСОБА_8 , яка вчинила суспільно небезпечне діяння передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України в стані неосудності, примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.

Доводи апеляційної скарги захисника про перекваліфікацію дій ОСОБА_8 на ч. 2 ст. 125 КК України та відповідно пом`якшення виду примусових заходів медичного характеру є безпідставними, які не підлягають до задоволення з огляду на наступне.

За наслідками розгляду клопотання про застосування заходів медичного характеру, судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні, що закріплено в нормі ч. 2 ст. 512 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 514 КПК України, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала, або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.

Враховуючи викладене, місцевий суд повинен прийняти одне із рішень, ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні. За вказаних обставин, врахувавши обставини справи, а саме ОСОБА_8 , маючи психічні розлади, які встановлені висновком психіатричної експертизи, сокирою нанесла удар по голові потерпілої, після чого здійснила постріли з пістолету, влучивши один раз у спину потерпілої.

Безпідставне заподіяння удару сокирою у життєво важливу ділянку тіла, якою є голова, із врахуванням подальшої поведінки нападниці з огляду на наполегливі спроби завдати тілесні ушкодження потерпілій, здійснення кількох пострілів по потерпілій, яка намагалась втекти він нападниці, правильно розцінено судом, як замах на скоєння вбивства.

Проте, ОСОБА_8 не змогла довести до кінця свій злочин, направлений на позбавлення життя потерпілої із причин, що від неї не залежали, оскільки її протиправні дії були припиненні сторонніми особами.

Колегія суддів вважає, що такі дії ОСОБА_8 цілком могли б спричинити смерть потерпілої, враховуючи знаряддя вчинення діяння, особу нападниці, механізм заподіяння, тому посилання захисника лише на наслідки вчиненого, не може тягнути зміну правової кваліфікації дій ОСОБА_8 .

Заподіяне ушкодження, хоча і потягло нетривалий розлад здоров`я і належить до легких тілесних ушкоджень, проте на кваліфікацію дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст.15, ч. 1 ст. 115 КК України, як закінчений замах на умисне вбивство не впливає. Зазначені дії були підтверджені показами потерпілої, свідків, висновком судово-медичної експертизи щодо заподіяного тілесного ушкодження потерпілій тощо.

Отже, апеляційний суд не вбачає підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_8 на ч. 2 ст. 125 КК України, як на цьому наполягає захисник.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно проаналізував висновок психіатричної експертизи, дослідив матеріали провадження, докази на підтвердження вчинення ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння та прийшов до правильного та цілком обґрунтованого висновку про застосування до останньої примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.

Підставою для застосування примусового лікування, передбаченого ст. 96 КК України, є сукупність юридичного і медичного критеріїв-встановлення у діянні винного складу злочину та наявність у нього хвороби, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб, а умовами застосування такого лікування є висновок судово-медичної експертизи про наявність у суб`єкта злочину такої хвороби, його потреб у лікуванні.

Експерти після проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи дійшли висновку, що ОСОБА_8 на період часу, що відноситься до скоєння кримінального правопорушення та в час скоєних дій внаслідок хронічного психічного розладу не здатна була розуміти свої дії та керувати ними.

Із врахуванням її актуально психічного стану, ступеню суспільної небезпеки інкримінованого суспільно-небезпечного діяння, ОСОБА_8 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді поміщення її в медичний заклад із суворим наглядом.

Види примусових заходів медичного характеру, відповідно до ст. 94 КК України, застосовуються залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеню небезпечності хворого для себе та інших осіб.

Госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду.

Виходячи з роз`яснень п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 №7 "Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування" примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має іншій психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів. Зазначені висновки ніким із сторін кримінального провадження не оскаржувалися.

Згідно ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Таким чином, місцевий суд прийняв обґрунтоване рішення щодо застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру, визначивши належний вид нагляду психіатричного закладу.

Порядок здійснення судом кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру відповідає вимогам ст. 512-513 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, а тому не вбачає підстав для зміни оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 31.05.2024 про застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції оскарженню не підлягає, набуває законної сили з моменту оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4