Провадження № 1-кп/638/1075/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0004202 від 11.06.2024 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Стрий Львівської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, військовослужбовця військової служби за мобілізацією на посаді кулеметника 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого, є помічником фізичної дієздатної особи ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 10 від 03.03.2022 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду кулеметника 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв?язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який на теперішній час продовжено.

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону У країни «Про військовий обов?язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, І6, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов?язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов?язки та бути готовим до виконання завдань, пов?язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних зчинків та стримувати від них інших. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов?язком громадян України.

Віповідно до ст. 28 Статуту внутрішньої служби єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

За ст. 29 Статуту внутрішньої служби за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 30 Статуту внутрішньої служби начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов?язаний перевіряти їх виконання підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника.

Згідно зі ст. 31 Статуту внутрішньої служби начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Як вбачається зі ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, за своїми військовими званнями начальниками військовослужбовці сержантського і старшинського складу - для військовослужбовців рядового складу однієї з ними військової частини; військовослужбовці молодшого офіцерського складу - для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу; майори, капітани 3 рангу, підполковники, капітани 2 рангу - для військовослужбовців рядового, молодшого і старшого сержантського і старшинського складу; полковники, капітани 1 рангу, бригадні генерали, коммодори, генерал-майори, контр-адмірали, генерал-лейтенанти, віце-адмірали - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу; генерали, адмірали - для військовослужбовців рядового, сержантського і стершинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу.

Відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його. Військовослужбовець зобов?язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов?язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов?язок підлеглого - їх виконувати.

Відповідно до п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення), право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам органів військового упрапління, з?єднань, військових частин, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Однак, солдат ОСОБА_4 , під час проходження військової служби на посаді кулеметника 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , 07.06.2024 вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, вчинити непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника.

Так, 07.06.2024 командиром 2 стрілецької роти лейтенантом ОСОБА_7 вишикувано особовий склад 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , в тому числі солдата ОСОБА_4 , в АДРЕСА_2 з метою доведення бойового розпорядження командира батальйонно тактичної групи окремої аеромобільної бригади № 412/ТрО від 22.05.2024.

Під час шикування командиром 2 стрілецької роти лейтенантом ОСОБА_7 в усному порядку доведено бойове розпорядження командира батальйонно тактичної групи окремої аеромобільної бригади № 412/ТрО від 22.05.2024 до підлеглого ОСОБА_4 , відповідно до якого, останній мав увійти у підпорядкування командира 1 стрілецької роти НОМЕР_3 об НОМЕР_4 обр ТрО. Спільно, силами особового складу 2 стрілецької роти НОМЕР_5 об НОМЕР_6 обр ТрО та 1 стрілецької роти НОМЕР_3 об 110 обр ТрО та всіма наявними вогневими засобами не допустити прориву противника в глибину оборони БТГр 77 оаембр, в районі відповідальності 2 стрілецької роти за відповідними координатами; продовжити ведення оборони, бути готовим до відбиття атаки противника всіма наявними засобами та нанесення йому вогневого ураження.

Однак, солдат ОСОБА_4 будучи невдоволеним наказом відповідно до якого, останній мав увійти у підпорядкування командира 1 стрілецької роти НОМЕР_3 об НОМЕР_4 обр ТрО. Спільно, силами особового складу 2 стрілецької роти НОМЕР_5 об НОМЕР_6 обр ТрО та 1 стрілецької роти НОМЕР_3 об 110 обр ТрО та всіма наявними вогневими засобами не допустити прориву противника в глибину оборони БТГр 77 оаембр, в районі відповідальності 2 стрілецької роти за відповідними координатами; продовжити ведення оборони, бути готовим до відбиття атаки противника всіма наявними засобами та нанесення йому вогневого ураження, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи, що він зобов?язаний виконувати наказ начальника та маючи об?єктивну можливість його виконати, відкрито відмовився виконувати наказ начальника - бойового розпорядження командира батальйонно тактичної групи окремої аеромобільної бригади № НОМЕР_7 /ТрО від 22.05.2024, перебуваючи на території АДРЕСА_2 , в присутності особового складу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 та командира 2 стрілецької роти лейтенантом ОСОБА_7 , відкрито відмовився виконувати наказ начальника - бойовий наказ, відповідно до якого ОСОБА_4 мав увійти у підпорядкування командира 1 стрілецької роти НОМЕР_3 об НОМЕР_4 обр ТрО. Спільно, силами особового складу 2 стрілецької роти НОМЕР_5 об НОМЕР_6 обр ТрО та 1 стрілецької роти НОМЕР_3 об 110 обр ТрО та всіма наявними вогневими засобами не допустити прориву противника в глибину оборони БТГр 77 оаембр, в районі відповідальності 2 стрілецької роти за відповідними координатами; продовжити ведення оборони, бути готовим до відбиття атаки противника всіма наявними засобами та нанесення йому вогневого ураження.

У подальшому, особовий склад 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 направився для виконання бойового розпорядження командира батальйонно тактичної групи окремої аеромобільної бригади № 412/ТрО від 22.05.2024, а солдат ОСОБА_4 , залишився в н.п. Зелений Гай Ізюмського району Харківської області.

Дії ОСОБА_4 кваліфікуються за ч. 4 ст. 402 КК України, відповідно до положень якої кримінальне правопорушення полягає у непокорі, тобто, відкритої відмови виконати наказ, начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 повідомив суд, що 14.01.2025 року між прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_4 у присутності захисника ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості, екземпляр якої, підписаний всіма учасниками кримінального провадження, надав суду.

При цьому сторони при затвердженні угоди узгодили беззастережне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї винуватості, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України у повному обсязі висунутого обвинувачення. Також, сторони, з урахуванням декількох обставин, що пом`якшують покарання, даних про особу обвинуваченого, відсутності заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди та клопотання військової частини вважають за можливе призначити ОСОБА_4 покарання за вчинене кримінальне правопорушення із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі, також на підставі ст. 58 КК України вважають можливим замінити основне покарання, що призначене ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців на службове обмеження для військовослужбовців строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців з відрахуванням 20 (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення в дохід держави.

Заслухавши думку учасників справи, які просили затвердити угоду про визнання винуватості, дослідивши наявні матеріали судової справи та кримінального провадження, розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступних обставин.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

За змістом ч. ч. 2, 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена, зокрема у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Згідно з ч. 5 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, є тяжким злочином.

Отже, в даному кримінальному провадженні можливе укладання угоди про визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні повністю визнав вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та погодився на призначення узгодженого покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Судом встановлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Зміст угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України та закону, зокрема ст. ст. 58, 63, 65, 69, 402 КК України. Правова кваліфікація злочину є правильною, умови угоди не суперечать інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зобов`язання, взяті за угодою обвинуваченим можуть бути виконані повністю, наявні фактичні підстави для визнання винуватості. Отже, судом не встановлені підстави для відмови у затвердженні угоди, що передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним в судовому засіданні, що ОСОБА_4 своїми діями вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 402 КК України, а саме: непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

При вирішенні питання про затвердження угоди, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Стрий Львівської області, українець, громадянин України, з середньою освітою, військовослужбовець військової служби за мобілізацією на посаді кулеметника 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимий, є помічником фізичної дієздатної особи ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, виконує службово-бойові завдання, спрямовані на забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії.

Метою призначення покарання, виходячи із положень ч. 2 ст. 50 КК України, є не лише кара, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що скоєний ним злочин у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким злочином, однак обставин, що обтяжують його покарання згідно ст. 67 КК України судом не встановлено.

Крім того, суд бере до уваги відомості, що зазначені в листі тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини ОСОБА_9 № 1484/81/52 від 12.01.2025 року, в якому зазначено, що за час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 зарекомендував себе з позитивного боку, як дисциплінований, добре навчений військовослужбовець, який має досвід та навички. Зауважень щодо проходження служби ОСОБА_4 не мав, накази командирів виконував та виконує беззаперечно, військову службу поважає та нею дорожить, патріотично налаштований. У вчиненому злочині солдат ОСОБА_4 щиро розкаявся. Після вчинення злочину ОСОБА_4 продовжив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , бажає і в подальшому проходити військову службу та приймати безпосередню участь щодо відбиття збройної агресії російської федерації, захищати Батьківщину. З урахуванням викладеного ОСОБА_10 просив ініціювати перед судом питання щодо призначення ОСОБА_4 покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, не пов`язаного з позбавленням або обмеженням волі.

Щире каяття ОСОБА_4 , активне сприяння розкриттю злочину, ставлення до виконання службових обов`язків обвинуваченого визнаються судом обставинами, що пом`якшують його покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому суд, з урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, особи обвинуваченого ОСОБА_4 та його ставлення до скоєного, відсутності заподіяної матеріальної шкоди та обставин, які обтяжують покарання, вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості від 14.01.2025 року та призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 4 ст. 402 КК України у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією вказаної статті КК України.

Крім цього, відповідно до ст. 58 КК України, враховуючи обставини справи та особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проходження військової служби, зважаючи на ставлення військової частини до виконання військовослужбовцем ОСОБА_4 своїх обов`язків, вік та стан здоров`я обвинуваченого, суд вважає за можливе замінити покарання у виді позбавлення волі на службове обмеження для військовослужбовців.

Такий вид покарання, на переконання суду, не суперечить інтересам суспільства, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нових злочинів.

Суд зазначає, що узгоджені сторонами вид і міра покарання відповідають ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення злочину та даним про особу обвинуваченого, відповідають загальним засадам призначення покарання.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 19.07.2024 року підозрюваному ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесенням застави в розмірі 90840,00 грн.

19.07.2024 року ОСОБА_4 звільнено з-під варти у зв`язку із внесенням застави, що підтверджуються довідкою про звільнення серії ХАР № 01516 від 19.07.2024 року

Враховуючи приписи ст. 72 КК України суд вважає необхідним зарахувати строк попереднього ув`язнення у строк покарання.

Згідно з платіжною інструкцією № 0.0..1 ОСОБА_11 19.07.2024 року були сплачені кошти у розмірі 90840,00 грн в рахунок сплати застави за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 202 КПК України з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Статтею 182 КПК України передбачено, що застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

Частиною 8 статті 182 КПК України визначено, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу (ч. 11 ст. 182 КПК України).

Судом встановлено, що з моменту звільнення з-під варти та на день ухвалення вироку, тобто, в період дії запобіжного заходу у вигляді застави, обвинувачений ОСОБА_4 виконав покладенні на нього слідчим суддею обов`язки, передбачені ст. 182 КПК України, а тому застава підлягає поверненню заставодавцю.

Процесуальні витрати, речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 373, 374, 376, 394, 475 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 14.01.2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0004202 від 11.06.2024 року, укладену між прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 58 КК України замінити основне покарання, що призначене ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців на службове обмеження для військовослужбовців строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців з відрахуванням 20 (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення в дохід держави. Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

На підставі ст. 72 КК України у строк виконання покарання зарахувати час попереднього ув`язнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме 19.07.2024 року, із розрахунку три дні службового обмеження для військовослужбовців відповідають одному дню попереднього ув`язнення.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді застави залишити без змін.

Внесену 19.07.2024 року заставу в розмірі 90840 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) грн. 00 коп. за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після набрання вироком законної сили повернути заставодавцю ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, протягом того ж строку з дня вручення йому копії судового рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 394 КПК України, вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1