25.02.25
Справа №635/9052/24
Провадження по справі 1-в/635/117/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року с-ще Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

засудженого ОСОБА_3 в режимі ВКЗ;

представника ДУ «ХВЦ (№140)» ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Покотилівка Харківського району Харківської області клопотання начальника державної установи «Хролівський виправний центр (№140)» про вирішення питання щодо звільнення або пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з набранням чинності Законом України №3886- ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів»,-

ВСТАНОВИВ:

Адміністрація ДУ звернулася до суду із поданням щодо засудженого ОСОБА_3 про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у зв`язку з набранням чинності Законом України №3886- ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Засуджений ОСОБА_3 брав участь у судовому засіданні в режимі відео конференції.

Представник ДУ «Хролівський виправний центр (№140)» брав участь в судовому засіданні в режимі ВКЗ.

Прокурор подав заяву, в якій зазначив, що проти задоволення клопотання засудженого не заперечує, просив розглядати за його відсутності.

Відповідно до ч. 5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання, не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Заслухавши думку осіб, які брали участь в судовому засіданні, дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями частини 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року, а саме у 2024 році - 3028 грн, у 2023 - 2684 грн, у 2022 - 2481 грн, у 2021 році - 2270 грн, у 2020 році - 2102 грн., у 2019 1921 грн., у 2018 1762 грн. та віднесено до дрібних крадіжок, за які передбачено адміністративну, а не кримінальну відповідальність.

Судовим розглядом встановлено, що засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання у Державній установі «Хролівський виправний центр (№140)» за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 липня 2022 року.

За вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 липня 2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України у виді чотирьох років обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08.02.2022 у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік і визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді обмеження волі строком на п`ять років. Строк покарання обчислювати з 12.07.2022 .

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за вчинення крадіжки вчиненої 09.02.2022 на суму 924, 59 грн., а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та його дії кваліфіковані за ч. 2 ст.185 КК України, тобто розмір викраденого складає суму менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (станом на 01.01.2022 року - 2481 грн).

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 3 ст.3, ч. 2 ст.4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Вказане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Таким чином, кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.185 КК України, за вчинення яких ОСОБА_6 був засуджений вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 липня 2022, наразі не можуть вважатися кримінально караними, оскільки вартість майна, за викрадення якого останній засуджений, не перевищує граничної вартості майна, за заволодіння яким наразі передбачено саме кримінальну відповідальність 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Щодо вироку Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08.02.2022 суд зазначає, що ОСОБА_6 був засуджений ним за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185 КК, та ч. 2 ст. 185 КК України, а покарання було призначене йому на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом складання призначених покарань у виді 2 років за ч. 1 ст. 185 КК та 3 років за ч. 2 ст. 185 КК України. Остаточно до 5 років обмеження волі, із застосуванням ч. 1 ст. 75 КК був встановлений іспитовий строк 3 роки. Сума викраденого за ч. 1 с. 185 КК , станом на 14.01.2022, складала 1243.13 грн., тобто розмір викраденого складає суму менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (станом на 01.01.2022 року - 2481 грн). Сума викраденого за ч. 2 ст. 185 КК України складає 18132,60 грн., тобто розмір викраденого складає суму більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (станом на 01.01.2022 року - 2481 грн).

У зв`язку із зазначеним, оскільки кримінальна караність частини діянь, за вчинення яких засуджено ОСОБА_8 усунута, суд приходить до висновку про те, що на підставі ч.2 ст.74 КК України засудженого необхідно звільнити від призначеного покарання за ч.1 ст.185 КК України, що призначене за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08.02.2022 та ч. 2 ст. 185 КК України, що призначене вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 липня 2022

Водночас, за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08.02.2022 ОСОБА_6 також засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України, яке є кримінально-караним діянням, з огляду на що за цим вироком ОСОБА_9 слід вважати засудженим за ч.2 ст.185 КК України до 3 років обмеження волі, а посилання в резолютивній частині вироку на ч. 1 ст. 70 КК України при призначенні остаточного покарання слід виключити.

Посилання у вироку Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08.02.2022 на ст.75 КК України суд також вважає необхідним виключити. Суд виходить із того, що в разі ухвалення нового вироку невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати покарання, від відбування якого особу звільнено з випробуванням та вона підлягає відбуванню. Декриміналізація за новим вироком не звільняє від відбування невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Скасовувати або переглядати вирок у цьому ракурсі суд не має повноважнь.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України № 3886-IX від 18.07.2024, ч. 1, ч. 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Клопотання начальника державної установи «Хролівський виправний центр (№140)» про вирішення питання щодо звільнення або пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з набранням чинності Законом України №3886- ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів»,-- задовольнити.

На підставі ч. 2 ст.74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного йому вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 липня 2022 року за ч. 2 ст. 185 КК України у виді чотирьох років обмеження волі із застосуванням на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання часткового приєднання невідбутої частина покарання за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08.02.2022 у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік і визначенням остаточного покарання у виді обмеження волі строком на п`ять років у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Вважати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що засуджений вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08.02.2022 та ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 (трьох) років обмеження волі.

Виключити з резолютивної частини вироку Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08.02.2022 посилання на ч. 1 ст. 70 КК України при призначенні остаточного покарання.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що ухвала суду не набрала законної сили.

Суддя : ОСОБА_1