Сторожинецький районний суд Чернівецької області
Справа № 723/352/24
Провадження № 1-кс/723/2645/25
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2025 року м. Сторожинець

Слідчий суддя Сторожинецького районного суду

Чернівецької області ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

підозрюваного ОСОБА_4

адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого відділу СУ ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного за ч. 3 ст. 332 КК України, -

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця м. Чернівці, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта 8 класів, одруженого має на утриманні малолітню дитину, був неодноразхово судимим в т.ч. останній раз 29.10.2018 року Кіцманським районним судом Чернівецької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

встановив:

Слідчий відділу СУ ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_6 (надалі по тексту слідчий), звернувся в суд з клопотанням, погодженим із начальником Сторожинецького відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_3 (надалі по тексту - прокурор), про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 посилаючись на те, що в провадженні знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань (надалі ЄРДР) за № 0000441 від 26.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Зазначав, що підозрюваний ОСОБА_4 достовірно знаючи про введений в Україні воєнний стан, діючи спільно із невстановленими особами, повідомив громадянина ОСОБА_7 , який бажав незаконно перетнути державний кордон України про можливість такого перетину для чого необхідно було ОСОБА_7 прибути до готелю «Колиба» що в м. Сторожинець вул. Чернівецька, 80А. В подальшому 22.12.2023 року ОСОБА_7 виконуючи вказівку невстановленої особи, приблизно о 19,00 годині вийшов з приміщення готелю «Колиба» де зустрівся із невстановленою особою жіночої статі, якій передав завдаток в сумі 1300 Євро за незаконне його переправлення за межі України.

Далі 23.12.2023 року о 04,43 год. ОСОБА_7 , перебуваючи в готельному номері отримав інформацію про прибуття до готелю особи, яка здійснить його переправлення через кордон вийшов з готелю де його очікував автомобіль марки «Fiat» моделі «Doblo», днз НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , який достовірно знаючи наміри ОСОБА_7 , повіз останнього до лінії державного кордону але працівниками прикордонної служби було зупинено вказаний транспортний засіб та припинено протиправні дії ОСОБА_4 .

Крім цього ОСОБА_4 продовжуючи свою протиправну діяльність 26.10.2024 року прибув на тому ж автомобілі до АЗС «Євронафта», що за адрресою вул. Павла Каспрука, 13 в м. Чернівці де до нього за вказівкою невстановленорї особи сіли громадяни ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які бажали незаконно перетнути державний кордон України, яких він за попередньою домовленістю, за грошову винагороду, повіз до лінії розмежування державного кордону України та Румунії до населенного пункту Красноїльськ Чернівецького району Чернівецької області, однак по дорозі в с. Буденець Чернівецького району Чернівецької області автомобіль було зупинено працівниками прикордонної служби і таким чином припинено протиправну діяльність ОСОБА_4 .

Ініціатори клопотання стверджують, що підставою для його внесення є наявність в діях ОСОБА_4 ознак кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України про, що зібрано достатньо доказів і він може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків в цьому кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить в повній мірі виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, та не дасть змогу запобігти ризикам передбаченим ст. 177 КПК України, а також не дасть можливості досягти завдань передбачених ст. 2 КПК України.

В судовому засіданні прокурор клопотання про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, підтримав, посилаючись на викладені в клопотанні обставини і докази.

Підозрюваний ОСОБА_4 , в ході судового розгляду, клопотання не визнав, пояснивши суду що ніякої домовленості на перевезення осіб за межі України у нього не було, оскільки він просто виконував свою роботу. Він таксує і його попросили відвезти певних осіб до Банилова перший раз та до Красноїльська другий раз. Просив врахувати що на його утриманні хвора дружина-інвалід та малолітня дитина і застосувати до нього домашній арешт.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 просив відмовити в задоволенні клопотання посилаючись на відсутність ризиків та можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту так як підозрюваний має постійне місце проживання та стійкі соціальні зв`язки у нього на утриманні дружина інвалід за якою він здійснює догляд та дитина.

Заслухавши доводи учасників кримінального провадження та дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В ході розгляду клопотання встановлено, що 28.08.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за реєстровим номером 0000441 внесено запис про кримінальне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 332 КК України про те, що житель Чернівецького району за попередньою змовою з іншими невстановленими особами готуються до організації незаконного перетину державного кордону осіб призовного віку.

Крім цього 26.10.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за тим же реєстраційним номером внесено запис про те, що 26.10.2024 року біля 09,30 годин в АДРЕСА_2 працівниками НОМЕР_2 прикордонного загону був зупинений автомобіль марки «Fiat» моделі «Doblo», днз НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 в салоні якого було виявлено двох громадян України ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які за грошову винагороду мали намір незаконно перетнути державний кордон України.

14 квітня 2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, тобто у сприянні незаконному переправленню осіб через державний кордон України, шляхом надання порад, вказівок та усунення перешкод, за кваліфікуючими ознаками: вчинення щодо кількох осіб, за попередньою змовою группою осіб, вчинено повторно і з корисливих мотивів.

Доводячи суду обгрунтованість підозри повідомленої ОСОБА_4 , слідчий та прокурор зазначили безпосередньо в клопотанні про наявні докази такої підозри, додавши їх до клопотання, а саме протокол про результати проведення ауді-відеоконтролю особи ОСОБА_7 від 19.01.2024 року, протокол проведення контролю за вчиненням злочину у формі слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 від 19.01.2024 року, протокол допиту свідка ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_9 від 26.10.2024 року, протоколи проведення слідчих експериментів за участю вказаних свідків, протокол зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 11.11.2024 року.

Дослідивши всі зазначені докази суд знаходить, що вони в сукупності свідчать про обгрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 332 КК України

При цьому суд, виходячи із п. 175 рішення від 21.04.2011 р. у справі Європейського суду з прав людини «Нечипорук і Йонкало проти України», вважає, що всі зазначені докази можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_4 , міг вчинити вказане правопорушення.

Продовжуючи вирішення питань зазначених в ст.194 КПК України, а саме щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор, слідчий суддя встановив, що в розглядуваному клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також безпосередньо в судовому засіданні прокурор зазначив і посилався на наявність трьох ризиків передбачених пунктами 1, 3, та 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється.

Суд не знаходить доказів та обґрунтованості того, що зазначений слідчим та прокурором ризик щодо переховування підозрюваного ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та/або суду є наявним, оскільки тяжкість покарання за вчинений злочин не може бути підставою для підтвердження такого ризику.

Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях цього органу у справах Летельє проти Франції і Томазі проти Франції, ризики не можуть оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, релевантних обставин, які можуть підтверджувати існування такого ризику.

Таких фактів і релевантних обставин суду не надано, а відповідно вказаний ризик є безпідставним.

Такою ж безпідставністю характеризується і вказівка на існування ризику щодо можливості впливу на свідків. Доказів існування такого ризику суду не надано. Свідки не повідомляли про намагання підозрюваного здійснення впливу на них з боку підозрюваного. До того ж слідчий суддя не знаходить підстав для такого впливу, оскільки підозрюваний не є настільки авторитетною особою в суспільстві, що свідки, які добровільно дали свої свідчення, можуть піддатися незаконному впливу на них і змінити свої свідчення, які крім цього підтверджені також і протоколами слідчих експериментів за їх участю.

Разом з тим, на думку слідчого судді, зазначений ризик щодо можливості вчинення нового злочину, чи продовження кримінального правопорушення в якому підозрюється знайшов в судовому засіданні своє підтвердження, оскільки підозрюваний раніше неодноразово притягуючись до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, зарекомендував себе, як особа яка схильна до вчинення злочинів, а тому він може вчинити новий злочин чи продовжити вчинення аналогічних злочинів оскільки він підозрюється у вчиненні двох епізодів злочину передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, що неможливо не враховувати як ризик.

Виходячи із вимог п. 2 ч.1 ст.194 КПК України, щодо існування хоча б одного ризику передбаченого в ст.177 КПК України, слідчий суддя вважає, що не підтвердження всіх зазначених ризиків, ніяким чином не впливає на існування ризику, на який прокурор також посилається, а саме на можливість підозрюваного вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою чи іншого, більш м`якого, запобіжного заходу, відносно підозрюваного ОСОБА_4 , слідчий суддя враховує, що відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Досліджуючи вказане, слідчий суддя знаходить, що таких доказів суду не було надано ні в клопотанні ні в судовому засіданні, а вказівка в клопотанні про те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить в повній мірі виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, та не дасть змогу запобігти ризикам передбаченим ст. 177 КПК України, а також не дасть можливості досягти завдань передбачених ст. 2 КПК України, на думку слідчого судді є голослівною та не підтвердженою належними і достатніми доказами.

Ні обґрунтованість підозри ні наявність ризиків ні будь-які характеризуючі обставини особи підозрюваного не є доказами того, що інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити встановлений і підтверджений в суді ризик, оскільки всі зазначені в ст.176 КПК України запобіжні заходи мають мету забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам визначеним в ч.1 ст.177 КПК України.

Крім цього слідчий суддя встановив, що ОСОБА_4 вчинивши вже кримінальне правопорушення по епізоду перевезення ОСОБА_7 до лінії розмежування державного кордону у грудні місяці 2023 року не переховувався від органів досудового розслідування, як не переховувався і не вчиняв будь-яких інших пов`язаних з цим дій і після вчинення такого ж наміру переправлення через державний кордон ОСОБА_8 і ОСОБА_9 в жовтні місяці 2024 року.

Таким чином в судовому засіданні прокурор довів суду, що підозра повідомлена підозрюваному ОСОБА_4 є обґрунтованою, що відповідає обставині встановленій в п.1 ч.1 ст.194 КПК України та існує ризик щодо можливості у підозрюваного вчинення нових злочинів, що відповідає обставині встановленій в п.2 ч.1 ст.194 КПК України.

Однак слід констатувати, що в суді не доведено обставину щодо неможливості застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки в клопотанні не враховано, що на утриманні підозрюваного фактично перебуває дружина-інвалід та малолітня дитина. Він має житло тобто стійкі соціальні зв`язки і доказів негативного характеризування підозрюваного по місцю проживання до суду не надано.

Згідно вимог ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї ж статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Вирішуючи питання про застосування більш м`якого запобіжного заходу, слідчий суддя вважає, що саме такий запобіжний захід, як домашній арешт, на даному етапі досудового розслідування, є найбільш доцільним та ефективним засобом для запобігання встановленого в суді ризику.

При цьому слідчий суддя враховує, що обґрунтування клопотання прокурора стосується необхідності забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, а тому слідчий суддя враховуючи відповідні вимоги ч.5 ст.194 КПК України вважає, що на підозрювануго слід покласти певні обов`язки в т.ч обов`язок носити електронний засіб контролю і що домашній арешт в такому випадку має бути не цілодобовим, що дасть змогу підозрюваному забезпечувати гідне утримання малолітньої дитини, своє утримання та догляд за хворою дружиною.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, згідно положень ст.181 КПК України, полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний час доби. При цьому під житлом у значенні, що використано в цій статті, на думку слідчого судді, по відношенню до житла підозрюваного ОСОБА_4 , слід розуміти будинок АДРЕСА_1 із всіма належними до нього будівлями і спорудами.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.177, 178, 182-184, 192-194, 195, 196, 197, 202, 206, 395 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

В задоволенні клопотання слідчого та прокурора в частині застосування до підозрюваного ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання його під вартою, відмовити за недоведеністю всіх обставин встановлених в ч.1 ст.194 КПК України.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати будинок АДРЕСА_1 в нічний період часу з 20,00 години вечора до 06,00 години ранку, строком на два місяці, з носінням електронного засобу контролю.

Покласти, строком на два місяці, на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язки:

-прибувати до слідчого в кримінальному провадженні, прокурора або суду з визначеною ними періодичністю;

-повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну місця свого проживання;

-утримуватися від спілкування з свідками кримінального правопорушення;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

-носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що в разі не виконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід і накладено грошове стягнення.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту підлягає негайному виконанню після її оголошення. Строк дії ухвали два місяці, які слід рахувати з 15 квітня 2025 року.

Ухвалу передати для виконання до відділу поліції № 1 (м.Сторожинець) ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_10