Справа № 730/324/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/794/24
Категорія - ч.1 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження №0000112 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19 липня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , не одружений, освіта середня, не працює, в силу ст.89 КК України раніше не судимий,

засуджений за ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з часу його фактичного затримання - з 10 травня 2022 року.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_8 , до набрання вироком законної сили, залишено без змін - у вигляді тримання під вартою.

Скасовано арешт, накладений постановами керівника Ніжинської окружної прокуратури від 14.04.2022 та 15.04.2022, на шість набоїв до мисливської гладкоствольної зброї та мисливську рушницю.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 4881,76 грн процесуальних витрат. Долю речових доказів вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що згідно з обвинувальним актом ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що він 13 квітня 2022 року близько 19.00 год, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи особисті неприязні стосунки із ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , мешканцями АДРЕСА_2 , під час конфлікту із ОСОБА_10 на території домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_8 в АДРЕСА_1 , з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілого та бажаючи їх настання, за допомогою мисливської гладкоствольної рушниці, яку зберігав за місцем проживання без передбаченого законом дозволу, умисно здійснив один постріл в область грудної клітки ОСОБА_10 , в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді вогнепального проникаючого дробового сліпого поєднаного поранення грудей та живота, яке виражалось ушкодженням діафрагми, лівої легені, серця, шлунку, селезінки та крововиливом у грудну і черевну порожнини, внаслідок якого ОСОБА_10 помер на місці події.

Після цього ОСОБА_8 , почувши, що на вулиці неподалік його господарства, перебуває ОСОБА_11 , з метою протиправного заподіяння смерті останній, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілої та бажаючи їх настання, тримаючи в руках рушницю, підійшовши на відстань, достатню для здійснення пострілу, до ОСОБА_11 , 13 квітня 2022 року близько 19:15 год, умисно здійснив один постріл в область шиї останньої, в результаті чого спричинив тілесні ушкодження у вигляді вогнепального дробового наскрізного її поранення, яке виражалося ушкодженням лівого судинно-нервового пучка, багатоуламковими переломами хребців шийного та верхньогрудного відділів хребта з ушкодженням хребетних артерій та спинного мозку, внаслідок якого ОСОБА_11 померла на місці події.

Викладені в обвинувальному акті такі дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за п.1 ч.2 ст.115 КК України, як умисне вбивство двох осіб.

У зв`язку з тим, що в діях обвинуваченого ОСОБА_8 відсутній склад злочину, передбаченого п.1 ч.2 ст.115 КК України, оскільки він відповідно до вимог ст.36 КК України перебував у стані необхідної оборони щодо ОСОБА_10 , а отже відсутня кваліфікуюча ознака умисного вбивства двох осіб, та водночас ураховуючи, що ОСОБА_8 вчинив умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині ОСОБА_11 , його дії за правовими приписами ч.3 ст.337 КПК України підлягають перекваліфікації на ч.1 ст.115 КК України.

Не погоджуючись із рішенням суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок місцевого суду скасувати та закрити кримінальне провадження щодо його підзахисного. В обґрунтування скарги посилається на те, що викладені у вироку висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.1 ст.115 КК України є неправильною. Зазначив, що обвинувачений неодноразово пояснював у судовому засіданні, що не мав наміру вбивати ОСОБА_11 , а лише захищав свою матір від нападу потерпілої, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння. Тобто, ОСОБА_8 захищався від протиправних дій ОСОБА_10 та захищав свою матір від протиправних дій ОСОБА_11 . Також вказав на помилковість висновків суду, що ОСОБА_8 перебував у стані алкогольного сп`яніння і така обставина має бути виключена з вироку. Апелянт зазначає, що місцевим судом було проігноровано процесуальні порушення, допущені органом досудового розслідування. Зокрема, після закінчення досудового розслідування, всупереч вимогам ст.290 КПК України, обвинуваченому не було надано доступ до речових доказів. Також поза увагою суду залишились пояснення ОСОБА_8 , що рушниця, яка є речовим доказом по справі, не його, оскільки ту рушницю, з якої обвинувачений робив постріли, він утопив у ставку. Вказав, що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на висновки про те, що ОСОБА_8 діяв саме в стані необхідної оборони по відношенню до протиправних дій потерпілої ОСОБА_11 .

Крім того, захисник ОСОБА_7 подав доповнення до апеляційної скарги, де вказав, що в порушення вимог ч.4 ст.374 КПК України, в резолютивній частині вироку місцевий суд не зазначив, за яким обвинуваченням ОСОБА_8 виправданий, а за яким - засуджений, оскільки йому пред`явлено обвинувачення по двох епізодах: вбивство ОСОБА_10 та вбивство ОСОБА_11 .

Обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу та доповнення до неї, де просив скасувати вирок місцевого суду та закрити кримінальне провадження щодо нього. В обґрунтування скарги послався на незаконність та неповноту судового розгляду. Вказав, що не мав наміру вбивати ОСОБА_11 , а захищав свою матір від нападу потерпілої, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння. Апелянт вважає, що по відношенню до ОСОБА_11 він теж діяв у стані необхідної оборони, як і по відношенню до протиправних дій потерпілого ОСОБА_10 .

Інші доводи апеляційної скарги обвинуваченого аналогічні за змістом доводам апеляційної скарги його захисника.

Прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок місцевого суду та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.1 ч.2 ст.115 КК України, а саме у вчиненні умисного вбивства двох осіб, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років. В обґрунтування скарги послався на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначив, що місцевий суд дійшов хибного висновку про те, що в діях обвинуваченого стосовно потерпілого ОСОБА_10 наявна необхідна оборона. На думку апелянта, умисел ОСОБА_8 на протиправне позбавлення життя ОСОБА_10 підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами. Також у резолютивній частині вироку суду відсутнє процесуальне рішення щодо вбивства ОСОБА_10 . Крім того, при призначенні покарання ОСОБА_8 не було в повній мірі враховано тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким, обставини його скоєння вбивство двох осіб з мисливської зброї, а також перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які підтримали свої апеляційні скарги і просили їх задовольнити, та відмовити у задоволенні апеляційної скарги сторони обвинувачення; думку прокурора, котрий просив задовольнити його апеляційну скаргу та відмовити у задоволенні апеляційних скарг сторони захисту; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

За змістом ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Відповідно до положень ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

За змістом ст.412 КПК України, істотними порушеннями кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Положення ст.2 КПК України, визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями ч.1 ст.91 КК України, визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Серед іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч.3 ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку у разі:

- визнання особи виправданою зазначаються - формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення;

- у разі визнання особи винуватою, зазначаються - формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.

Крім того, за змістом абзацу 17 п.2 ч.4 ст.374 КПК України, якщо особі пред`явлено декілька обвинувачень і деякі з них не доведені, то у резолютивній частині вироку зазначається, за якими з них обвинувачений виправданий, а за якими - засуджений.

Зазначених вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду та ухвалення вироку відносно ОСОБА_8 місцевим судом дотримано не було.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист. Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченій. Тому наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Як свідчить зміст оскаржуваного вироку, за результатами судового розгляду обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.1 ч.2 ст.115 КК України, суд дійшов висновку, що в діях обвинуваченого ОСОБА_8 відсутній склад злочину, передбаченого п.1 ч.2 ст.115 КК України, оскільки він відповідно до вимог ст.36 КК України перебував у стані необхідної оборони щодо ОСОБА_10 , а отже відсутня кваліфікуюча ознака умисного вбивства двох осіб.

Водночас місцевий суд зазначив, що ОСОБА_8 вчинив умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині - ОСОБА_11 , а тому його дії підлягають перекваліфікації на ч.1 ст.115 КК України.

Разом з цим, всупереч вимогам п.2 ч.3 ст.374 КПК України, в мотивувальній частині вироку суд не сформулював обвинувачення, яке було визнано судом доведеним за результатами судового розгляду, а лише зазначив про пред`явлення обвинувачення ОСОБА_8 органом досудового розслідування за тими обставинами, які викладені в обвинувальному акті, що фактично унеможливлює розуміння того, які обставини були встановлені саме судом за результатами розгляду кримінального провадження.

У зв`язку з відсутністю в мотивувальній частині вироку чіткого формулювання обвинувачення, вирок суду не може вважатися таким, що відповідає вимогам процесуального закону.

Так, правова позиція щодо неприпустимості спрощення формулювання обвинувачення та відсутності у вироку формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, неодноразово висловлювалась в рішеннях суду касаційної інстанції, зокрема в постановах Верховного Суду від 01.03.2018 (справа №466/9158/14-к, провадження №51-645 км18); 22.03.2018 (справа №521/11693/16, провадження № 51-380 км17).

Крім того, як убачається з обвинувального акту, ОСОБА_8 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.1 ч.2 ст.115 КК України, а саме - в умисному вбивстві двох осіб.

Разом з тим, перекваліфіковуючи дії ОСОБА_8 з п.1 ч.2 ст.115 КК України на ч.1 ст.115 КК України, в частині умисного вбивства потерпілої ОСОБА_11 , та призначаючи йому покарання, в порушення вимог ч.4 ст.374 КПК України, у резолютивній частині вироку відсутнє посилання суду на виправдання обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.1 ч.2 ст.115 КК України, в частині умисного вбивства потерпілого ОСОБА_10 .

Отже, аналізуючи зміст зазначеного вироку суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що його зміст не відповідає вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості. Однією із умов прийняття законного судового рішення є неухильне дотримання судом встановлених законом вимог до його форми та змісту.

Відтак, допущені судом першої інстанції порушення вимог ст.374 КПК України не можуть бути усунені шляхом зміни вироку, або ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржений вирок суду за змістом та формою не відповідає вимогам ст.ст.370, 374 КПК України та загальним засадам кримінального провадження, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, відповідно до приписів ст.ст.409, 412 КПК України, а тому з урахування усіх порушень, встановлених під час апеляційного розгляду, вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду, суду першої інстанції, неухильно дотримуючись вимог КПК України, необхідно звернути увагу на встановлені під час апеляційного розгляду та зазначені в ухвалі суду факти порушення вимог кримінального процесуального закону, провести судове провадження у відповідності до вимог КПК та прийняти за його результатами законне і обґрунтоване рішення, яке буде відповідати вимогам закону, та забезпечить неухильне виконання положень ст.ст.2, 7 КПК України.

З метою забезпечення можливості судового розгляду та попередження ризику переховування ОСОБА_8 від суду, із урахуванням ухваленого обвинувального вироку місцевого суду, тяжкості кримінального правопорушення, ступеня його суспільної небезпечності та конкретних обставин скоєного, колегія суддів вважає за необхідне продовжити обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Керуючись ст.ст.404, 407, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора - задовольнити частково.

Вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19 липня 2024 року щодо ОСОБА_8 - скасувати, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжий захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 26 січня 2025 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4