Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________
В И Р О К

Іменем України

30 січня 2025 року м. Рівне

Справа № 569/23758/18

Провадження № 11-кп/4815/151/25

Колегія суддів Рівненського апеляційного суду у складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників-адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальні провадження №0009044, №0005028, №0001764 за апеляційною скаргою прокурора Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_11 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 07 травня 2024 року стосовно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вінниця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.185, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 342, ч.2 ст. 345, ч.1 ст. 263 Кримінального кодексу України (далі - КК),

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Рівне, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше неодноразово судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289, ч.3 ст. 357 КК,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_5 , 29 грудня 2016 року близько 20 години 10 хвилин, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, перебуваючи в приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розташованого в торгово-розважальному центрі «Злата Плаза», що за адресою м. Рівне, вул. Короленка, 1, скориставшись відсутністю уваги з боку продавця, таємно викрав з вітрини медіаплеєр «Аррlе Іроd Shuffle 6 Gen 2Gb Gold», вартістю 1858 гривень 50 копійок, чим завдав потерпілій ОСОБА_12 майнову шкоду у вказаному розмірі.

26 січня 2017 року в період часу з 06 години. по 08 годину, точного часу судовим слідством не встановлено, ОСОБА_5 маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 , повторно, проникли до гаражного приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , та шляхом приведення в дію двигуна, всупереч волі власника ОСОБА_13 , незаконно заволоділи автомобілем марки «Renault Master» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Також ОСОБА_5 , 26 січня 2017 року в період часу з 06 години. по 08 годину, точного часу судовим слідством не встановлено, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 , повторно, керуючись корисливим мотивом, проникли до гаражного приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , звідки таємно викрали: компресор FОRТЕ ZА65-50, вартістю 4431 гривня 60 копійок, тепловентилятор ЕLIТЕ АН-219D Соmfort, вартістю 280 гривень 40 копійок, сувенірний набір для чоловіків, вартістю 67 гривень 58 копійок, снігоприбиральну машину Lоnсіn 401Q, вартістю 5500 гривень, чим завдали ОСОБА_13 майнову шкоду у розмірі 10279 гривень 58 копійок.

Крім того, ОСОБА_5 , 26 січня 2017 року близько 22 години, знаходячись поблизу автозаправлювальної станції «ОККО», що за адресою: вул. Рівненська, 112, с. Біла Криниця, Рівненського Району Рівненської області, діючи умисно, достовірно знаючи, що оперуповноважені ВКП Рівненського ВП ГУНП ОСОБА_14 , ОСОБА_15 - та оперуповноважений УКР ГУНП в Рівненській області ОСОБА_16 , які виконували свої функціональні обов`язки у відповідності до п. 26 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», що знаходились перед ним, являються працівниками правоохоронного органу, усвідомлюючи протиправність своїх дій, нехтуючи законними вимогами працівників поліції, вчинив їм опір, що виразився в активній фізичній протидії його затриманню, намаганню звільнитись від працівників поліції, а також нехтуючи законними вимогу працівника поліції, розуміючи, що йому не вдається втекти від працівників правоохоронного органу, з метою уникнути відповідальності за вчинений злочин, умисно наніс один удар кулаком в голову ОСОБА_17 , в результаті чого заподіяв йому тілесне ушкодження у вигляді забою м`яких тканин ділянки лоба, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Також, ОСОБА_5 16 серпня 2019 року близько 03 години, будучи в стані наркотичного сп`яніння, перебуваючи на автодорозі, неподалік будинку № 4-А по вул. Соборна в м. Рівне, достовірно знаючи, що поліцейські роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції ОСОБА_18 та лейтенант поліції ОСОБА_19 є працівниками правоохоронного органу, які несли службу по забезпеченню публічної безпеки та порядку і на законних підставах зупинили транспортний засіб «Daewoo Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, нехтуючи неодноразові законні вимоги працівників поліції щодо надання документів для засвідчення особи та законну вимогу проїхати разом з ними на освідування з метою встановлення стану алкогольного чи наркотичного сп`яніння, намагаючись уникнути відповідальності за порушення правил дорожнього руху та не притягнення до адміністративної відповідальності, здійснив опір поліцейським батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , який виразився у шарпанині за формений одяг і в укусі ОСОБА_18 за ліве плече та палець лівої кисті, чим спричинив останньому тілесні ушкодження.

Крім того, ОСОБА_5 26 січня 2017 року близько 22 години, знаходячись поблизу АЗС «ОККО», що за адресою: вул. Рівненська, 112, с. Біла Криниця, Рівненського Району Рівненської області, діючи умисно, достовірно знаючи, що оперуповноважені ВКП Рівненського ВП ГУНП ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та оперуповноважений УКР ГУНП в Рівненській області ОСОБА_16 , які виконували свої функціональні обов`язки у відповідності до п. 26 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», що знаходились перед ним, являються працівниками правоохоронного органу, усвідомлюючи протиправність своїх дій, нехтуючи законну вимогу працівника поліції, розуміючи, що йому не вдасться втекти від працівників правоохоронного органу, з метою уникнути відповідальності за вчинений злочин, умисно наніс один удар кулаком в голову ОСОБА_15 , в результаті чого заподіяв йому тілесне ушкодження у виді забою м`яких тканин ділянки лоба, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Крім того, ОСОБА_5 16 серпня 2019 року близько 03 години, будучи в стані наркотичного сп`яніння, перебуваючи на автодорозі, неподалік будинку № 4-А по вул. Соборна в м. Рівне, достовірно знаючи, що поліцейські роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції ОСОБА_18 та лейтенант поліції ОСОБА_19 є працівниками правоохоронного органу, які несли службу по забезпеченню публічної безпеки та порядку і на законних підставах зупинили транспортний засіб «Daewoo Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, нехтуючи неодноразові законні вимоги працівників поліції щодо надання документів для засвідчення особи та законну вимогу проїхати разом з ними на освідування з метою встановлення стану алкогольного чи наркотичного сп`яніння, намагаючись уникнути відповідальності за порушення правил дорожнього руху та не притягнення до адміністративної відповідальності, здійснив опір поліцейським батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , який виразився у шарпанині за формений одяг і в укусі ОСОБА_18 за ліве плече та палець лівої кисті, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді садна на лівому плечі, поверхневої рани на 2-му пальці лівої кисті, які згідно висновку експерта відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Також, ОСОБА_5 порушуючи вимоги Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів № 576 від 12.10.1992 року та Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і вихолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, спорядження гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998 року, не маючи відповідного передбаченого законом дозволу на придбання та зберігання бойових припасів, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, в невстановлений час та місці, незаконно придбав наступальну осколкову ручну гранату РГД-5, яку в подальшому незаконно зберігав без мети збуту у квартирі за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_6 до моменту проведення 03.09.2021 року санкціонованого обшуку в ході проведення якого працівниками поліції було виявлено та вилучено предмет еліпсеподібної форми - корпус наступальної осколкової ручної гранати РГД-5 споряджений вибуховою речовиною та предмет циліндричної форми - підривач, уніфікований запалом дистанційної дії типу УЗРГМ, які в сукупності між собою являються наступальною осколковою ручною гранатою РГД-5, яка відповідно до висновку експерта від 17.09.2021 року № КСЕ-19/118-21/8301 споряджена зарядом вибухової речовини - «тротил» і являється бойовим припасом, що придатний до вибуху.

ОСОБА_6 , 26 січня 2017 року біля 01 години, точного часу судовим слідством не встановлено, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, керуючись корисливим мотивом, проник до підсобного приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , звідки таємно викрав 100 троянд сорту «Aqwa», вартістю 32 гривні за штуку, чим завдав ОСОБА_13 майнову шкоду у розмірі 3200 гривень.

Також, ОСОБА_6 26 січня 2017 року в період часу з 06 години. по 08 годину, точного часу судовим слідством не встановлено, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 , повторно, керуючись корисливим мотивом, проникли до гаражного приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , звідки таємно викрали: компресор FОRТЕ ZА65-50, вартістю 4431 гривня 60 копійок, тепловентилятор ЕLIТЕ АН-219D Соmfort, вартістю 280 гривень 40 копійок, сувенірний набір для чоловіків, вартістю 67 гривень 58 копійок, снігоприбиральну машину Lоnсіn 401Q, вартістю 5500 гривень, чим завдали ОСОБА_13 майнову шкоду у розмірі 10279 гривень 58 копійок.

Крім того, ОСОБА_6 , 26 січня 2017 року близько 01 години, точного часу судовим слідством не встановлено, маючи умисел на незаконне заволодіння паспортом та іншим важливим особистим документом, проник до гаражного приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , звідки, з салону автомобіля «Renault Master» таємно викрав паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий на ім`я ОСОБА_13 , та інші важливі особисті документи, а саме: закордонний паспорт № НОМЕР_4 , виданий на ім`я ОСОБА_13 , закордонний паспорт НОМЕР_5 , виданий на ім`я ОСОБА_20 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Renault Master», серії НОМЕР_6 , свідоцтво про реєстрацію легкового причепа серії НОМЕР_7 , тимчасовий реєстраційний талон на бортовий причіп «Nieviadov» серії НОМЕР_8 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ГАЗ-21С серії НОМЕР_9 , технічний паспорт на автомобіль ГАЗ-21С серії НОМЕР_9 , технічний паспорт на мотоцикл Дніпро-11 серії НОМЕР_10 , посвідчення водія № НОМЕР_11 , видане на ім`я ОСОБА_13 .

Крім того, ОСОБА_6 26 січня 2017 року в період часу з 06 години по 08 годину, точного часу судовим слідством не встановлено, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 , повторно, проникли до гаражного приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , звідки, шляхом приведення в дію двигуна, всупереч волі власника ОСОБА_13 , незаконно заволоділи автомобілем марки «Renault Master» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 07 травня 2024 року ОСОБА_5 визнано винним та засуджено: за ч. 1 ст. 185 КК на 1 рік обмеження волі; за ч. 3 ст. 185 - на 4 роки позбавлення волі; за ч.2 ст. 289 - на 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна; за ч.2 ст. 342 - на 2 роки обмеження волі; за ч.2 ст. 345 - на строк 2 роки позбавлення волі; за ч 1 ст. 263 - на 3 роки позбавлення волі .

На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, з конфіскацією всього належного йому майна.

Відповідно до ст. 72 КК, зараховано ОСОБА_5 в строк покарання термін попереднього ув`язнення з 26.01.2017 по 07.02.2017, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цим же вироком ОСОБА_6 визнано винним та засуджено: за ч. 3 ст. 185 КК на 4 роки позбавлення волі; за ч.2 ст. 289 - на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, за ч 3 ст. 357 - на 2 роки обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання, з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 72 КК зараховано ОСОБА_6 в строк покарання термін попереднього ув`язнення з 26.01.2017 по 02.02.2017 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Судом вирішено питання стосовно цивільних позовів потерпілих, процесуальних витрат, а також речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_11 просить вказаний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_5 винним та засудити: за ч. 1 ст. 185 КК на 1 рік обмеження волі; за ч. 3 ст. 185 - на 4 роки позбавлення волі; за ч.2 ст. 289 - на 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна; за ч.2 ст. 342 - на 2 роки обмеження волі; за ч.2 ст. 345 - на 2 роки позбавлення волі; за ч 1 ст. 263 - на 3 роки позбавлення волі .

На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього належного йому майна.

Відповідно до ст. 72 КК, зарахувати ОСОБА_5 в строк покарання термін попереднього ув`язнення з 26.01.2017 по 07.02.2017 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі;

ОСОБА_6 визнати винним та засудити: за ч. 3 ст. 185 КК на 4 роки позбавлення волі; за ч.2 ст. 289 - на 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч 3 ст. 357 - на 2 роки обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна.

На обґрунтування цих вимог зазначив, що місцевий суд, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, два з яких є тяжкими, кількість вчинених злочинів, умисний характер злочинних дій, вчинених з корисливим мотивом та за попередньою змовою групою осіб.

Також вказав, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий із призначенням реальної міри покарання, а на даний час на розгляді Рівненського міського суду Рівненської області перебуває ще одне кримінальне провадження стосовно нього. Зазначене, на думку прокурора, свідчить про те, що така злочинна поведінка ОСОБА_6 є його способом життя.

Окрім того, на переконання апелянта, призначене ОСОБА_5 покарання є надто м`яким, судом належним чином не враховано кількість кримінальних правопорушень, вчинених ним протягом незначного проміжку часу, їх суспільну небезпечність.

Прокурор покликається, що врахування судом щирого каяття як пом`якшуючої покарання обставини не ґрунтується на матеріалах провадження, оскільки ОСОБА_5 протягом тривалого часу не вживав заходів щодо відшкодування шкоди потерпілим, змінював позицію щодо визнання вини, заперечував причетність до викрадення автомобіля. При цьому вказав, що на даний час Рівненським міським судом Рівненської області розглядаються кримінальні провадження відносно ОСОБА_5 щодо вчинення злочинів, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_4 на підтримання апеляційної скарги, міркування обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , їх захисників-адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора та залишити вирок без змін в частині призначеного покарання та звільнити обвинувачених від кримінальної відповідальності по ряду епізодів злочинної діяльності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до такої відповідальності, а кримінальне провадження в цій частині закрити, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 342, ч.2 ст. 345, ч.1 ст. 263 КК, та ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289, ч.3 ст. 357 КК, за викладених у вироку обставин, є правильним, відповідає фактичним обставинам даного провадження і підтверджений наявними у справі доказами, що в апеляційній скарзі не оспорюється.

Відповідно до припису ч.1 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

За приписами ч.2 ст. 409 КПК невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст.414 КПК означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності, визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у п.3 ч.1 ст. 65 КК поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом і розміром покарання, та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема, ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Окрім того, згідно з положеннями ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Підставою для звільнення особи від відбуванням покарання з випробуванням є переконання суду в можливості її виправлення без відбування покарання, яке ґрунтується на відомостях про вчинення особою злочину, його мету й мотиви, тривалість та інтенсивність протиправної діяльності, наявність чи відсутність судимості особи, що притягується до кримінально відповідальності. Крім того, для вирішення питання про звільнення від відбування покарання з випробовуванням важливе значення мають відомості, що характеризують: особисті прояви обвинуваченого; його соціально-демографічні властивості; спосіб життя; соціальні зв`язки; пост кримінальну поведінку;наявність джерел правомірного отримання доходів; наскільки його ціннісні орієнтири збігаються із загальноприйнятими в суспільстві нормами моралі соціально-психологічну характеристику особи тощо.

У кожному конкретному кримінальному провадженні суд, колегія суддів оцінюючи вищевказані відомості, приймає рішення про застосування або відмову у застосуванні звільнення від відбування покарання.

Тобто як випливає зі змісту статті 75 КК, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що виходячи з тяжкості злочину, даних про особу винного та інших обставин кримінального провадження попередження нових злочинів й виправлення засудженого є можливим без його ізоляції від суспільства. При цьому, у п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Однак, суд першої інстанції, приймаючи рішення про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, не дотримався належним чином вказаних вимог закону. Зокрема, судом згідно ст. 12 КК (в редакції чинній на час вчинення злочинів) враховано ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, два з яких, кваліфіковані за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289 є тяжкими злочинами, та одне ч.3 ст. 357 КК - нетяжким, проте, залишено позва увагою умисний характер злочинних дій, вчинений з корисливих мотивів та за попередню змовою з групою осіб.

Водночас, місцевий суд, мотивуючи можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, лише формально покликався на встановлені обставини, не вказавши, які з них свідчать про можливість виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень - злочинів.

Колегія суддів зауважує, що обставини кримінального провадження, встановлені місцевим судом, були підставами для призначення ОСОБА_6 найбільш наближеного до мінімального покарання, передбаченого санкціями частин статей інкримінованих йому злочинів, однак їх не можна визнати достатніми підставами для звільнення винного від відбування покарання з випробуванням.

При цьому, слід врахувати, що в провадженні Рівненського міського суду Рівненської області на даний час здійснюється розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ряду осіб, в тому числі й ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 27, ч.2 ст. 190 КК, що свідчить про поведінку обвинуваченого після вчинених злочинів, та що він після вчинених злочинів на шлях виправлення та перевиховування не став та знову обвинувачується у вчиненні нового умисного корисливого злочину.

За таких обставин звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК колегія суддів не може визнати обґрунтованою.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, колегія суддів враховує особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обставини, які пом`якшують покарання визнання вини та щире каяття обвинуваченого, добровільне відшкодування збитків потерпілим, добровільне перерахування коштів на потреби ЗСУ та відсутність обставин що обтяжують покарання.

Тому, з огляду на встановлені обставини справи та дані про особу винного, колегія суддів вважає за необхідне та достатнє призначити ОСОБА_6 за вчиненні ним злочини покарання у виді та розмірі, визначеному місцевим судом. однак без застосування інституту звільнення від відбування покарання.

Окрім того, на переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_5 покарання за злочин, передбачений ч.2 ст. 289 КК, є надто м`яким та не відповідає встановленим обставинам провадження.

Зокрема, місцевий суд, призначаючи ОСОБА_5 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.2 ст. 289 КК, залишив поза увагою, що обвинувачений протягом судового розгляду змінював свою позицію щодо визнання вини, заперечував причетність до викрадення автомобіля, не надаючи критичної оцінки своїй протиправній поведінці, що свідчить про відсутність у нього щирого каяття за вчинення зазначеного злочину.

Також обвинувачений ОСОБА_5 в добровільному порядку не вжив жодних заходів для відшкодування спричиненої шкоди як потерпілому ОСОБА_13 , так й іншим потерпілим, яким, в результаті його протиправних дій, було спричинено матеріальну та моральну шкоду.

Окрім того, на даний час у Рівненським міським судом Рівненської області розглядається кримінальне провадження за обвинуваченням ряду осіб, у тому числі й ОСОБА_5 , у вчиненні тяжких злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, що також характеризує його з негативної сторони.

Так, санкція ч.2 ст. 289 КК передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої.

Тому, враховуючи тяжкість вказаного злочину, який, у відповідності до приписів ст. 12 КК, відноситься до категорії тяжких, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин за цим злочином, дані про особу винного, колегія суддів приходить до переконання про призначення ОСОБА_5 за ч.2 ст. 289 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна.

З огляду на викладене, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволення, а вирок місцевого суду, у відповідності до приписів ч.1 ст. 420 КПК скасуванню з ухваленням нового вироку в частині призначення покарання.

Водночас апеляційний судом ураховується, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні 29 грудня 2016 року злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК, 26 січня 2017 року та 16 серпня 2019 року злочинів, передбачених ч.2 ст. 342 КК та ч.2 ст. 345 КК, які за визначенням ст.12 КК (у редакції, яка діяла на час вчинення цих злочинів) відносяться до категорії злочинів невеликої тяжкості та середньої тяжкості, відповідно.

Окрім того, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні 26 січня 2017 року злочину, передбаченого ч.3 ст. 357 КК України, який згідно ст. 12 КК (в редакції, яка діяла на час вчинення злочину) віднесено до категорії злочинів невеликої тяжкості.

Так, приписами п.п.2, 3 ч.1 ст. 49 КК ( редакції, яка діяла на час вчинення цих злочинів, передбачено, що особа звільняться від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення злочину і о дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі, та п`ять років у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

При цьому, пунктом 1 ч.2 ст. 284 КПК передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

За змістом цієї норми звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим і застосовується за таких умов: 1) вчинення особою злочину; 2) з дня вчинення злочину до набрання вироком законної сили минули визначені ч.1 ст. 49 КК строки давності; 3) особа не ухилялася від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч.1 ст. 49 КК строків не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч.1 ст. 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Отже зважаючи на те, що на даний час закінчились строки давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачені ст. 49 КК, ОСОБА_5 а вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 342, ч.2 ст. 345 КК, та ОСОБА_6 за ч.3 ст. 357 КК, та обвинувачені не заперечували проти їх звільнення від кримінальної відповідальності за цими статтями, тому кримінальне провадження в цій частині підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 284, 404, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 07 травня 2024 року стосовно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати.

На підставі ст. 49 КК ОСОБА_5 звільнити від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 342, ч.2 ст. 345 КК у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження в цій частині закрити.

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289, ч.1 ст. 263 КК та призначити покарання:

-за ч.3 ст. 185 КК чотири роки позбавлення волі;

-за ч.2 ст. 289 КК шість років позбавлення волі з конфіскацією майна;

-за ч.1 ст. 263 КК три роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк шість років з конфіскацією майна.

Відповідно до ст. 72 КК, зарахувати ОСОБА_5 в строк відбування покарання період попереднього ув`язнення з 26.01.2017 по 07.02.2017, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі ст. 49 КК ОСОБА_6 звільнити від кримінальної відповідальності за ч.3 ст. 357 КК у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження в цій частині закрити.

Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК, та призначити покарання:

-за ч.3 ст. 185 КК чотири роки позбавлення волі;

-за ч.2 ст. 289 КК п`ять років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч.1 ст. 70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, з конфіскацією майна.

Відповідно до ст. 72 КК, зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 26.01.2017 по 02.02.2017 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок місцевого суду залишити без змін.

Цей вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у той самий строк з дня отримання його копії.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3