Справа № 447/167/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/54/25 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 09.12.2024 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стільсько, Миколаївського району, Львівської області, українця, громадянина України, який навчається на другому курсі Державного професійно-технічного навчального закладу «Миколаївський професійний ліцей», не працевлаштованого, неодруженого, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:

вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст. 75, 104 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Згідно з вироком суду, 19.10.2023 приблизно о 19:30 год. неповнолітній ОСОБА_7 керуючи мотоциклом марки «LIFAN», без реєстраційного номеру та документів, VIN-код: НОМЕР_1 , та рухаючись ним по вул. Очеретяній у с. Дроговиж Миколаївської ТГ Стрийського району Львівської області у напрямку до центру села, при проїзді ділянки дороги у районі електроопори №106, порушив вимоги розділу 1 п.п. 1.2, 1.5, 1.10 (у частині значення терміну «дорожня обстановка», «безпечна швидкість»), розділу 2 п. 2.3 «б», розділу 12 п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, які виразилися в тому, що він, керуючи вказаним мотоциклом, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не обрав безпечної швидкості, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух і безпечно керувати ним, без причин технічного характеру, допустив виїзд на ліве (зустрічне) по напрямку його руху узбіччя та в подальшому падіння мотоцикла.

У результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир мотоцикла ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження черепно-мозкову травму, що проявилась переломами кісток склепіння та основи черепа і супроводжувалася крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку, що ускладнилося розвитком набряку головного мозку. Вказані тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя у момент спричинення та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням ІНФОРМАЦІЯ_2 смерті потерпілої.

Прокурор у апеляційній скарзі просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покаранняу виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

В мотивах апеляційної скарги прокурор вважає за неможливе звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. Зазначає, що при призначенні покарання суд не врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки злочину, а саме спричинення смерті потерпілій. Звертає увагу на те, що під час розгляду кримінального провадження обвинувачений на шлях виправлення не став, вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 130, ч. 2 ст. 126 КУпАП. Потерпілі під час судового розгляду повідомили, що обвинувачений не вибачився перед ними, фінансово не допомагав.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого, законного представника та захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: 1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; 2) необхідності застосування більш суворого покарання; 3) скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; 4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку злочину відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим, що в апеляційній скарзі не оспорюється.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

При призначенні покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких, обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання та навчання характеризується здебільшого позитивно, обставини, які пом`якшують покарання вчинення злочину неповнолітнім, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Крім того, судом першої інстанції враховано досудову доповідь, згідно з якою, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення низький.

Поряд з цим, на думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку про необхідність звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, інкримінований обвинуваченому ОСОБА_7 злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, відноситься до тяжких.

Крім того, колегією суддів встановлено, що внаслідок вчинення злочину потерпіла ОСОБА_11 померла.

Зазначені наслідки вчиненого злочину є тяжкими, що на думку колегії суддів, підвищує суспільну небезпечність, вчиненого обвинуваченим, злочину.

Разом з цим, як вбачається із постанови Миколаївського районного суду Львівської області від 20.01.2025 року, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні 26.10.2024 року адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом без посвідчення водія та відмова водія від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Вищенаведені обставини свідчать про негативну посткримінальну поведінку обвинуваченого, який на шлях виправлення не став, продовжує вчиняти правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Під час судового розгляду та у суді апеляційної інстанції обвинувачений не висловлював щирого жалю з приводу вчиненого злочину, осуду своїх протиправних дій, а тому колегія суддів приходить до переконання, що у його діях відсутня обставина, що пом`якшує покарання щире каяття.

Враховуючи вищенаведені обставини, вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 09.12.2024 року, підлягає скасуванню в частині призначеного покарання за безпідставністю звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

При призначенні покарання колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких, обставини вчинення злочину, його наслідки, внаслідок якого спричинено загибель людини, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання та навчання характеризується позитивно, під час судового розгляду у суді першої інстанції вчинив адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачені ч. 2 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом без посвідчення водія та відмова водія від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку, обставину, яка пом`якшує покарання вчинення злочину неповнолітнім, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 420, 615 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційну скаргу прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 09.12.2024 року відносно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок суду набирає законної сили з моменту проголошення та на нього може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4