Справа № 177/682/25
Провадження № 1-кп/177/157/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 року м. Кривий Ріг

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного провадження обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000076, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.03.2025 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, має середню освіту, не одружений, не має на утриманні малолітніх дітей, не працює,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України;

ВСТАНОВИВ:

Органом досудового розслідування встановлені наступні фактичні обставини вчинення ОСОБА_3 кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, які не оспорюються учасниками судового провадження.

09 березня 2025 року приблизно о 01:00 годині ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуваючи на вулиці перед домоволодінням за адресою: АДРЕСА_2 , де у нього на ґрунті неприязних особистих відносин виник словесний конфлікт з раніше знайомим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час якого у ОСОБА_3 виник прямий умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_4 тілесних ушкоджень.

Діючи умисно, реалізуючи свій протиправний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_3 перебуваючи з правої сторони від ОСОБА_4 наніс не менше п`яти прикладань фізичної сили в область обличчя, правої та лівої верхніх кінцівок, тулуба, чим заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді 2 синців обличчя, правого плечового суглобу, 3 саден тулубу, лівої верхньої кінцівки, які згідно із висновком судово-медичної експертизи за №363 від 18.03.2025 відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше шести днів (П.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995).

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфікуються за ч.1 ст.125 КК України за ознаками умисного легкого тілесного ушкодження.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про розгляд обвинувального акта щодо кримінального проступку у порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 , отримавши копії матеріалів дізнання, беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, не оспорює встановлені під час дізнання обставини вчиненого ним кримінального проступку, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження, передбаченого ч.1 ст. 394 КПК України, та за участі захисника - адвоката ОСОБА_5 подав письмову заяву про розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку, без судового розгляду у судовому засіданні за його відсутністю.

Потерпілий ОСОБА_4 погодився із встановленими досудовим розслідуванням обставинами вчиненого кримінального правопорушення та, будучи ознайомленою з обмеженням права апеляційного оскарження, передбаченого ч.1 ст. 394 КПК України, не заперечувала проти розгляду обвинувального акта у спрощеному провадженні, про що надала до суду відповідну заяву.

Таким чином, за результатами спрощеного провадження встановлено, що обставини вчинення ОСОБА_3 кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України не оспорюються учасниками судового провадження, про що свідчать додані до обвинувального акта їх письмові заяви.

Беручи до уваги наведене, вивчивши матеріали обвинувального акта та додані до нього матеріали кримінального провадження, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що подія кримінального проступку мала місце, вина обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, знайшла своє підтвердження і доведена поза розумним сумнівом.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд керується положеннями ст. 65 КК України і зважає на характер і ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання останнього.

Вивчаючи особу обвинуваченого ОСОБА_3 , судом встановлено, що останній скоїв кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії кримінальних проступків, вину визнав повністю, розкаявся в скоєному, офіційно не працевлаштований, не одружений, інвалідом не являється, утриманців не має, доказів протилежного суду не надано, у лікарів психіатра та нарколога на обліку не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченого.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Суд також бере до уваги, що за змістом ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, яке застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Суд приходить до переконання щодо можливості призначення покарання ОСОБА_3 за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення в межах санкції ч.1 ст. 125 КК України, обравши одне з альтернативних покарань, передбачених у санкції цієї статті КК України.

Згідно положення ч.2 ст. 65 КК України, більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Даючи згоду на розгляд обвинувального акта в спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні ОСОБА_3 зазначив, що має можливість виконати покарання у вигляді штрафу.

За таких обставин, суд вважає за необхідне призначити покарання обвинуваченому у вигляді штрафу, в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України.

Суд приходить до висновку, що у відповідності до ст. 50 КК України саме таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов не заявлений.

Заходи забезпечення не застосовувались.

Процесуальні витрати та речові докази в кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст.ст. 369-370, 373-374, 381-382, 395 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 гивень.

Вирок за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його отримання, в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду, через Криворізький районний суд Дніпропетровської області, з урахуванням особливостей, передбачених частиною 1 статті 394 КПК України.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Відповідно до ч. 4 ст. 382 КПК України копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1