Справа № 463/1309/25
Провадження № 1-кп/463/304/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2025 року Личаківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

неповнолітньої потерпілої - ОСОБА_4 ,

законного представника

неповнолітньої потерпілої - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0000230 від 14.01.2025 року про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, працюючого менеджером з постачання у ТзОВ «Екобудстиль», раніше не судженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_6 13 січня 2025 року приблизно о 14 год. 42 хв. керуючи технічно справним автомобілем марки «PEUGEOT BOXER» р.н. НОМЕР_1 та рухаючись ним по вул.Пасічна в напрямку до вул.Зелена у м.Львові, поблизу будинку № 51, грубо порушуючи вимоги Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року із змінами та доповненнями, а саме: п.1.5 (дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків); п.1.10 в частині значення терміну «пішохідний перехід» ділянка проїзної частини або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Пішохідні переходи позначаються дорожніми знаками 5.38.1 «Пішохідний перехід», 5.38.2 «Пішохідний перехід», 5.39 «Діагональний пішохідний перехід», 5.40.1 «Підземний пішохідний перехід», 5.40.2 «Підземний пішохідний перехід», 5.41.1 «Надземний пішохідний перехід», 5.41.2 «Надземний пішохідний перехід», дорожньою розміткою 1.14.1 Розмітка 1.14.1 «зебра», 1.14.2 Розмітка 1.14.2, 1.14.3 Розмітка 1.14.3, пішохідними світлофорами. За відсутності дорожньої розмітки межі пішохідного переходу визначаються відстанню між дорожніми знаками або пішохідними світлофорами, а на перехресті за відсутності пішохідних світлофорів, дорожніх знаків та розмітки - шириною тротуарів чи узбіч; Регульованим вважається пішохідний перехід, рух по якому регулюється світлофором чи регулювальником, нерегульованим - пішохідний перехід, на якому не має регулювальника, світлофори відсутні або вимкнені чи працюють у режимі миготіння жовтого сигналу; п.п.2.3(б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п.2.3(д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; п.18.1 водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека; п.18.4, якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході не має пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, які виразилися в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, під час руху не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоди чи небезпеки іншим учасникам руху, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.2 «зебра» додатку 2 Правил дорожнього руху України та дорожніми знаками 5.38.1, 5.38.2 додатку 1 Правил дорожнього руху України, з моменту, коли мав об`єктивну можливість виявити, що перед нерегульованим пішохідним переходом зменшують швидкість та зупиняються транспортні засоби, що рухались по правій сусідній смузі в попутному напрямку, не зменшив швидкість, не переконався, що на пішохідному переході не має пішоходів, для яких може бути створена небезпека, не надав перевагу неповнолітньому пішоходу ОСОБА_4 , яка справа на ліво по ходу його руху переходила проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переході, в результаті чого здійснив наїзд на неповнолітнього пішохода ОСОБА_4 . Внаслідок порушення водієм ОСОБА_6 . Правил безпеки дорожнього руху України, неповнолітній пішохід ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді забійної рани тім`яної ділянки, лінійний перелом лівої скроневої кістки із переходом на ліву тім`яну кістку, пневмоцефалія, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження, по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, передбаченого ч.2 ст.286 КК України визнав повністю. Суду показав, що 13.01.2025 року він керував автомобілем марки «PEUGEOT BOXER» по вул.Пасічна в м.Львові. Рухався у лівій смузі руху зі швидкістю 50 км/год, у правій смузі руху стояли автомобілі через затор. Наближаючись до пішохідного переходу, у правій смузі стояв габаритний бус, у зв`язку з чим він не побачив потерпілу, яка переходила дорогу через пішохідний перехід та здійснив наїзд на неї. Станом на сьогоднішінй день він у повному обсязі відшкодував потерпілій заподіяну шкоду. У вчиненому щиро розкаюється, просить суд суворо не карати та не позбавляти його права керування транспортним засобом, оскільки транспортний засіб є єдиним джерелом його доходу.

Дослідження інших доказів щодо тих обставин матеріалів кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_6 , які ніким не оспорюються, судом за згодою учасників судового провадження та на підставі ч.3 ст.349 КПК України визнано недоцільним. Судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст фактичних обставин пред`явленого йому обвинувачення, сумнівів у добровільності його позиції не має, а також обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Обвинувачений підтвердив позицію щодо обмеження обсягу дослідження доказів судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України, добровільність його позиції та розуміння правових наслідків обмеження обсягу дослідження доказів судом.

Оцінюючі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_6 своїми діями порушив правила безпеки дорожнього руху, керуючи транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, а тому його дії правильно кваліфіковані стороною обвинувачення за ч.2 ст.286 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином, реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

Згідно з вимогами КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 12.06.2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання, призначене судом, має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відшкодування завданих збитків.

Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, особу обвинуваченого, який одружений, офіційно працює, за місцем роботи характеризується позитивно, раніше не суджений, на диспансерному обліку з приводу наркологічного та психоневрологічного захворювання не перебуває, повністю відшкодував потерпілій заподіяну шкоду.

Таким чином, з огляду на викладене, враховуючи позицію сторони обвинувачення, неповнолітньої потерпілої та її законного представника, які під час виступу у судових дебатах підтвердили, що обвинуваченим заподіяна шкода відшкодована повністю, жодних претензій вони до нього не мають, відношення обвинуваченого до вчиненого, суд приходить до висновку про те, що обвинуваченому ОСОБА_6 необхідно призначити покарання в межах санкції статті вчиненого ним кримінального правопорушення у виді позбавлення волі, що є достатнім для виправлення та перевиховання, запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, відповідає особі обвинуваченого та є достатнім для досягнення цілей покарання, передбачених ч.2 ст.50 КК України.

Разом з тим, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини справи, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування реального покарання з випробуванням, а тому його необхідно звільнити від відбування покарання з випробуванням згідно зі ст.75 КК України, із встановленням іспитового строку, що буде оптимальним, покаже стійкість такого виправлення і неможливість вчинення ним в подальшому інших кримінальних правопорушень, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

З системного аналізу положень КПК України в їх взаємозв`язку із положеннями КК України, які регламентують правові наслідки вчинення кримінальних правопорушень, випливає, що тяжкість злочину як критерій, який має враховуватися під час призначення покарання, має первинне значення для обрання конкретного виду та розміру покарання за вчинений злочин. Саме ознака тяжкості злочину є об`єктивною детермінантою, яка повинна акумулювати в собі всі негативні наслідки, що настали через порушення кримінально-правової заборони; вона відображає ступінь суспільної небезпечності діяння та саме вона є базовою основою для визначення покарання, яке належить призначити особі для досягнення умовної співрозмірності між злочином та покаранням.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

З врахуванням процесуальної поведінки обвинуваченого, його характеризуючих даних, відшкодування потерпілій заподіяної шкоди, враховуючи позицію прокурора та потерпілої сторони, наслідки вчиненння обвинуваченим кримінального правопорушення, суд вважає, за можливим не призначати обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

На момент ухвалення вироку обвинуваченому обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Речові докази у кримінальному проваджені вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені вирішити відповідно до ч.2 ст.124 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Керуючись ст.ст.368, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді - 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Згідно з ч.1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Строк покарання ОСОБА_6 рахувати з часу проголошення вироку.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, обраний ОСОБА_6 залишити без змін до часу набрання вироком законної сили.

Відповідно до ст.174 КПК України скасувати арешт на автомобіль марки «PEUGEOT BOXER» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ТзОВ «ЕКОБУДСТИЛЬ» (м.Львів, вул.Володимира Великого,18/508), накладений ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 15.01.2025 року, оскільки відпала потреба у подальшому застосуванні цього заходу.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- автомобіль марки «PEUGEOT BOXER» реєстраційний номер НОМЕР_1 , - повернути ТзОВ «ЕКОБУДСТИЛЬ» (м.Львів, вул.Володимира Великого,18/508);

- DVD-R диск з відеозаписами камер спостереження, наданий уповноваженою особою Львівського ліцею ім.Героїв Крут, - зберігати при матеріалах кримінального провадження;

- медичну карту стаціонарного хворого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що знаходиться при матеріалах кримінального провадження - повернути Відокремленому підрозділу «Лікарня Святого Миколая» Комунального некомерційного підприємства «1 територіальне медичне об`єднання м.Львова» (м.Львів, вул.Пилипа Орлика,4).

Стягнути з ОСОБА_6 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) у дохід держави вартість витрат на залучення експертів у розмірі 13928,25 гривень.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено з підстав, передбачених ст.394 КПК України до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1