ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро, матеріали судового провадження за апеляційною скаргою прокурора Західної окружної прокуратури м.Дніпра ОСОБА_8 , поданою на ухвалу Ленінського райсуду м.Дніпропетровська від 23 грудня 2024 року про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким (82 КК) засудженому ОСОБА_7 ,

встановила:

Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 грудня 2024 року замінено засудженому ОСОБА_7 невідбуту частину покарання, більш м`яким у виді обмеження волі на невідбутий строк 2 роки 4 місяці 13 днів.

Не погодившись з вказаним рішенням прокурор подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 грудня 2024 року, та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання адміністрації установи виконання покарань про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким, обмеження волі.

Обгрунтовує свою апеляційну тим, що ухвала суду є незаконною та необгрунтованою у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Апелянт зазначає, що судом не враховано значну невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м.Дніпропетровська, яка становить понад 2 роки.

Крім того, судом жодним чином не обгрунтовано, що на момент судового розгляду в повній мірі вже реалізовано мету покарання, передбачену ч. 2 ст. 50 КК України, а саме кару, виправлення засудженого та запобігання вчинення ним злочинів в подальшому.

Вказує, що судом першої інстанції не з`ясовано у засудженого додержання останнім вимог режиму, праці та навчання, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільної корисної праці після звільнення , а також його майбутнє місце проживання та засоби існування.

Окрім цього, судом не з`ясовано ставлення засудженого до вчиненого ним злочину та висновки, які він для себе зробив.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, думку засудженого ОСОБА_7 , який просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали судової справи, та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" від 26 квітня 2002 року зазначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Відповідно до положень ст. 82 КК України особам, які відбувають покарання у виді позбавлення волі невідбута частина покарання може бути замінена більш м`яким, якщо засуджений став на шлях виправлення і після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Так, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дотримавшись вказаних вимог та вимог закону, належним чином дослідив особу засудженого і встановив факт його виправлення.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 засуджений вироком Печерського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2020 року за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, яке почав відбувати з 12 серпня 2022 року.

Судом першої інстанції також враховано, що ОСОБА_7 відбув менше двох третин покарання, призначеного вироком Печерського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2020 року, що дає підстави для застосування ст. 82 КК України.

Крім цього, згідно поданих установою виконання покарань матеріалів, засуджений ОСОБА_7 характеризується позитивно, має три заохочення за сумлінне ставлення до праці, серед засуджених не конфліктний, у відношенні до представників адміністрації проявляє тактовність, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин, до майна установи і предметів якими користується при виконанні дорученої роботи ставиться дбайливо,виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. До виконання робіт із блогоустрою установи ставиться з розумною ініціативою, порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці не допускає.

Усі ці обставини свідчать про те, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення, тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку щодо застосування положень ст. 82 КК України до засудженого ОСОБА_7 .

Відтак, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали місцевого суду та задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Ухвалу Ленінського райсуду м.Дніпропетровська від 23 грудня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_9 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким (82 КК) засудженому ОСОБА_7 , залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Західної окружної прокуратури м.Дніпра ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4