УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2025 Справа №607/3454/25 Провадження №1-кс/607/1087/2025

м. Тернопіль

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , захисника підозрюваної ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі клопотання старшого слідчого СВ УСБУ в Тернопільській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000011 від 01.02.2024 стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Догмарівка Генічеського району Херсонської області, громадянки України, зареєстрованої та мешканки АДРЕСА_1 ,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

19.02.2025 старший слідчий СВ УСБУ в Тернопільській області ОСОБА_3 за погодженням прокурора відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді із клопотанням про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000011 від 01.02.2024 стосовно підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, ОСОБА_4 .

В обґрунтування вказаного клопотання зазначено, що не раніше 03 квітня 2023 року в громадянки України ОСОБА_4 , як радикально налаштованої проти дій органів державної влади України, особи, виник злочинний умисел, спрямований на добровільне зайняття посади в незаконних судових органах, створених на тимчасово окупованій території Херсонської області. При цьому ОСОБА_4 була обізнана, що 24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний

26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі ООН). До складу ООН входять Україна, російська федерація та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу. Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 09 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (ХХІХ) від

14 грудня 1974 року, що містить визначення агресії, установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від збройної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною. Незалежність України визнали держави світу, серед яких і російська федерація.

Згідно з пунктами 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки, у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року, російська федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні своє зобов`язання згідно з принципами Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН. Відповідно до пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримку миру та стабільності в Співдружності Незалежних Держав від 10 лютого 1995 року, що укладений між державами СНД, серед яких є Україна та російська федерація, держави підтвердили непорушність існуючих кордонів один одного та зобов`язалися виступати проти будь-яких дій, що підривають їхню непорушність, а також вирішувати усі суперечки, що виникають з питань кордонів і територій, тільки мирними засобами. Держави також зобов`язалися не підтримувати на території інших держав-учасниць сепаратистські рухи, а також сепаратистські режими, якщо такі виникнуть; не встановлювати з ними політичних, економічних та інших зв`язків; не допускати використання ними територій і комунікацій держав-учасниць Співдружності; не надавати їм економічної, фінансової, військової та іншої допомоги.

31 травня 1997 року, відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та російська федерація уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією (ратифікований Законом України від

14 січня 1998 року №13/98-ВР та Федеральним Законом російської федерації від 02 березня 1999 року № 42ФЗ). Відповідно до статей 2 3 зазначеного Договору, російська федерація зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Статтями 1 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Згідно зі статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами. Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України. Відповідно до статей 132134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь.

24 лютого 2022 року, у порушення вищевказаних умов міжнародних договорів, російською федерацією здійснено повномасштабне військове вторгнення на територію України та розпочато ведення агресивної війни і захоплення її територій.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено воєнний стан на всій території України, який у подальшому було неодноразово продовжено.

Крім того, ОСОБА_4 було відомо, що після незаконного вторгнення російської федерації на територію України та окупації частини її території, зокрема м. Генічеськ Генічеського району Херсонської області, представниками збройних сил та інших державних органів російської федерації взято під контроль будівлі і споруди органів державної влади України з метою перешкоджання їх діяльності та в подальшому створено незаконні органи влади та окупаційні адміністрації держави-агресора.

Відповідно до п.п. 6, 7 ч. 1 ст. 1? Закон України № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», окупаційна адміністрація російської федерації сукупність державних органів і структур російської федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних російській федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг. Тимчасово окупована територія це частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контрольабо в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації.

Тимчасова окупація російською федерацією територій України, визначених ч. 1 ст. 3 Закону № 1207-VII, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для російської федерації жодних територіальних прав. Пунктом 7 ч. 1 ст. 1-1 Закону № 1207-VII, визначено, що тимчасово окупованою російською федерацією територією України є частина території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації. Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22.12.2022 № 309, з 24.02.2022 триває тимчасова окупація м. Генічеськ Херсонської області.

Згідно ст. 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Статтею ст. 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. Суд утворюється, реорганізовується і ліквідовується законом, проект якого вносить до Верховної Ради України Президент України після консультацій з Вищою радою правосуддя. Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України. Відповідно до закону можуть діяти вищі спеціалізовані суди. З метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Окрім цього, відповідно до ст.17 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» систему судоустрою складають: місцеві суди, апеляційні суди, Верховний Суд. Для розгляду окремих категорій справ відповідно до цього Закону в системі судоустрою діють вищі спеціалізовані суди. У відповідності до ст. 157 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», кожний суддя має помічника, статус і умови діяльності якого визначаються зазначеним Законом та Положенням про помічника судді, затвердженим Радою суддів України.

При цьому, громадянці України ОСОБА_4 було відомо, що федеральним законом російської федерації № 88-Ф3 від 03 квітня 2023 року «О создании судов российской федерации на территории Херсонской области и о внесении изменений в отдельные законодательные акты российской федерации» представниками окупаційних органів влади російської федерації, на тимчасово окупованій території в м. Генічеськ Генічеського району Херсонської області, з метою виконання від імені країни агресора судових функцій на території вказаного району, створено незаконний судовий орган, так званий «Генический районный суд», який розташовувався за адресою: вул. Братів Коваленко, буд. 66, м. Генічеськ Генічеський район Херсонської області.

В подальшому, у невстановлений досудовим розслідуванням час, проте не пізніше 20 липня 2023 року, ОСОБА_4 реалізовуючи свій злочинний умисел в м. Генічеськ Херсонської області, умисно, добровільно зайняла посаду «помощника судьи» в незаконному судовому органі «Генический районный суд Херсонской области», створеному на тимчасово окупованій території м. Генічеськ Херсонської області та відповідно до покладених на неї обов`язків забезпечувала участь засудженого у судовому засіданні, підготовку проектів запитів, листів, іншої документації, пов`язаної із розглядом конкретної справи; за дорученням судді здійснювала організаційні заходи щодо підготовки судового засідання, за дорученням головуючого судді вела протокол судового засідання, забезпечувала контроль за фіксуванням ходу судового засідання технічними засобами, та виконувала інші доручення судді щодо розгляду справ. Після зайняття вказаної посади ОСОБА_4 , відповідно до своїх службових обов`язків, спільно з представниками окупаційної влади російської федерації, виконувала злочинні завдання незаконного судового органу. Зокрема, 20 липня 2023 року, ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді т.зв. «помощника судьи» незаконного судового органу «Генический районный суд Херсонской области», в м. Генічеськ Херсонської області приймала участь в судовому засіданні з розгляду судової справи №3/1-68/2023, про обрання запобіжного заходу громадянці України ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні № від 24.08.2022 про ніби-то вчинення нею злочину, передбаченого ч. 4 ст. 160 (присвоєння чи розтрата, тобто розкрадання чужого майна, довіреного винному скоєне організованою групою чи в особливо великому розмірі) кримінального кодексу російської федерації. При цьому, ОСОБА_4 виконуючи обов`язки т.зв. «помощника судьи», забезпечувала фіксацію судового процесу технічними засобами, оголосила та вручила ОСОБА_7 «постановление об избрании меры пресечения» від 20.07.2023, яким обрано їй запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Крім того, ОСОБА_4 , виконуючи обов`язки «помощника судьи» незаконного судового органу «Генический районный суд Херсонской области», під час розгляду судових справ забезпечувала неухильне виконання законодавства країни агресора для належного проведення судового засідання у незаконному створеному окупаційною адміністрацією судовому органі, на тимчасово окупованій території Херсонської області.

Також, 20 липня 2023 року ОСОБА_4 , виконуючи обов`язки «помощника судьи» «Генического районного суда Херсонской области», з метою забезпечення діяльності вказаного незаконного судового органу, спонукала адвоката ОСОБА_8 взяти участь у судовому засіданні для надання невстановленим особам правової допомоги.

Отже, громадянка України ОСОБА_4 у невстановлений досудовим розслідуванням час, проте не пізніше 20 липня 2023 року в м. Генічеськ Генічеського району Херсонської області, умисно, добровільно зайняла посаду «помощника судьи» незаконного судового органу «Генический районный суд Херсонской области», створеного на тимчасово окупованій території Херсонської області.

30.01.2025 ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні в порядку ст. 135 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

30.01.2025 через засіб масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження «Урядовий кур`єр» та офіційний веб-сайт Офісу Генерального прокурора, ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України та викликано на 10.02.2025, 11.02.2025 та 12.02.2025 до слідчого відділу УСБУ в Тернопільській області для отримання письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, допиту як підозрюваної та проведенні інших слідчих та процесуальних дій за участі підозрюваної, однак ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомленою про виклик, до слідчого відділу не з`явилась, про причини неявки не повідомила.

Слідчий у клопотанні зазначає, що на даний час підозрювана ОСОБА_4 , з метою ухилення від кримінальної відповідальності, переховується від органів досудового розслідування та суду і знаходиться на тимчасово окупованій території України.

13.02.2025 слідчим відділом УСБУ в Тернопільській області ОСОБА_4 оголошено у розшук, у зв`язку з тим, що остання перебуває на тимчасово окупованій території України, де переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Вказані обставини, на переконання слідчого, свідчать про неможливість притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності у загальному порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, але при цьому наявні достатні підстави для проведення у даному кримінальному провадженні стосовно підозрюваної спеціального досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

За наведеного та враховуючи, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, щодо якого відповідно до ст. 297-1 КПК України передбачено можливість здійснення спеціального досудового розслідування, а також те, що підозрювана перебуває на тимчасово окупованій території України, де переховується від органів слідства та суду (не прибувала на виклики без поважної причини більше ніж два рази), оголошена у міжнародний розшук, з метою повного та неупередженого розслідування злочину та проведення досудового розслідування у розумні строки, слідчий у клопотанні ставить питання про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000011 від 01.02.2024 стосовно ОСОБА_4 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Слідчий ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав та просив таке задовольнити з наведених у ньому підстав та мотивів.

Захисник підозрюваної ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання сторони обвинувачення, посилаючись на відсутність у матеріалах клопотання відомостей щодо обізнаності ОСОБА_4 про здійснення відносно неї даного кримінального провадження.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши додані до клопотання матеріали, слідчий суддя доходить таких висновків.

Згідно зі ст. 2 КПК України одними із завдань кримінального провадження є забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожен, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

Особливості спеціального досудового розслідування кримінальних правопорушень врегульовані главою 24-1 КПК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 297-1 КПК України спеціальне досудове розслідування (in absentia) здійснюється стосовно одного чи декількох підозрюваних згідно із загальними правилами досудового розслідування, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цієї глави.

Згідно з абз. 1 ч. 2 ст. 297-1 КПК України спеціальне досудове розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених статтями 109, 110, 110-2, 111, 111-1, 111-2, 112, 113, 114, 114-1, 114-2, 115, 116, 118, частиною другою статті 121, частиною другою статті 127, частинами другою і третьою статті 146, статтями 146-1, 147, частинами другою - п`ятою статті 191 (у випадку зловживання службовою особою своїм службовим становищем), статтями 209, 255-258-6, 348, 364, 364-1, 365, 365-2, 368, 368-2, 368-3, 368-4, 369, 369-2, 370, 379, 400, 408, 436, 436-1, 437, 438, 439, 440, 441, 442, 442-1, 443, 444, 445, 446, 447 Кримінального кодексу України, стосовно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук.

Слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про здійснення спеціального досудового розслідування, якщо прокурор, слідчий не доведе, що підозрюваний переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук, та/або уповноваженим органом прийнято рішення про передачу підозрюваного для обміну як військовополоненого та такий обмін відбувся. Під час вирішення питання про здійснення спеціального досудового розслідування слідчий суддя зобов`язаний врахувати наявність достатніх доказів для підозри особи щодо якої подано клопотання у вчиненні кримінального правопорушення (ч. ч. 1, 2 ст. 297-4 КПК України).

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом УСБУ в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000011 від 01.02.2024 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

30.01.2025 у даному кримінальному провадженні старшим слідчим СВ УСБУ в Тернопільській області ОСОБА_3 , за погодженням прокурора відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_6 , складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Інформацію про повідомлення ОСОБА_4 про підозру 04.02.2025 опубліковано в друкованому засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр» №26 (7951) та 30.01.2025 на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, а також викликано на 10.02.2025, 11.02.2025 та 12.02.2025 до слідчого УСБУ в Тернопільській області для участі у проведенні слідчих та процесуальних дій, зокрема допиту у якості підозрюваної, однак будучи належним чином повідомленою, ОСОБА_4 для вручення повідомлення про підозру та її допиту як підозрюваної до слідчого не з`явилася та про причини неявки не повідомила.

Вказане дає підстави для висновку, що орган досудового розслідування вжив усіх можливих заходів для вручення ОСОБА_4 повідомлення про підозру у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень, чим виконав вимоги ч. 1 ст. 278 та ч. 8 ст. 135 КПК України.

За наведеного, слідчий суддя вважає помилковими доводи захисника щодо відсутності у матеріалах клопотання доказів обізнаності підозрюваної ОСОБА_4 щодо розпочатого відносно неї кримінального провадження.

Зважаючи на правила ст. ст. 42, 135 КПК України, дотримання прав особи, яка тимчасово не проживає за місцем реєстрації або переховується від органів досудового розслідування, полягає не в обов`язку інших осіб, якими отримано процесуальний документ, призначений для неї, повідомити про надходження процесуального документу, а в тому, що наявність цих процесуальних документів особа може дізнатися не тільки від правоохоронних органів чи суду, а й з інших, доступних для неї джерел. Разом з тим, слідчий суддя зазначає, що набуття процесуального статусу підозрюваного пов`язується не з самим фактом обізнаності особи про наявне щодо неї досудове розслідування, а з діями, які відповідно до кримінального процесуального закону має вчинити детектив, прокурор. В даному випадку вжитих представниками сторони обвинувачення заходів достатньо для того, щоб приписи закону стосовно належного повідомлення особі про підозру вважалися такими, що виконані з достатньою ретельністю.

Наведені обставини у сукупності дають підстави для висновку, що ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000011 від 01.02.2024 має процесуальний статус підозрюваної, відтак слідчий суддя може вирішувати питання про здійснення спеціального досудового розслідування стосовно неї.

При цьому обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які слідчий суддя вважає вагомими і такими, що дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй злочину.

Окрім того, слідчий суддя, поряд з положеннями ч. 2 ст. 297-4 КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини у відповідності до якої «обґрунтована підозра» про яку йдеться у ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, означає наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати об`єктивного спостерігача, що конкретна особа можливо вчинила злочин.

При цьому при розгляді клопотання про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування слідчим суддею встановлюється наявність чи відсутність достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, та не вирішується питання щодо доведеності чи недоведеності винуватості особи.

Постановою старшого слідчого СВ УСБУ в Тернопільській області ОСОБА_3 від 13.02.2025 ОСОБА_4 оголошено в регіональний, державний та міжнародний розшук.

Вказані обставини прямо та беззаперечно свідчать про те, що підозрювана ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України з метою ухилення від кримінальної відповідальності та оголошена у міжнародний розшук.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КПК України ухилення від явки на виклик слідчого, прокурора чи судовий виклик слідчого судді, суду (неприбуття на виклик без поважної причини більш як два рази) підозрюваним, обвинуваченим, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, є підставою для здійснення спеціального досудового розслідування чи спеціального судового провадження.

Враховуючи викладене, кваліфікацію дій підозрюваної, слідчий суддя вважає наявними підстави, визначені ст. ст. 297-1, 297-2, 297-4 КПК України, для задоволення клопотання слідчого про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000011 від 01.02.2024 стосовно ОСОБА_4 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 42, 111, 135-136, 139, 278, 297-1-297-5 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ УСБУ в Тернопільській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000011 від 01.02.2024 стосовно підозрюваної ОСОБА_4 - задовольнити.

Надати дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 01.02.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000011, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Відомості про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000011 від 01.02.2024 стосовно підозрюваної ОСОБА_4 внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань і опублікувати в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Якщо підстави для постановлення слідчим суддею ухвали про спеціальне досудове розслідування перестануть існувати, подальше досудове розслідування стосовно ОСОБА_4 здійснювати згідно із загальними правилами, передбаченими КПК України.

Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1