В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2025 року с-ще Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000005 від 05.02.2025 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Мар`ївка Магдалинівського району Дніпропетровської області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, не одруженого, малолітніх дітей на утриманні не має, військовослужбовець військової служби за мобілізацією, на посаді старшого стрільця військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Мар`ївка Магдалинівського району Дніпропетровської області, громадянина України, із повною середньою освітою, не одруженого, малолітніх дітей не утриманні не маючого, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 29.02.2012 Царичанським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, п. 9 ч. 2 ст.115, ст. ст.70, 71 КК України до 11 років позбавлення волі; 15.05.2019 Полтавським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст.309, ст.71 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 15.11.2021 по відбуттю строку покарання

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05 березня 2022 року №14, солдата 3 відділення охорони 2 взводу охорони 2 роти НОМЕР_2 батальйони охорони ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.

Відповідно до ст.ст.9,11,16,49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ОСОБА_4 , як військовослужбовець, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, поважати честь і гідність кожної людини, додержуватися правил поведінки військовослужбовців, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, берегти державне майно, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять про Збройні Сили України в цілому.

03 лютого 2025 року ОСОБА_4 перебував за своїм місцем мешкання разом зі своїм рідним братом, ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , та у ході спілкування між собою, близько 20 годин 00 хвилин, ігноруючи Указ Президента України від 24.02.2022 №64/2022, Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.04.2022 №2102-ІХ, яким введено воєнний стан на всій території України, який в подальшому було продовжено та який тривав на момент вчинення злочину, у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме насіння соняшника, яке зберігалося у складському приміщенні, яке розташоване на відстані близько 300 метрів від їхнього домоволодіння, та належить ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне заволодіння чужим майном з корисливих мотивів, ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_5 підготували поліетиленові мішки у кількості 53 штуки та попрямували до складського приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Після чого ОСОБА_4 разом із ОСОБА_5 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна з корисливих мотивів, поєднане з проникненням у інше приміщення, в умовах воєнного стану, домовились проникнути у нього з метою викрадення чужого майна, підійшли до складського приміщення, де за допомогою підручного металевого засобу, пошкодили замикаючий пристрій металевих воріт.

Проникнувши до середини складського приміщення, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підійшли до насипу насіння соняшника, яке належить ОСОБА_6 , за допомогою металевого відра почали насипати зерно соняшника, яке належить ОСОБА_6 , у поліетиленові мішки, набравши у такий спосіб 35 мішків зерна соняшника. В цей момент до складського приміщення приїхав власник ОСОБА_6 . Тоді ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з метою уникнення від викриття у вчиненні крадіжки покинули місце вчинення ними кримінального правопорушення, залишивши всі набрані ними мішки із зерном соняшника, загальною вагою 945 кілограм, вартістю 19769 гривень 04 копійки, а також залишили порожні мішки у кількості 18 штук, тим самим не довели свій умисел на таємне викрадення чужого майна, що не залежало від їхньої волі.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину в обсязі пред`явленого обвинувачення визнав в повному обсязі, визнавши усі обставини, викладені в обвинувальному акті. Суду показав, що 03 лютого 2025 року у нього була відпустка. В цей день приблизно о 20-00 годин вони разом з братом були вдома, в АДРЕСА_1 та у ході спілкування вирішили викрасти насіння соняшнику зі складу, який належить потерпілому. З цією метою вони взяли з собою мішки та пішли до складу, двері якого були зачинені. Брат відкрутив гайку на замку та вони зайшли у склад, та почали набирати насіння у мішки. Коли почули, що до складу приїхав потерпілий, то залишили мішки та втекли. У скоєному щиро кається та просив суворо не карати. З потерпілим вони примирилися.

Також обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив, що цілком розуміє зміст обставин інкримінованого йому кримінального правопорушення, їх не оспорює та повністю визнає свою вину. Така його позиція є добровільною, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших негативних обставин.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою провину в обсязі пред`явленого обвинувачення визнав в повному обсязі, визнавши усі обставини, викладені в обвинувальному акті. Повністю підтвердив показання ОСОБА_4 , надав аналогічні показання. Також пояснив, що саме він запропонував брату викрасти насіння зі складу, на що той погодився. Коли вони побачили, що до складу приїхав потерпілий, то кинули мішки та втекли. У скоєному щиро кається, просив суворо не карати, запевняє, що більше не вчинить правопорушення. У судовому засіданні попросив вибачення у потерпілого.

Також обвинувачений ОСОБА_5 підтвердив, що цілком розуміє зміст обставин інкримінованого йому кримінального правопорушення, їх не оспорюють та повністю визнає свою вину, така його позиція є добровільною, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших негативних обставин.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що він працює керівником фермерського господарства, у його власності перебуває складське приміщення за адресою Дніпропетровська область, Самарівський район, с.Мар`ївка, вул.Степова, де зберігалося насіння соняшника. Раніше він поставив в приміщення складу фото-пастку, яка спрацювала 03.02.2025 приблизно з 21 до 22 годин та йому на телефон прийшло повідомлення, що на складі хтось є. Він викликав поліцейського офіцера громади та поїхав до приміщення складу, поряд якого нікого не було, але двері були відчинені. Він дочекався поліцейського, та разом з ним зайшов до приміщення складу, де вони виявили набрані мішки, але поряд нікого не було. Поліцейський повідомив йому, що коли він їхав до складу, то по дорозі зустрів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . На даний час він не має претензій до обвинувачених, вони владнали усі непорозуміння. Просить суворо обвинувачених не карати, оскільки вони примирилися, та він їх пробачив. Вважає, що виправлення обвинувачених можливо без позбавлення волі.

Згідно до ч. 3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

У судовому засіданні суд з`ясував, що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 правильно розуміють зміст обставин вчинення кримінального правопорушення, добровільно визнають себе винними у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, і роз`яснив, що погодившись на визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обвинувачені, потерпілий та прокурор будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи показання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , повне визнання обвинуваченими своєї провини, а також те, що останні не оспорюють фактичні обставини кримінального правопорушення, зазначені в обвинувальному акті, правильно розуміють зміст цих обставин, і не наполягають на дослідженні інших доказів по справі, то у відповідності до положень ч. 3 ст.349 КПК України суд визнає недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення та винуватості ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у його вчинені.

Оскільки сторони кримінального провадження вважають, що фактичні обставини кримінального провадження доведені зібраними доказами, які не вимагають дослідження в ході судового розгляду, суд також визнає їх доведеними.

До таких фактичних обставин відносяться обставини щодо дати, часу, місця, способу вчинення кримінального правопорушення, форми вини, розміру заподіяної шкоди.

Досліджена у судовому засіданні правова кваліфікація кримінального правопорушення відповідає дійсним обставинам скоєного діяння.

На підставі викладеного, суд визнає доведеною винуватість ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, і кваліфікує його дії за ч.3 ст.15, ч. 4 ст.185 КК України, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення, в умовах воєнного стану.

Суд також визнає доведеною винуватість ОСОБА_5 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, і кваліфікує його дії за ч.3 ст.15, ч. 4 ст.185 КК України, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення, в умовах воєнного стану.

Призначаючи покарання кожному з обвинувачених, суд керується положеннями ст. 65 КК України, відповідно до якої особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України кваліфікується як тяжкий злочин.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, не одружений, малолітніх дітей на утриманні не має, військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 , має статус учасника бойових дій, на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра за місцем проживання не перебуває, групи інвалідності не має, за місцем служби та місцем проживання характеризується позитивно, в судовому засіданні негативно оцінив власну протиправну поведінку та готовий понести передбачене законом покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття, а також активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

На підставі викладеного, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, встановленому санкцією ч.4 ст.185 КК України.

Разом з тим, беручи до уваги обставини вчиненого кримінального правопорушення та відсутність тяжких наслідків від дій обвинуваченого, враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який до кримінальної відповідальності притягується вперше, враховуючи думку потерпілого, який не наполягав на призначенні суворого покарання, а також думку прокурора в судових дебатах, який просив призначити покарання з випробуванням, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

За таких обставин суд вважає можливим на підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбуття покарання з випробуванням, якщо обвинувачений протягом зазначеного судом строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України, що відповідатиме меті покарання, буде справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує, що він вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України кваліфікується як тяжкий злочин, раніше судимий, офіційно не працевлаштований, працює по найму на сільськогосподарських роботах, не одружений, малолітніх дітей на утриманні не має, на диспансерному обліку у лікаря-психіатра за місцем мешкання не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-нарколога, групи інвалідності не має, за місцем мешкання характеризується позитивно, громадського порядку не порушує, в судовому засіданні негативно оцінив власну протиправну поведінку та готовий понести передбачене законом покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням ступені тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого ОСОБА_5 , враховуючи обставини, що пом`якшують покарання, суд вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, встановленому санкцією ч.4 ст.185 КК України.

Разом з цим, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення та відсутність тяжких наслідків від дій обвинуваченого, особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який позитивно характеризується за місцем мешкання, його поведінку під час кримінального провадження та повне визнання вини, відношення обвинуваченого до скоєного правопорушення, щирий жаль та осуд своєї поведінки та готовність понести передбачене законом покарання, відсутність претензій з боку потерпілого, враховуючи думку прокурора у судових дебатах, який просив призначити обвинуваченому покарання з випробуванням, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів з боку органу пробації.

З огляду на принцип індивідуалізації та домірності (пропорційності) покарання, який полягає, зокрема у адекватності застосованого заходу примусу та скоєного діяння, суд вважає, що в даному конкретному випадку реальне відбуття ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, буде непропорційним, оскільки мета та цілі покарання можуть бути досягнуті, з врахуванням вищенаведеного судом - без ізоляції його від суспільства, проте в умовах контролю за його поведінкою зі сторони державних органів.

За таких обставин суд вважає необхідним на підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від відбуття покарання з випробуванням, якщо він протягом зазначеного судом строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України, що відповідатиме меті покарання, буде справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

В ході досудового розслідування були понесені витрати, пов`язані з залученням експерта ОСОБА_9 для проведення судової товарознавчої експертизи №598/25 від 24.02.2025 у розмірі 320 грн., що підтверджено звітом про фактичні затрати на проведення експертизи.

Відповідно до ст.118 КПК України, процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.

Відповідно до ч.1 ст.122 КПК України витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучила спеціаліста, перекладача чи експерта, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Аналізуючи вказані норми права, суд дійшов до висновку, що суд має право стягнути з обвинуваченого процесуальні витрати, в тому числі ті, що пов`язані із залученням експерта, лише у випадку ухвалення стосовно особи обвинувального вироку. При цьому слід зауважити, що такі витрати, відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, стягуються на користь держави. Перерахування таких витрат на рахунки експертів даною нормою не передбачено.

Згідно до ст.7 Закону України «Про судову експертизу», судово- експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

Статтею 9 ЗУ «Про судову експертизу» визначено, що атестовані відповідно до цього Закону судові експерти включаються до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України.

Особа або орган, які призначають або замовляють судову експертизу, можуть доручити її проведення тим судовим експертам, яких внесено до державного Реєстру атестованих судових експертів, або іншим фахівцям з відповідних галузей знань, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про судову експертизу», судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань.

До проведення судових експертиз, крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом.

До фахівця у відповідній галузі знань, який проводить судову експертизу, застосовуються положення цього Закону щодо гарантій, прав, обов`язків, відповідальності судового експерта, крім відповідальності за відмову від проведення експертизи та положень розділу III цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, експерт ОСОБА_9 яка проводила вищевказану судово-товарознавчу експертизу, є атестованим судовим експертом, який включений до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України, але не є працівником державної спеціалізованої установи.

Враховуючи вище зазначене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення витрат на проведення судових товарознавчих експертиз у сумі 320 гривень на користь експерта ОСОБА_9 , а також і неможливість стягнення цих коштів на користь держави.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Запобіжний захід у кримінальному провадженні відносно обвинувачених не обирався. Цивільний позов не заявлений.

Керуючись ст. ст. 349, 368-370, 373- 374, 392 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбуття покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки, якщо протягом зазначеного строку він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Контроль за поведінкою ОСОБА_5 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання засудженого.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбуття покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік, якщо протягом зазначеного строку він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

На період проходження військової служби нагляд за поведінкою ОСОБА_4 здійснюється командиром військової частини, в якій останній проходить службу, а після звільнення з військової служби уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання засудженого.

Речові докази:

- порожнє відро, ніж, 18 порожніх поліпропіленових мішків та 35 заповнених поліпропіленових мішків з насінням соняшника, які передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 залишити потерпілому за належністю;

- змиви потожирової речовини з поверхні ручки відра та поверхні руків`я ножа, а також сліди низу взуття на одному фрагментів газети, які поміщені до окремих паперових конвертів НПУ та передані на відповідальне зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП №1 Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області знищити;

- дисковий накопичував формату DVD+R RW, на якому міститься 8 відеофайлів з портативної відеокамери, що розташована в складському приміщенні по вул.Степовій, с.Марївка Самарівського району Дніпропетровської області залишити в матеріалах кримінального провадження;

- 2 оптичних ДВД диска з відеозаписом обшуку та відеозаписом слідчого експерименту залишити в матеріалах кримінального провадження;

- кросівки та шапку з вирізом, схожу на «балаклаву», які поміщено до спец пакетів №4055837, №2228061 та передано на відповідальне зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП №1 Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області повернути ОСОБА_4 .

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області на протязі 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1