ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.02.2025 місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Києва, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , на момент скерування обвинувального акта в силу ст. 89 КК України несудимого,

ч. 2 ст. 185 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця с. Білогородка Києво-Святошинського району Київської області, жителя цього ж населеного пункту ( АДРЕСА_2 ), такого, що має середню освіту, неодруженого, офіційно непрацевлаштованого, раніше несудимого,

за ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурор ОСОБА_5 ,

обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисник ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и в:

Судом встановлено, що у невстановлений досудовим розслідуванням день, час та місці у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виник спільний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розробили між собою злочинний план щодо спільного вчинення злочину з розподілом ролей, згідно якого в обов`язки ОСОБА_3 входило підшукування об`єкту, звідки буде вчинятися крадіжка, а в обов`язки ОСОБА_4 входило проникнення до об`єктів та викрадення чужого майна, яке може носити матеріальний характер. Реалізуючи свій вищевказаний злочинний умисел, 14.06.2021 у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці ОСОБА_3 , знаходячись в транспортному засобі марки «GEELY EMGRAND 7» чорного кольору (д.н.з. НОМЕР_1 ), який мав у користуванні на підставі договору оренди та який на правах власності належить ОСОБА_9 (далі - автомобіль GEELY), зустрівся із ОСОБА_4 та повідомив, що на території станції технічного обслуговування у місті Києві (вул. Лугова, 15), яка є неогородженою, тобто мається відкритий доступ до неї, знаходиться великогабаритний автомобіль марки «RENAULT», з якого можна викрасти акумуляторні батареї. В свою чергу ОСОБА_4 погодився із ОСОБА_3 на спільне вчинення злочину та, сівши до салону автомобіля GEELY, вони разом направилися за вищезазначеною адресою.

Продовжуючи реалізовувати свій вищевказаний злочинний умисел, 14.06.2021 приблизно о 03:29 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на автомобілі GEELY приїхали за адресою: м. Київ, вул. Лугова, 15, та, діючи за попередньою змовою осіб, умисно з корисливих мотивів з метою власного збагачення, переконавшись, що за їх злочинними діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає та в тому, що вони діють таємно, підійшли до великогабаритного автомобіля марки «RENAULT» моделі «PREMIUM 380.19» синього кольору (д.н.з. НОМЕР_2 ), який належить ОСОБА_10 , та за допомогою заздалегідь підготовленого знаряддя для вчинення кримінального правопорушення, а саме викрутки, від`єднали дві акумуляторні батареї марки «KAINAR I STAR Standard» моделі «230Ah боковая(+/-) (1500EN)» вартістю 3 000 грн за 1 шт., а всього на загальну суму 6 000 грн, та поклали їх на заднє пасажирське сидіння автомобіля GEELY, на якому вони приїхали, після чого обидва сіли до салону вказаного автомобіля та поїхали в напрямку АЗС «ОККО» у місті Києві (вул. Богатирська, 1/20). Зупинившись поряд із АЗС «ОККО», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 переклали викрадені ними акумуляторні батареї в кількості 2 шт. із заднього пасажирського сидіння в багажне відділення, після чого поїхали із місця вчинення злочину, а викраденим майном розпорядились на власний розсуд.

Внаслідок вчинення злочину ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спричинили майнову шкоду ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на загальну суму 6 000 грн.

Крім того, 14.06.2021 приблизно о 04:30 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували неподалік АЗС «ОККО» у місті Києві (вул. Богатирська, 1/20), де в них виник спільний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно за попередньою змовою групою осіб. Реалізуючи свій вищевказаний злочинний умисел, в той же день, час та місці, попередньо розподіливши між собою ролі, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на автомобілі GEELY повернулися за адресою: м. Київ, вул. Лугова, 15, та, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно за попередньою змовою групою осіб, підійшли до великогабаритного автомобіля марки «DAF» моделі «FTCF 85.410» помаранчевого кольору (д.н.з. НОМЕР_3 ), який належить ОСОБА_11 , та за допомогою заздалегідь підготовленого знаряддя для вчинення злочину від`єднали дві акумуляторні батареї марки «KAINAR I STAR Standard» моделі «230Ah боковая(+/-) (1500EN)» вартістю 3 000 грн за 1 шт., а всього на загальну суму 6 000 грн, та поклали їх до багажного відділення автомобіля GEELY, після чого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом із викраденим майном поїхали із місця вчинення злочину, а викраденим майном розпорядились на власний розсуд.

Внаслідок вчинення злочину ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спричинили майнову шкоду ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на загальну суму 6 000 грн.

Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 135 КПК України, у судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили. Суд, заслухавши думку сторін кримінального провадження про можливість проведення судового розгляду, враховуючи відсутність цивільного позову у кримінальному провадженні, прийняв рішення про проведення судового розгляду за відсутності потерпілих.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні злочину визнав повністю, щиро покаявся, зазначив, що жалкує, що так сталося, беззаперечно підтвердив обставини кримінального провадження, при цьому не оспорював день, час, місце та спосіб кожного епізоду вчиненого злочину відповідно до висунутого обвинувачення й надав наступні показання.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 показав, що у 2021 році вони разом із ОСОБА_12 домовились про спільне викрадення акумуляторів із великогабаритних транспортних засобів, та розподіливши між собою ролі, використовуючи кожного разу викрутку, від`єднували акумулятори з транспортних засобів, тобто в такий спосіб викрадали. Всього вони разом із ОСОБА_12 у 2021 році вчинили 2 крадіжки акумуляторів та у вказаний спосіб викрадали по 2 акумулятори з кожного транспортного засобу, а всього викрали разом 4 акумулятори. Після чого викрадені акумулятори вивезли на орендованому ним автомобілі, продали їх, а отримані гроші розділили. При цьому, ОСОБА_3 , висловивши самозасудження свого вчинку та зазначивши про готовність нести кримінальну відповідальність, свою винуватість в учиненні злочину визнав повністю, щиро покаявся та просив суд суворо не карати.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 , є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння останнім змісту обставин вчинення злочину.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 свою винуватість у вчиненні злочину визнав повністю, щиро покаявся, зазначив, що жалкує, що так сталося, беззаперечно підтвердив обставини кримінального провадження, при цьому не оспорював день, час, місце та спосіб кожного епізоду вчиненого злочину відповідно до висунутого обвинувачення й надав наступні показання.

Так, обвинувачений ОСОБА_12 підтвердив обставини, повідомлені суду ОСОБА_3 , та показав, що у 2021 році вони разом із ОСОБА_3 домовились про спільне викрадення акумуляторів, та використовуючи кожного разу викрутку вчинили 2 крадіжки, викравши разом 4 акумулятори, які продали, а отримані гроші розділили. При цьому, ОСОБА_12 , висловивши самозасудження свого вчинку та зазначивши про готовність нести кримінальну відповідальність, свою винуватість в учиненні злочину визнав повністю, щиро покаявся та просив суд суворо не карати.

Показання обвинуваченого ОСОБА_12 , є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння останнім змісту обставин вчинення злочину.

Враховуючи те, що учасники судового провадження не оспорювали обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, судом було встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, за відсутністю будь-яких сумнівів у добровільності та істинності позиції останніх, за згодою учасників судового провадження, суд провів судовий розгляд кримінального провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинувачених, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що мають істотне значення для вирішення обвинувачення по суті, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, судом роз`яснено сторонам кримінального провадження, що у цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Таким чином, розглянувши кримінальне провадження стосовно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в межах пред`явленого обвинувачення, допитавши кожного з них, дослідивши долучені стороною обвинувачення письмові документи, в тому числі й відомості, що характеризують особу кожного з обвинувачених, суд приходить до висновку, що вину як ОСОБА_3 так і ОСОБА_4 у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно за попередньою змовою групою осіб, за обставин, установлених у судовому засіданні, доведено повністю та кваліфікує дії як ОСОБА_3 так і ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185 КК України.

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання кожному з обвинувачених, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 зазначеного Кодексу суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до усталеної судової практики, при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Оцінюючи особу обвинуваченого, судам слід повно та всебічно досліджувати дані про особу підсудного, зокрема, слід з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Із системного аналізу положень ст. 23 КПК України та ст. 65 КК України слідує, що питання про наявність чи відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, вирішується судом у нарадчій кімнаті на підставі безпосередньо досліджених доказів.

Приймаючи рішення щодо виду та розміру покарання ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України суд не встановив. Обставиною, яка пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття з огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_3 , висловивши самозасудження своєї кримінально караної поведінки та зазначивши про готовність нести кримінальну відповідальність, вину у вчиненні злочину визнав повністю та під час допиту в суді зазначив, що шкодує про свій вчинок і розкаюється, на переконання суду свідчить про наявність обставини, що пом`якшує покарання, - щире каяття.

Зважив суд і на дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , зокрема те, що він за місцем проживання характеризується формально посередньо, на спеціальних обліках у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, що свідчить про його осудність.

Водночас, призначаючи покарання обвинуваченому та встановлюючи ступінь його вини у вчиненому, суд повинен дати оцінку не лише кримінально караним діянням, а й обставинам кримінального провадження у сукупності з даними про особу обвинуваченого, зокрема, відомостями про схильність такої особи до вчинення кримінальних правопорушень та відомостями про поведінку до вчинення злочинних дій, про його соціальні зв`язки, спосіб життя, стан здоров`я та інші обставини, які впливають на прийняття рішення.

З огляду на матеріали кримінального провадження, враховуючи принципи й загальні засади призначення покарання, мотиви, характер, спосіб вчинення ОСОБА_3 злочину, який відноситься до категорії нетяжких, в сукупності зі ставленням обвинуваченого до вчиненого та відомостями про особу обвинуваченого, зваживши на позиції сторін кримінального провадження в судових дебатах, суд приходить до висновку про призначення винному покарання у виді позбавлення волі в межах санкції норми закону, яка передбачає відповідальність за вчинене, оскільки, на переконання суду, саме такий вид основного покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Водночас, відповідно до положень ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що на момент ухвалення вироку у цій справі ОСОБА_3 засуджений вироком Оболонського районного суду міста Києва від 08.12.2023 за ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавленні волі на строк 5 років 2 місяці (справа № 756/5850/23), який на момент ухвалення вироку у цій справі не набрав законної сили.

Однак, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01.06.2020 у справі №766/39/17 (провадження №51-8867кмо18), відповідно до яких при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили, та якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ч. 4 ст.70 КК (за сукупністю злочинів).

У цьому кримінальному провадженні ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, до постановлення попереднього вироку від 08.12.2023, а тому остаточне покарання ОСОБА_3 слід визначити на підставі ч. 4 ст. 70 цього Кодексу за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглишення менш суворого покарання більш суворим, оскільки вибір принципу складання покарань при визначенні остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень є дискрецією суду.

Приймаючи рішення щодо виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 має середню освіту, за місцем проживання характеризується формально посередньо, до кримінальної відповідальності притягається вперше, на спеціальних обліках у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, що свідчить про його осудність.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України суд не встановив. Обставиною, що пом`якшує покарання відповідно до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття з огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_4 , висловивши самозасудження своєї кримінально караної поведінки та зазначивши про готовність нести кримінальну відповідальність, винуватість у вчиненні злочину визнав повністю та під час допиту в суді зазначив, що шкодує про свій вчинок і розкаюється, що, на переконання суду, свідчить про наявність обставини, що пом`якшує покарання, - щире каяття.

З огляду на викладене, враховуючи принципи законності, справедливості та обґрунтованості покарання, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , характер та ступінь тяжкості скоєного злочину, зваживши на ставлення обвинуваченого до вчиненого, суд приходить до висновку про призначення останньому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції норми закону, яка передбачає відповідальність за вчинене, оскільки, на переконання суду, саме такий вид основного покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Водночас, умови, підстави та порядок звільнення особи від покарання та його відбування визначені розділом ХІІ Загальної частини КК України. Одним із таких випадків є звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 75 КК України в разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно з ч. 3 ст. 75 КК України у випадках, передбачених частинами 1, 2 цієї статті, суд ухвалює рішення про звільнення засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. При цьому, статтею 76 цього Кодексу визначено коло обов`язків, які суд покладає на особу в разі звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Враховуючи вищевказані обставини кримінального провадження в сукупності зі ставленням обвинуваченого до вчиненого, зваживши на позиції сторін кримінального провадження в судових дебатах про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 без реального відбування покарання, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, оскільки вважає, що виправлення останнього та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливо без реального відбування покарання, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою протягом іспитового строку з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Цивільний позов не заявлявся.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні на стадії досудового та судового провадження не обирались, інші заходи забезпечення - не застосовувались.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись положеннями статей 100, 369-371, 373, 374, 376, 395, 532 КПК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням за вироком Оболонського районного суду міста Києва від 08.12.2023 (справа №756/5850/23) ОСОБА_3 визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 2 (два) місяці.

На підставі ст. 72 КК України в строк покарання, визначеного остаточно за сукупністю злочинів, зарахувати покарання частково відбуте ОСОБА_3 за вироком Оболонського районного суду міста Києва від 08.12.2023 (справа №756/5850/23).

Строк відбування ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік.

На підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- відеозаписи з камер відеоспостереження території належної ТОВ «Втормет-Київ» (м. Київ, вул. Жмеринська, 11) (постанова від 16.09.2021), - після набрання вироком законної сили залишити при матеріалах кримінального провадження;

- відеозаписи з камер спостереження території за адресою: м. Київ, вул. Лугова, 15 (постанова від 21.09.2021) - після набрання вироком законної сили залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.

Суддя ОСОБА_1