ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/630/25 Справа № 202/2198/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 березня 2025 року у кримінальному провадженні №0000081 від 12.02.2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у с. Солоне Вільнянського району Запорізької області, із середньо-спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби в/ч НОМЕР_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_6

захисника ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 березня 2025 року підозрюваному ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 05 травня 2025 року, без визначення розміру застави.

Слідчий суддя прийняв до уваги, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, а також дійшов висновку доведеність та існування ризиків у виді переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, а також вчинення іншого кримінального правопорушення.

Враховано дані про особу підозрюваного, який вчинив особливо тяжкий злочин, при цьому міцних соціальних зв`язків та утриманців не має, обставини інкримінованого злочину, який вчинено проти порядку несення військової служби, у зв`язку з чим з урахуванням положень ст. 183 КПК України не визначено альтернативну заставу.

В апеляції:

- захисник просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу. У разі вирішення судом питання про необхідність застосування запобіжного заходу, просить обрати ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід або визначити заставу у мінімальному розмірі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на недоведеність заявлених ризиків, та безпідставне не визначення альтернативного запобіжного заходу.

Зазначає, що ризик переховування є недоведеним оскільки підозрюваний має намір дотримуватись належної процесуальної поведінки у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу. Вказує про те, що ризик впливу на свідків також ґрунтується лише на припущеннях, оскільки будь-яких протиправних дій ОСОБА_6 не вчиняв є особою раніше не судимою та має намір продовжувати службу, що у свою чергу може нівелювати заявлені ризики.

Вважає, що винятковий запобіжний захід застосовано, лише виключно з урахуванням тяжкості інкримінованого злочину, що на думку захисника не узгоджується з правовими позиціями викладеними у наведених рішенням ЄСПЛ.

Вислухавши підозрюваного та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів виходить з наступного.

За вимогами ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З матеріалів справи слідує, що 04 березня 2025 року до ЄРДР за № 0000081, внесені відомості за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

06 березня 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, а саме у дезертирстві, самовільному залишення військової частини з метою ухилення від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для застосування запобіжного заходу, зважується на відсутність законодавчого визначення поняття «обґрунтованість підозри» та усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Наведені у клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, що підтверджується, зокрема: рапортом командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_9 , про те що під час перевірки особового складу 07 січня 2025 року, солдат ОСОБА_6 без поважної причини був відсутній; актом службового розслідування щодо самовільного залишення ОСОБА_6 військової частини; поясненнями свідка ОСОБА_10 , з приводу самовільного залишення 07 січня 2025 року солдатом ОСОБА_6 військової частини; витягами з наказів №201 від 03.10.2024 року, № 232 від 15.11.2024 року, № 230 від 13.11.2024 року, які у своїй сукупності вказують на вірогідну причетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Розглядаючи питання наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, враховуються обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме особа ОСОБА_6 , який підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину проти встановленого порядку несення військової служби, за яке передбачено покарання у виді довготривалого позбавлення волі, а тому останній, з метою уникнення можливого призначеного покарання може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, враховується введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Приймається до уваги, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000081 на час апеляційного розгляду закінчено та обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 скеровано до суду, а тому ризик переховування продовжує існувати, оскільки останній постає перед судом задля вирішення доведеності чи недоведеності його вини у вчинені інкримінованого злочину.

Так, підозрюваний перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на свідків, оскільки останньому відомі їх анкетні дані та місце проходження служби, а тому враховуючи, що свідки надають викривальні показання стосовно ОСОБА_6 , вказаний ризик є ґрунтовним.

Звертається увага, що ризик впливу на свідків існує також не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

При цьому, під час розгляду клопотання, також були враховані положення ч. 4 ст. 183 КПК України, відповідно до яких, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину передбаченого ст. 408 КК України.

Таким чином, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, особу підозрюваного, а також обставин і характеру інкримінованого злочину вчиненого під час несення служби в умовах воєнного стану, слідчий суддя, в межах своїх дискреційних повноважень, не вважав за необхідне визначити підозрюваному ОСОБА_6 заставу, що в повній мірі узгоджується із вимогами ч. 4 ст. 183 КПК України.

За наведених обставин, не визначення підозрюваному ОСОБА_6 застави на даному етапі кримінального провадження, відповідає завданням даного кримінального провадження.

Що стосується доводів захисника стосовно того, підозрюваний ОСОБА_6 у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу буде дотримуватись належної процесуальної поведінки, не є переконливими та грунтуються лише на власних припущеннях захисника, оскільки для підозрюваного на час вчинення злочину будь-які обставини не слугували стримуючим фактором в його поведінці.

Враховується, що ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків та утриманців не має, не працевлаштований, що свідчить про відсутність соціально-стримуючих факторів у запобіганні заявленим ризикам.

Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_6 за станом здоров`я не може утримуватись під вартою.

Зважається на те, що клопотання про звільнення ОСОБА_6 від відповідальності та подальшого його направлення для проходження служби не є предметом апеляційного перегляду та не слугує підставою для зміни запобіжного заходу.

З огляду на характер інкримінованого злочину, який вчинено в умовах воєнного стану проти порядку несення військової служби, що свідчить про особливе зухвале відношення ОСОБА_6 до діючого порядку, з урахування тяжкості скоєного та відсутності позитивної посткримінальної поведінки, колегія суддів вважає, що ОСОБА_6 перебуваючи на свободі може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити протиправну діяльність.

Отже, за наведеного, при вказаних вище обставинах, можливість усунення встановлених ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_6 під вартою на даній стадії розгляду є неможливим.

З огляду разом на викладене, підстав для скасування оскаржуваної ухвали з мотивів викладених в апеляційній скарзі не вбачається, а тому апеляційну скаргу захисника, слід залишити без задоволення, а ухвалу суду, - без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 березня 2025 року у кримінальному провадженні №0000081 від 12.02.2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4