Справа № 309/748/25
Провадження № 1-кп/309/47/25
15 квітня 2025 року м. Хуст
Хустський районний суд Закарпатської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2
з участю прокурора: ОСОБА_3
обвинувачених: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8
захисників: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14
Захисником обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокатом ОСОБА_9 було подано клопотання про незаконною та протиправною постанови прокурора про тимчасовий доступ до речей і документів у ПрАТ «Київстар», ПрАТ «ВФ Україна», погодженої керівником Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону від 03.10.2024 р., оскільки слідчий у даному кримінальному провадженні самостійно, без погодження з прокурором, звернувся до керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони з клопотанням про надання тимчасового доступу до охоронюваної законодавством таємниці, а в подальшому прокурор відділу Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 виніс постанову, посилаючись на ст. 615 КПК України. Таким чином, захисник вважає, що постанови прокурора від 03.10.2024 р. про тимчасовий доступ до речей і документів у ПрАТ «Київстар», ПрАТ «ВФ Україна», здійснювались без санкції суду, що є явно недопустимими доказами та просить визнати вказані постанови незаконними та протиправними.
В підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_9 свої клопотання підтримав.
Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання свого захисника.
Прокурор заперечив проти задоволення таких клопотань, вважав заявлення таких передчасним.
Інші учасники процесу залишили дане питання на розсуд суду.
Розглянувши подане клопотання, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, суд вважає клопотання такими, що не підлягають до задоволення з наступних підстав.
За змістом ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
У статті 86 КПК України визначено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
З цієї норми видно, що критерієм загальної недопустимості доказу, тобто доказу, який може бути визнаний недопустимим у нарадчій кімнаті, є порушення порядку його отримання.
Чинним КПК України встановлено підстави і умови визнання доказів недопустимими, що передбачає, в свою чергу, надання оцінки такому критерію судом в нарадчій кімнаті при ухваленні судового рішення в сукупності з іншими доказами.
Водночас, законодавець окремо закріпив категорію очевидної недопустимості доказів, де процес оцінки судом певних відомостей як доказів відбувається на момент їх дослідження під час судового розгляду.
Згідно з ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Підстави визнання доказів недопустимими зазначені у ч. 2, 3 ст. 87 КПК України.
Згідно з ч. 2 ст. 87 КПК України суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; 5) порушення права на перехресний допит.
Згідно з ч. 3 ст. 87 КПК України недопустимими є також докази, що були отримані: 1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; 2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; 3) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження; 4) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.
При цьому, системний аналіз ст. 89 КПК України дозволяє дійти до висновку, що законодавець поділяє ознаки недопустимості доказів на очевидні та неочевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду. Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК України. Це означає, що очевидно недопустимим є доказ, будь-яке порушення процедури отримання якого згідно положень КПК України є безумовною підставою визнання його недопустимим.
Правила оцінки доказів, особливо вимога дотримуватися передбаченого законом порядку при отриманні доказів, мають за мету запобігання неправомірному втручанню держави та заохочення доброчесної поведінки правоохоронних органів (постанова ККС ВС від 29.09.2020 у справі № 601/1143/16).
При вирішенні питання щодо допустимості похідних доказів, суд має встановити не лише те, що первісний доказ отриманий з істотним порушенням фундаментальних прав і свобод людини і використовувався в процедурах, які призвели до отримання похідного доказу, а також те, що похідний доказ здобутий саме завдяки тій інформації, яка міститься в первісному доказі, що визнаний недопустимим на підставі частин 1-3 статті 87 КПК України. Визнання недопустимими первісних доказів за іншими правилами допустимості, передбаченими КПК України, саме по собі не дає підстав для визнання недопустимими похідних доказів на підставі частини 1 статті 87 КПК України/правова позиція, викладена ККС ВС у постановах від 08.10.2019 у справі № 639/8329/14-к та від 12.11.2019 у справі № 236/863/17/.
У своїх клопотаннях захисники зазначають, що тимчасові доступи до речей та документів були проведені незаконно.
На думку суду, їх доводи зводяться до оцінки процесуальних порушень, допущених під час проведення досудового розслідування.
Відповідно до ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке обґрунтовується на загальному, повному й непередбаченому дослідженні всіх видів кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Відтак, вказані в клопотанні докази, які просять адвокати визнати очевидно недопустимими, можуть бути визнані недопустимими під час ухвалення судом остаточного рішення за наслідками розгляду даного кримінального провадження.
Таким чином, суд, ознайомившись з аргументами, викладеними в клопотаннях захисника ОСОБА_9 , дійшов до висновку, що на даній стадії судового розгляду у суду відсутній критерій очевидності недопустимості зазначених доказів, оскільки триває судовий розгляд кримінального провадження і докази, які просить визнати захисник явно недопустимими, можуть бути визнані такими під час ухвалення судом остаточного рішення за наслідками розгляду даної справи. Очевидної недопустимості вказаних доказів на цій стадії судового провадження без дослідження їх у взаємозв`язку з іншими доказами суд не вбачає і вважає передчасним вирішувати питання про їх недопустимість.
Оскільки судом не встановлено очевидної недопустимості доказів на даній стадії судового провадження, суд відмовляє у задоволенні поданих захисниками клопотань.
Керуючись ст. ст. 303, 314, 369 КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні заперечення захисника ОСОБА_9 про визнання незаконною та протиправною постанови прокурора про тимчасовий доступ до речей і документів у ПрАТ «Київстар», ПрАТ «ВФ Україна», погодженої керівником Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону від 03.10.2024 р. відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Хустського

районного суду: ОСОБА_1