БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/2511/24
Провадження № 1-кс/497/251/25
УХВАЛА

про розгляд заяви прокурора щгодо відводу судді

24.03.2025 року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: заявника прокурора ОСОБА_3 ,

адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Болград заяву прокурора Болградської окружної прокуратури ОСОБА_3 про відвід судді,

ВСТАНОВИВ:

19.03.2025 року до Болградського районного суду Одеської області надійшла заява прокурора Болградської окружної прокуратури ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_5 від розгляду клопотання адвоката ОСОБА_4 , що діє в інтересах гр.гр. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про скасування арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження №0000494 від 03.09.2024р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.332 ч.3 КК України (справа №497/2511/24 (провадж.№1-кс/497/243/25).

Заява прокурора про відвід була призначена до розгляду на 21.03.2025 та, у зв`язку з повідомленням судді ОСОБА_5 про те, що вона перебуває у нарадчій кімнаті до 24.03.2025 та не надходження відомостей від неї про наявність/відсутність в неї бажання надати суду свої пояснення з приводу відводу, - судове засідання з поважної причини було відкладене на 09:20год. 24.03.2025р.

Крім того, судом ухвалою, якою призначено судове засідання з розгляду заяви про відвід, для об`єктивності і повноти її розгляду, - було витребувано в судді ОСОБА_5 справу №497/2511/24 (провадж.№1-кс/497/243/25) - за клопотанням адвоката ОСОБА_4 - оскільки суть клопотання та учасників кримінального провадження в заяві про відвід не було зазначено; після отримання справи встановлено, що справа, згідно додатку до п.17 Розд.II Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України (затверджена Наказом №814 ДСА України 20.08.2019) - відноситься до категорії справ "...скарги на дії, рішення чи бездіяльність слідчого, прокурора" в ході досудового розслідування кримінального провадження, тому суд дійшов висновку, що відвід заявлений судді як слідчому судді.

Ст.81 КПК України регламентовано порядок вирішення питання про відвід, а саме, - в разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, що встановлений ч.3ст.35 цього Кодексу.... При розгляді відводу має бути вислухана особа, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думка осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні. Питання про відвід вирішується в нарадчій кімнаті вмотивованою ухвалою слідчого судді, судді (суду)... Усі інші відводи під час досудового розслідування розглядає слідчий суддя, а під час судового провадження - суд, який його здійснює. Якщо повторно заявлений відвід має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження, суд, який здійснює провадження, має право залишити таку заяву без розгляду.

У судове засідання суддя ОСОБА_5 не прибула, тому вищевказана заява прокурора про відвід підлягає розгляду без її участі, оскільки неявка у судове засідання учасників справи для розгляду заяви про відвід не перешкоджає розгляду судом такої заяви.

Прокурор у судовому засіданні підтримала вимоги своєї заяви, просила задовольнити з підстав, викладених в заяві, а саме - посилаючись на те, що адвокат ОСОБА_4 донедавна і тривалий час був працівником суду - обіймав посаду секретаря судових засідань та помічника судді ОСОБА_5 , яка, у свою чергу, обіймала посаду голови суду (про що докази містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень) - тому, на думку прокурора, між зазначеними суддею та адвокатом склалися певні приятельські і соціальні відносини, а тому суддя мала заявити собі самовідвід, натомість, ані суддя, ані адвокат навіть не повідомили про це на початку судового засідання - що викликає сумніви в неупередженості та об`єктивності судді і, у подальшому, - викликатиме сумніви в об`єктивності ухваленого нею судового рішення в цій справі. Зазначені доводи, на думку прокурора, узгоджуються з чинним законодавством України та практикою Верховного суду - пославшись, для прикладу, на рішення ЄСПЛ: "Бочан проти України" (03.05.2007р.), "Газета Україна центр" проти України" (15.07.2010р.), "Білуха проти України" (09.06.2006р.), "Мироненко проти України" (10.03.2010р.), "Олександр Волков проти України" (09.04.2013р.).

Адвокат ОСОБА_4 надав письмові пояснення, якими, стверджуючи, що між ним та суддею ОСОБА_5 відсутні приятельські і соціальні відносини є лише робочі, пов`язані з виконанням ним своїх обов`язків, втім, як і з іншими працівниками суду, тобто, в нього відсутні родинні, приятельські або залежні відносини з будь-ким з працівників Болградського районного суду Одеської області, як і в них з ним; просив залишити без задоволення вимоги заяви прокурора, звернувши увагу на відсутність доказів на підтвердження думки прокурора про наявність в судді будь-якого особливого ставлення до нього як адвоката і людини, а також відсутність в нього наміру впливати будь-яким чином на суддю та посилаючись на невизначеність тверджень заяви прокурора, яка в заяві стверджує, що суддя є неупередженою та одночасно заінтересованою в розгляді його, адвоката ОСОБА_4 , клопотання в інтересах його підзахисних гр.гр. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про скасування арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження №0000494 від 03.09.2024р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.332ч.3 КК України (справа №497/2511/24 (провадж.№1-кс/497/243/25). Крім того, адвокат ОСОБА_4 , звертаючи увагу на те, що місто Болград є невеличким містом, де майже всі мешканці знайомі між собою особисто чи через третіх осіб, то, за логікою прокурора, це має вплив на здійснення правосуддя у Болградському районному суді та унеможливлюватиме здійсненню правосуддя. На підтвердження відсутності перешкод його участі в розгляді справ Болградським районним судом в якості захисника, адвокат ОСОБА_4 посилається на те, що він вже брав участь в розгляді кримінальної справи Болградським районним судом де прокурором був прокурор Болградської окружної прокуратури ОСОБА_8 , - який не вважав. що між ним, адвокатом і головуючим суддею існують будь-які інші відносини. ніж суто робочі, і це підтверджується вироком від 24.10.2024р. у справі №497/64/24 (провадження №1-кп/497/58/24); також адвокат посилається у своїх поясненнях на практику ЕСПЛ.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 підтримав свою думку, викладену у своїх письмових поясненнях та заперечував проти задоволення вимог заяви прокурора про відвід судді від участі в розгляді його клопотання, вважав, що вимоги заяви прокурора про відвід судді ОСОБА_5 задоволенню не підлягають як необґрунтовані та такі, що гуртуються не на конкретних доказах, а на припущеннях, адже між ним та суддею ОСОБА_5 відсутні приятельські і соціальні відносини є лише робочі, пов`язані з виконанням ним своїх обов`язків: під час роботи в суді обов`язків помічника судді, а тепер пов`язані з обов`язками адвоката, втім, як і з іншими працівниками суду, тобто, в нього відсутні родинні, приятельські або залежні відносини з будь-ким з працівників Болградського районного суду Одеської області, як і в них з ним; а також подав заяву про відвід прокурору ОСОБА_3 від участі у цьому кримінальному провадженні №0000494 від 03.09.2024р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.332 ч.3 КК України, з аналогічних підстав наявність приятельських і соціальних відносин в прокурора з працівниками суду, посилаючись на те, що прокурор давно працює в Болградській окружній прокуратурі, неодноразово виконувала свої обов`язки прокурора у приміщенні суду, при цьому неодноразово спілкувалася з різних питань з усіма працівниками суду, у т.ч. він, адвокат, як працівник суду, був свідком, що прокурор просить і отримує від працівників воду, чай, тому, на його думку, це також можна вважати певними дружніми і соціальними стосунками прокурора з працівниками суду що цілком може бути підставою для її відводу від участі в розгляді судом справ.

Прокурор вважає заявлений їй відвід таким, що не підлягає розгляду як необґрунтований і такий, що не стосується її заяви про відвід судді, наполягала на розгляді і задоволенні вимог своєї заяви.

Вислухавши у судовому засіданні учасників справи, вивчивши подані суду заяви та заперечення, дослідивши надані суду докази, суд з`ясував наступне.

18.03.2025р. до Болградського районного суду Одеської області надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 що представляє інтереси гр.гр. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 що подане в межах досудового розслідування кримінального провадження №0000494 від 03.09.2024р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.332 ч.3 КК України яким захисник просить про скасування арешту, накладеного на майно в межах вищезазначеного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Болградського районного суду Одеської області Висоцького від 21.10.2024р. Це клопотання, згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду було 18.03.2025р. передане для розгляду слідчому судді ОСОБА_5 (справа №497/2511/24, провадж.№1-кс/497/243/25), якою 18.03.2025р. постановлено ухвалу про відкриття провадження за скаргою та призначено судове засідання на 09:15годину 19.03.2025року. Згідно журналу судового засідання з розгляду клопотання захисника від 19.03.2025р. прокурор ОСОБА_3 о 09:28:50 заявила усно на початку судового засідання відвід слідчому судді з підстав недовіри суду, мотивувавши тим, що заявник адвокат ОСОБА_4 раніше працював помічником судді і суддя може бути прямо чи побічно зацікавлена в розгляді клопотання цього адвоката, що є корупційною складовою посилаючись, що в суді вже є задоволена заява про відвід з таких самих підстав, які заявлені нею. У зв`язку з цим в розгляді клопотання адвоката слідчим суддею оголошено перерву у судовому засіданні для надання прокурору можливості підготувати заяву про відвід судді у письмовому виді та поданні його для розгляду іншому складу суду для розгляду.

Як зазначено вище, заява прокурора ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_5 від розгляду вищевказаного клопотання адвоката ОСОБА_4 надійшла до Болградського районного суду Одеської області 19.03.2025р., та її доводи були підтримані прокурором в ході судового засідання з її розгляду, однак, з викладених пояснень щодо підстав відводу та доказів на підтвердження існування предмету заяви не вбачається.

Так, згідно ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Однією з найважливіших ознак демократичної та правової держави є незалежність та неупередженість суду. Це одна з основних засад судочинства в Україні, один з основоположних принципів організації та діяльності судових органів. Принцип неупередженості суду реалізується за допомогою встановлення у процесуальному праві інституту відводу судді від участі у розгляді справи. Інститут відводу судді важливий процесуальний засіб забезпечення неупередженого й об`єктивного судочинства та виконання рішень, що надає можливість відсторонити від участі у процесі особу, яка може мати особисту заінтересованість. За допомогою інституту відводу як процесуального засобу має бути забезпечене неупереджене й об`єктивне судочинство, тобто виконання завдань кримінального судочинства.

Відповідно до ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя … зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами ним може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Заяви про відвід під час досудового розслідування подаються одразу після встановлення підстав для такого відводу. Відвід має бути вмотивованим.

Крім того, відповідно до ст.75 КПК України слідчий суддя…. не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані у результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною четвертою статті 35 КПК України визначення слідчого судді, судді для розгляду справи. 2.У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.

Обставини, що виключають участь слідчого судді у справі, викладені також у ст.76 КПК України. Тобто, вичерпний перелік підстав, за наявності яких суддя безумовно підлягає відводу визначений ст.75 КПК України та ст.76 КПК України.

Таким чином, лише пряма чи побічна заінтересованість судді в результаті розгляду справи може бути підставою як для відводу, так і для самовідводу. Заінтересованість може мати юридичний або побутовий характер. Юридична заінтересованість судді має місце, якщо від результату вирішення спору в нього виникнуть, зміняться або припиняться певні права або обов`язки. Побутова або фактична заінтересованість полягає в тому, що рішення суду може мати вплив на особисті стосунки судді з оточуючими. Наприклад, суддя може заявити самовідвід з цієї підстави, якщо він або його близькі родичі у тій чи іншій мірі залежні від однієї з сторін. Якщо заяву про відвід з цієї підстави подає особа, яка бере участь у справі, підстави відводу потребують доказування.

Крім того, згідно ст.78 КПК України, захисником, представником не має права бути особа, яка брала участь у цьому ж кримінальному провадженні як слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач; якщо вона у цьому провадженні надає або раніше надавала правову допомогу особі, інтереси якої суперечать інтересам особи, яка звернулася з проханням про надання правової допомоги; в разі зупинення або припинення права на зайняття адвокатською діяльністю (зупинення дії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю або його анулювання) в порядку, передбаченому законом; та якщо вона є близьким родичем або членом сім`ї слідчого, прокурора, потерпілого або будь-кого із складу суду.

Таким чином, й щодо участі адвоката ОСОБА_4 чинний КПК України не містить зазначення обставин, які б перешкоджали йому брати участь в розгляді його клопотання саме суддею ОСОБА_5 .

Чинним законодавством не передбачено, якими саме засобами доказування можуть бути доведені підстави для відводу, зокрема, чи допускається доведення обґрунтованості відводу показаннями свідків. Виходячи з сутності судового доказування, яке має на меті переконати суд в існуванні певних фактів, вважається, що доказування підстав для відводу, який вирішується самим суддею, не має практичного сенсу, оскільки докази оцінює суддя, якому заявлено відвід.

Так, обставинами, що викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді, можуть бути також незаконні дії судді під час розгляду справи, ігнорування законних вимог сторони, створення перешкод для реалізації процесуальних прав, нерівне ставлення до сторін, нетактовна поведінка судді, тощо. Для того щоб ці обставини лягли в основу заяви про відвід, вони також мають бути доведеними.

Спеціальною підставою для відводу судді є також й порушення порядку визначення судді для розгляду справи, який встановлений чинним законодавством якщо суддя чи колегія суддів сформована без дотримання встановленого порядку, тоді відвід підлягає задоволенню.

З досліджених судом вищевказаних матеріалів клопотання адвоката ОСОБА_4 та заяви прокурора про відвід судді не вбачається зазначення фактів і обставин, підкріплених належними доказами на підтвердження прямої чи побічної особистої заінтересованості судді ОСОБА_5 в розгляді скарги заявниці, як не вбачається і підстав, за наявності яких суддя безумовно підлягає відводу що визначені ст.ст.75-79 КПК України, а тому, суд дійшов висновку, що вищезазначена заява про відвід слідчого судді задоволенню не підлягає, у тому числі що визначені пунктом 4ч.1ст.75 КПК України "за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості".

Так, клопотання з додатками і матеріали самої справи (справа №497/2511/24, провадж.№1-кс/497/243/25), що перебуває у провадженні слідчого судді ОСОБА_5 , не містять доказів, що вказують на наявність сформованої думки вказаного слідчого судді щодо результатів розгляду вищезазначеного клопотання заявника адвоката ОСОБА_4 щодо скасування ухвали слідчого судді, та й не може бути станом на теперішній час, адже клопотання ще не розглянуте, а наявність впевненості в заявниці сумнівів в неупередженості слідчого судді є лише припущенням, яке суд не може брати до уваги, оскільки є нічим іншим, як безпідставним та необґрунтованою висловленою недовірою судді ОСОБА_5 прокурором ОСОБА_3 на початку судового розгляду цим суддею вищевказаного клопотання адвоката ОСОБА_4 .

Крім того, щодо наявності у вищезазначених обставинах, на думку прокурора, нібито корупційної складової є голослівним звинуваченням судді у вчиненні кримінального правопорушення, що є прямим тиском на суд.

Так, в рішенні Вищої Ради Правосуддя №618/0/15-23 від 06.06.2023р., вказано, що «…про тиск та втручання у здійснення правосуддя з боку вказаної особи шляхом висловлення погроз та необґрунтованих звинувачень… через заявлення ОСОБА1 та його представником відводів суддям апеляційного суду за відсутності законних і обґрунтованих підстав для цього заявник продовжив … зловживати своїми процесуальними правами, зокрема правом на відвід суддів, створюючи перешкоди у виконанні ними службових обов`язків, що свідчить про неправомірне втручання у здійснення правосуддя… намагаючись шляхом тиску на суд у такий спосіб домогтися вчергове відводу чи самовідводу визначеного складу колегії суддів від розгляду справи, усуваючи таким чином небажаних, на думку заявника, суддів …від розгляду його заяви… Звинувачення суддів … є недопустимими з огляду на дію конституційного принципу (презумпції) невинуватості, не лише порочать звання судді, але й несуть загрозу авторитету правосуддя, оскільки підривають суспільну довіру до судової влади в цілому. Намагання чинити тиск на суддів не узгоджуються з принципом незалежності судді та порушують приписи ч.6ст.48 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» щодо обов`язку поважати незалежність судді та не посягати на неї. Пунктами 1,2 Основних принципів незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32, 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29.11. та 13.12.1985р., передбачено, що незалежність судових органів гарантується державою і закріплюється в конституції або законах країни. Судові органи вирішують передані їм справи безсторонньо, на основі фактів та відповідно до закону, без будь-яких обмежень, неправомірного впливу, спонукання, тиску, погроз або втручання, прямого чи непрямого, з будь-якого боку і з будь-яких би то не було причин. У Монреальській універсальній декларації про незалежність правосуддя (1983) також закріплено, що судді, як особи, є вільними та зобов`язані ухвалювати безсторонні рішення згідно з власною оцінкою фактів і знанням права, без будь-яких обмежень, впливів, спонук, примусів, загроз або втручання, прямих або непрямих, з будь-якого боку і з будь-яких причин (пункт 2); ніяка сила не може бути застосована з метою втручання у судовий процес (підпункт «g» пункту 5). Незалежність і недоторканність суддів в Україні гарантуються статтями 126 та 129 Конституції України, якими визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права, вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004р. № 19-рп/2004 та положення ч.2ст.126 Конституції України, «вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється» треба розуміти як забезпечення незалежності суддів у зв`язку із здійсненням ними правосуддя, а також як заборону щодо суддів будь-яких дій незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, установ та організацій, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, фізичних та юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків або схилити їх до винесення неправосудного рішення тощо. А, згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Подібна норма закріплена у ст.7 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів». Незалежність судової влади є однією з необхідних передумов належного виконання суддями своїх конституційних функцій із забезпечення дії принципу верховенства права, захисту прав і свобод людини та громадянина, утвердження і забезпечення яких є головним обов`язком держави. Гарантії незалежності та недоторканності суддів, закріплені в Конституції та законах України, є запорукою справедливого, об`єктивного та неупередженого вирішення судових спорів та ухвалення судових рішень відповідно до визначених засад і правил судочинства та норм права без будь-якого стороннього впливу на підставі власної оцінки фактів і доказів згідно із внутрішнім переконанням судді (суддів), а тому порушення цих гарантій у правовій державі є неприпустимим. Вища рада правосуддя постійно звертає увагу, що незалежність суддів є привілеєм не для захисту їхніх власних інтересів, а в інтересах верховенства права та кожної особи, яка шукає справедливості та очікує здійснення правосуддя. Як зазначається у багатьох міжнародних документах у сфері судової системи, необхідність забезпечення суддівської незалежності зумовлена тим, що на суддів покладається обов`язок приймати остаточне рішення стосовно життя людини, свобод, прав, обов`язків та власності громадян. Відповідно до ст.6 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», суди здійснюють правосуддя на основі Конституції та законів України і на засадах верховенства права, є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом. А, згідно зі ст.48 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом. Суддя зобов`язаний звернутися з повідомленням про втручання в його діяльність як судді щодо здійснення правосуддя до Вищої ради правосуддя та до Генерального прокурора. Досліджені обставини вказують, що законне право учасника процесу на відвід суддів використовувалось у цій справі всупереч меті, для якої воно надано, виключно задля перешкоджання виконанню суддями службових обов`язків через здійснення неправомірного (психологічного) тиску на них, їх дискредитацію та усунення від розгляду судової справи, який на той час не був завершений (спонукання до вчинення певних процесуальних дій, зокрема задоволення заяви про відвід / самовідвід суддів, або до ухвалення суддею певного судового рішення справі), що свідчить про незаконне втручання в діяльність суддів щодо здійснення правосуддя. Використання і поширення інформації з метою дискредитації суду та/або впливу на безсторонність суду визнаються втручанням в діяльність суддів щодо здійснення правосуддя, оскільки прямо суперечать вимогам закону та не можуть вважатися такими, що вчиняються у законний (конституційний) спосіб (стаття 34 Конституції України). Отже, такі діяння, що порушують конституційний принцип незалежності судді та несуть загрозу авторитету правосуддя, вимагають вжиття Вищою радою правосуддя передбачених її повноваженнями заходів реагування…».

Прокурор у заяві посилається на рішення ЄСПЛ, стверджуючи, що суд зобов`язаний враховувати ці рішення ухвалюючи свої рішення що узгоджується з положеннями ст.9 Конституції України та ст.ст.17 і 19ч.5 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», згідно яких суди та органи державної влади мають дотримуватись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Однак:

- справа "Бочан проти України" (03.05.2007р). не стосується факту участі колишнього працівника суду в розгляді справи в якості адвоката у суді, де він раніше працював (ця справа про те, як заявниця мешканка Тернополя ОСОБА_9 в судах відстоювала своє право власності на помешкання 7-ми-кімнатну квартиру в 2-квартирному 3-поверховому будинку площею 350кв. метрів та земельну ділянку у чотири сотки, де, після того, як суди двох інстанцій, а саме Тернопільський міський суд та Тернопільський обласний суд, вдруге зробили висновки, протилежні висновкам ВСУ останній направив справу до судів іншої територіальної підсудності; жодного процесуального рішення у зв`язку з цим ухвалено не було. Тому ЄСПЛ нагадав, що роль національних судів в організації судових проваджень полягає в тому, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя та звернув увагу на те, що заявниця скаржиться на недостатню обґрунтованість судових рішень та відмову суду викликати у судове засідання свідків, на письмових показаннях яких ґрунтувались рішення);

- також не стосується факту участі колишнього працівника суду в розгляді справи в якості адвоката у суді, де він раніше працював і справа "Газета Україна центр" проти України" (15.07.2010р.) оскільки ця справа про незабезпечення безстороннього судового розгляду справи (Європейський суд встановив відсутність безсторонності судів, які розглядали справу підприємства-заявника, врахувавши те, що позивач у справі обіймав посаду голови Кіровоградської обласної ради суддів; справу не було передано на розгляд до іншого суду, як цього вимагав Верховний Суд України; ані апеляційний суд Кіровоградської області, ані Верховний Суд України не відреагували на відповідні аргументи підприємства-заявника);

- у справі "Білуха проти України" (09.06.2006р.), ЕСПЛ, помимо основної скарги на неправильність судового рішення з захисту права власності заявниці, зазначив, що сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але "вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими"; ця справа взагалі була першою українською справою, де піднімалася проблема об`єктивної безсторонності суду, в ній заявниця скаржилася на безсторонність суду першої інстанції та його голови, що розглядав її справу, зокрема, скарга заявниці ґрунтувалася на тому, що компанія відповідач безкоштовно забезпечила суд гратами для вікон та надала комп`ютер, а також відремонтувала опалювальну систему суду…; стосовно ж суб`єктивного критерію безсторонності, ЄСПЛ зазначив, що особиста безсторонність суду презюмується доти, доки не надано доказів протилежного; у цій справі ЄСПЛ не був переконаний, що існувало достатньо ознак, щоб вирішити, що судді суду першої інстанції, які розглядали справу заявниці, виявляли особисту упередженість; стосовно ж об`єктивного критерію, ЄСПЛ визначив, окремо від поведінки голови, чи існували переконливі факти, які б могли свідчити про його безсторонність; у цій справі уряд-відповідач не оспорював твердження заявниці стосовно того, що голова суду першої інстанції, який одноособово розглядав справу заявниці, та чиї рішення були залишені без змін судами вищих інстанцій, просив та безоплатно отримував певне майно від компанії-відповідача. на думку Суду, за цих обставин побоювання заявниці щодо безсторонності голови суду можна було вважати об`єктивно виправданими та встановлено порушення п.1 ст.6 Конвенції; крім того, ЄСПЛ звернув увагу, що суди вищих інстанцій, розглядаючи скарги заявниці щодо вирішення основного питання про порушене право, не взяли до уваги її твердження щодо питання небезсторонності суду першої інстанції;

- у справі "Мироненко проти України" (18.05.2010р.) взагалі не йдеться про судове провадження Заявниця скаржилася на те, що державні органи не провели ефективне розслідування факту смерті її сина;

- а справа "Олександр Волков проти України" (09.04.2013р.) стосується поновлення прав незаконно звільненого судді та загальних принципів діяльності державної влади в Україні що, на думку деяких авторитетних юристів, скидалося на показову розправу з неугодними суддями для того, щоби залякати суддів і змусити їх до «правильних» судових рішень; заявник скаржився на те, що його справа не була розглянута незалежним і безстороннім судом, встановленим законом; що провадження у ВРЮ було несправедливим, процедуру голосування у ВРУ було порушено; що йому не було забезпечено право на суд у зв`язку з відсутністю у ВАСУ повноважень переглядати рішення ВРЮ, а також що мало місце порушення принципу рівності сторін; ЄСПЛ висловив сумнів у незалежності та безсторонності суддів ВАСУ, які розглядали справу заявника що полягав у впливі на суддів юрисдикції ВРЮ, яка була стороною у цій справі; ЄСПЛ дійшов надзвичайно важливого у правовому сенсі висновку: склад колегії суддів, яка розглядала скаргу заявника, не може вважатися «судом, встановленим законом» в розумінні того, що особи в суддівських мантіях, які розглядали «справу ОСОБА_10 » і постановили судове рішення від імені України, з точки зору права, не були судом, оскільки утворення судових палат ВАСУ відбувалося за рішенням голови цього суду ОСОБА_11 після того, як термін перебування його на посаді завершився, тому ЄСПЛ не вважає, що утворення палати відбулося в законний спосіб.

Серед рішень ЄСПЧ, що стосуються незалежності та неупередженості суду, є такі, з яких вбачаються загальні принципи практики ЄСПЛ, згідно яких, для того, щоб встановити, чи може суд вважатися «незалежним» у розумінні п.1ст.6 Конвенції, слід звернути увагу, серед іншого, на спосіб призначення його членів і строк їхніх повноважень, існування гарантій проти тиску ззовні та на питання, чи створює орган видимість незалежного («Findlay проти Сполученого Королівства», ріш. 25.02.1997, та «Brudnicka та інші проти Польщі», №54723/00, п.38, ECHR 2005-II).

Термін «незалежний» посилає на незалежність суду, судді від інших гілок влади (законодавчої та виконавчої; «Beaumartin проти Франції», № 15287/89, § 38, рішення від 24 листопада 1994 року), а також від сторін провадження («Sramek проти Австрії», № 8790/79, § 42, рішення від 22 жовтня 1984 року).

В цих рішеннях ЄСПЛ підкреслив, що незалежність суду від сторін буде порушена, якщо члени суду включають особу, яка знаходиться в підлеглому становищі та організації своєї служби, від сторін («Sramek проти Австрії», § 42). Так, у справі «Агрокомплекс проти України», № 23465/03, рішення від 06.10.2011 року, Суд констатував порушення ч.1 ст.6 Конвенції у зв`язку з відсутністю безсторонності та незалежності національних судів, які розглядали справу компанії-заявника, з огляду на те, що з боку керівництва ВАСУ здійснювався відкритий вплив на перебіг судового процесу в справі (вказівки щодо перегляду остаточно вирішеної справи компанії-заявника) в порушення принципу судової незалежності.

Безсторонність (неупередженість) суду означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: 1) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та 2) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див., серед інших, рішення у справах «Fey проти Австрії», рішення від 24 лютого 1993 року, Series А № 255, пп. 28 та 30, та «Wettstein проти Швейцарії», № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-ХІІ).

Між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) («Kyprianou проти Кіпру» [ВП], № 73797/01, п. 119, ECHR 2005-ХІІІ). Відповідно, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності («Pullar проти Сполученого Королівства», рішення від 10 червня 1996 рок, п. 32, Reports 1996-III).

В цьому відношенні ЄСПЛ зазначає, що навіть вигляд має певну важливість іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість («De Cubber проти Бельгії», рішення від 26 жовтня 1984 року, Series A, № 86).

Таким чином, з вищенаведеного вбачається одне що кожна справа є індивідуальною, а тому рішення у справі суд має ухвалювати враховуючи всі обставини саме цієї справи, хоча і враховуючи загальні принципи правосуддя.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в заяві прокурора не наведено жодної обставини, що може свідчити про можливу необ`єктивність чи упередженість судді ОСОБА_5 взагалі і конкретно у даному випадку розгляду клопотання адвоката ОСОБА_4 , навіть для застосування Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27.07.2006 не вбачається обставин які б могли бути розглянуті судом з метою уникнення сумнівів у сторін та інших учасників судового процесу щодо неупередженості суду та забезпечення довіри до судової влади в Україні.

Тобто, недовіра до суду і судді зокрема, має ґрунтуватися не на знайомстві судді з учасником процесу, оскільки це можуть бути знайомі судді продавці, водії, лікарі, вчителі, тощо що не можливо уникнути в процесі життя і здійснення дій щодо забезпечення своєї життєдіяльності і умов в побуті і роботі, а на конкретних фактах і обставинах, які свідчать про неналежне і необ`єктивне ставлення судді до виконання своїх посадових обов`язків наявність схильностей, упередженості чи забобонів, а також дотримання суддівської етики щодо незалежності, чесності, неупередженості, непідкупності, сумлінності та дотриманні ним етичних норм, в його бездоганній поведінці у професійній діяльності та особистому житті, а також щодо законності джерел існування що впливало або реально може вплинути на результат роботи ухвалення законних рішень. Безсторонність (неупередженість) суду означає відсутність упередженості та необ`єктивності.

У даному випадку, обставина, на яку посилається прокурор у заяві про відвід судді наявність в адвоката стажу помічника судді в тому ж суді і у того самого судді, без надання доказів того, яким чином саме ця обставина впливає на безсторонність, неупередженість та незалежність судді, яка працює багато років в цьому судді і жодного разу не вчиняла жодної дії стосовно неналежного виконання нею посадових обов`язків та здійснення нею судочинства, - не може бути сама по собі підставою для того, щоби вважати, що суддя є чи може бути залежною, неупередженою та необ`єктивною.

Тому, оскільки прокурором не надано суду жодного доказу на підтвердження доводів заяві про відвід судді, а також те, що не вбачаєтться підстав, що зазначені у переліку статей 75 і 76 КПК України, і визначених процесуальним Законом для відведення від участі у розгляді даної кримінальної справи вказаного головуючого судді, крім того, не зазначені й конкретні обставини, які можна віднести до п.4ч.1ст.75 КПК України, як інші обставини у сукупності, що викликають чи можуть викликати сумніви у неупередженості зазначеного головуючого судді, та не містять достатніх підстав, які свідчили би про необ`єктивність та небезсторонність головуючого судді або щодо існування в нього особистої заінтересованості в розгляді справи або залежності від будь-кого чи будь-чого за таких обставин, заявлений прокурором відвід судді, що є головуючим у справі №№497/2511/24 (провадження №1-кс/497/243/25), є безпідставним та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2,75,76,80,81,84,372,376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви прокурора Болградської окружної прокуратури ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_5 від розгляду клопотання адвоката ОСОБА_4 (у спр.№409/2511/24), який діє в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про скасування арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження №0000494 від 03.09.2024р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.332 ч.3 КК України.

Заяву адвоката ОСОБА_4 про відвід прокурору ОСОБА_3 від участі у кримінальному провадженні №0000494 від 03.09.2024р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.332 ч.3 КК України передати до канцелярії суду для розподілу її у провадження слідчому судді, згідно вимог чинного законодавства - ст.81ч.2 КПК України.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено о 15:30 годині 24.03.2025 року.

Суддя ОСОБА_1