УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

захисників ОСОБА_3 - адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

підозрюваної ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 про скасування арешту на майна, накладеного ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20.06.2024 року (справа №752/11041/24) в рамках кримінального провадження № 0000100 від 14.02.2023 року,-

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 про скасування арешту на майна, накладеного ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20.06.2024 року (справа №752/11041/24) в рамках кримінального провадження № 0000100 від 14.02.2023 року, на майно підозрюваної за ч. 3, ч. 4 ст. 368 КК України ОСОБА_3 , яке вилучене під час огляду сейфа, а саме: кошти в сумі 213 000 доларів США купюри номіналом по 100 доларів США кожна, 8 000 Євро, 90 000 гривень, 10 000 фунти стерлінгів, договір оренди № 3103 від 31.03.2024 укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на 2-х аркушах, акт приймання передачі квартири до договору № 3103 від 31.03.2024 на 1- у аркуші; аркуш паперу формату А-4 з рукописними записами, ключі в кількості 3-и штуки, папка зеленого кольору та паперовий пакет білого кольору.

В обґрунтування клопотання вказали, що СУ ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000100 від 14.02.2023, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3, 4 ст. 368, ч. 4 ст. 191, ч. 3 ст. 369-2 КК України.

02.06.2024 на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва за адресою місця проживання ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 , проведено обшук.

В ході обшуку вилучено сейф, що належить ОСОБА_3 18.06.2024 проведено огляд вмісту сейфу та вилучено: грошові кошти в сумі 213 000 доларів США купюрами номіналом по 100 доларів США кожна, 8 000 Євро, 90 000 гривень, 10 000 фунтів стерлінгів, договір оренди №3103 від 31.03.2024, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 на 2-х аркушах, акт приймання-передачі квартири до договору оренди №3103 від 31.03.2024 на 1-му аркуші, аркуш паперу формату А-4 з рукописними записами, ключі в кількості 3 штуки, папка зеленого кольору та паперовий пакет білого кольору.

20.06.2024 ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва на вказане вилучене майно накладено арешт.

Вказали, що протокол обшуку від 02.06.2024, протокол огляду від 18.06.2024, постанова про визнання речовими доказами від 18.06.2024 та ухвала слідчого судді про арешт майна від 20.06.2024 не містять конкретного опису вилученого майна з посиланням на його ідентифікуючі ознаки.

Вказали, що арешт накладався на тимчасово вилучене у ОСОБА_3 майно, що свідчить про відсутність обґрунтованого права у слідчого судді проводити розгляд клопотання без повідомлення осіб, зазначених у ч. 1 ст. 172 КПК України.

Як наслідок, під час арешту майна було порушено засаду змагальності кримінального провадження та не враховано підстави арешту майна та вимоги 4.2 ст. 173 КПК України, зокрема, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб (п.6).

Зауважили, що серед вилучених та арештованих грошових коштів наявні кошти, які прямо належать неповнолітньому сину ОСОБА_3 у розмірі 70 000 доларів США, що підтверджується копією угоди про грошову участь у витратах на дитину, укладену 11 квітня 2012 року у місті Києві між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 .

У судовому засіданні представники власника майна ОСОБА_3 - адвокати ОСОБА_10 , ОСОБА_5 підтримали клопотання та просили задовольнити клопотання з підстав, наведених у ньому. Вказали, що під час розгляду клопотання про арешт майна було розглянуте з порушенням строків, в протоколі огляду майна не міститься детальний опис майна всупереч ст. 100 КПК України. Арешт вирішений без урахуванням заперечень в ході огляду за участі представника Ради адвокатів. Грошові кошти не здобуті злочинним шляхом, частина з них передана на зберігання підозрюваній належать іншим особам. Також грошові кошти в сумі 70000 доларів США на здобуття освіти чи придбання житла неповнолітньому сину ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_9 в судовому засідання пояснив, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , мають спільного сина з ОСОБА_3 . Підтвердив, що він передав за договором для здобуття освіти чи житла сину до досягнення 18 років, грошові кошти у сумі 70 000 доларів США.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, оскільки арешт на майно накладено уважає обґрунтовано та потреба в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження на даний час не відпала.

Заслухавши доводи учасників судового засідання, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Частиною 5 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У судовому засіданні встановлено, що СУ ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000100 від 14.02.2023, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3, 4 ст. 368, ч. 4 ст. 191, ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20.06.2024 року, накладено арешт, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, на майно підозрюваної за ч. 3, ч. 4 ст. 368 КК України ОСОБА_3 , вилученого під час огляду сейфа, а саме: кошти в сумі 213 000 доларів США купюри номіналом по 100 доларів США кожна, 8 000 Євро, 90 000 гривень, 10 000 фунти стерлінгів, договір оренди № 3103 від 31.03.2024 укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на 2-х аркушах, акт приймання передачі квартири до договору № 3103 від 31.03.2024 на 1- у аркуші; аркуш паперу формату А-4 з рукописними записами, ключі в кількості 3-и штуки, папка зеленого кольору та паперовий пакет білого кольору.

Проте наведені дані стороною захисту доводи щодо походження та належності вилучених грошових коштів, які в тому числі за версією захисту були передані на зберігання ОСОБА_8 від інших осіб, на переконання слідчого судді не підтверджують поза розумним сумнівом походження грошей.

На даній стадії не наведено такого обсягу переконливих доказів, що грошові кошти, які вилучені за місцем проживання підозрюваної, їй не належать. Наведені захисниками доводи про процесуальні порушення та недоліки досудового розслідування, допущені на стадії заходів забезпечення кримінального провадження, не спростовують висновків, що грошові кошти, вилучені у ОСОБА_8 за її місцем проживання, не можливо віднести до майна, яке може бути забезпечене з метою застосування можливого покарання у виді конфіскації майна як передбаченого додаткового покарання.

Також слідчий суддя дійшов висновку, що необхідно вказати, що договір про додаткові витрати від 12.04.2012 року не містить в сукупності з наведеними доводами таких даних, що дають підстави для віднесення таких коштів до додаткових витрат на дитину, обумовлених обставинами, визначеними ч.1 ст. 185 СК України, таким чином не надано такого обсягу даних, що вказані грошові кошти можуть бути визначені, як такі, що згідно ст. 174 КПК України СК України належать дитині.

Крім того, в ході судового розгляду встановлено, що такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт вказаного майна не втратив свою актуальність. Так, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000100 від 14.02.2023 року, триває, декільком особам оголошено повідомлення про підозру, на даний час у вказаному кримінальному провадженні здійснюються слідчі (розшукові) дії з метою виконання завдань, встановлених ст. 2 КПК України.

У той же час, на переконання слідчого судді, на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою можливого покарання у виді конфіскації майна підозрюваної, а слідчий суддя на даній стадії не наділений процесуальними повноваженнями вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним з яких і є накладення арешту на майно.

Відповідно до ст.22,26 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Щодо інших вимог про скасування арешту з документів, речей, які визнані речовими доказами, слідчий суддя керується правилами ст. 22,26 КПК України, межами наведених доводів в клопотанні, з яких не убачається підстав, передбачених ст. 174 КПК України, для скасування арешту з документів, речей.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи те, що слідчим суддею не встановлено будь-яких нових обставин та доводів, яких не існувало на час накладення арешту на майно, за яких би на даний час відпала потреба у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження або ж було встановлено, що арешт накладено необґрунтовано, слідчий суддя не знаходить достатніх підстав для задоволення клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20.06.2024 року (справа №752/11041/24) в рамках кримінального провадження №0000100 від 14.02.2023 року.

Керуючись ст.ст. 98, 131-132, 170, 173-174, 309, 376, 532 КПК України, слідчий суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20.06.2024 року (справа №752/11041/24) в рамках кримінального провадження №0000100 від 14.02.2023 року - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1