ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного та прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2024 року у кримінальному провадженні №000224 від 03.04.2023 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у м. Дніпропетровськ, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 206-2, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209 (в редакції Закону № 770-VIII від 10.11.2015) КК України, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_8

підозрюваного ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_9

в режимі відеоконференції ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2024 року, частково задоволено клопотання прокурора ОСОБА_6 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 29 січня 2025 року, з визначенням застави у розмірі 1058 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 3 203 624 гривень (три мільйони двісті три тисячі шістсот двадцять чотири гривні). Відповідно до вимог ст. 194 КПК України на підозрюваного ОСОБА_7 у разі внесення застави покладено відповідні обов`язки.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, що підтверджується долученими до клопотання доказами у їх сукупності. Слідчим суддею відповідно до вимог ст. 177 КПК України визнано доведеним ризики: переховування, та вчинення нових злочинів, при цьому ризики впливу на свідків та знищення речей і документів, що мають істотне значення у даному провадженні визнано недоведеним, оскільки інкриміновані ОСОБА_7 події мали місце шість років потому, і органом досудового розслідування проведено усі первинні слідчі розшукові дії та отримано докази по справі, а вірогідність зберігання будь-яких доказів у ОСОБА_7 незначна.

Враховуючи, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого та двох особливо тяжких злочинів, за які передбачене покарання у виді довготривалого позбавлення волі, ризик уникнення від відповідальності шляхом переховування визнано вагомим та таким, що має місце. Слідчим суддею зазначено, що існує ризик вчинення іншого злочину, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні триваючого не одиничного злочину, крім того останній має статус підозрюваного і у інших кримінальних провадженнях.

Враховано дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, соціальні зв`язки, утримує двох неповнолітніх дітей, займається суспільно корисною працею, благодійною та волонтерською діяльністю, за що має певні відзнаки, що на думку слідчого судді може слугувати стримуючим фактором у запобіганні заявленим ризикам, а тому з огляду на дані про особу підозрюваного та його майновий стан та розміру завданої шкоди інкримінованими злочинами, визначено альтернативну заставу у розмірі 1058 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Саме такий розмір застави є співрозмірним та не є завідомо непомірним для підозрюваного.

Крім того, слідчий суддя зазначив, що на даному етапі досудового розслідування жоден із більш м`яких запобіжних заходів, аніж застосування тримання під вартою з визначеною заставою, з урахуванням обставин кримінальних правопорушень, які інкримінуються та особи підозрюваного, не зможе запобігти вищевказаним ризикам.

В апеляціях:

- захисник ОСОБА_5 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, або визначити застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про недоведеність заявлених ризиків, необгрунтованість пред`явленої підозри та неврахування даних про особу підозрюваного та відсутність підстав для застосування виняткового запобіжного заходу.

Висновки слідчого судді щодо обґрунтованості пред`явленої ОСОБА_7 підозри вважає безпідставними та такими, що не підтверджуються належними доказами, а у своїй більшості ґрунтуються лише на тяжкості інкримінованих злочинів.

Зазначає, що визнані слідчим суддею ризики переховування та вчинення іншого злочину, ґрунтуються лише на припущеннях, оскільки в матеріалах справи містяться дані про те, що ОСОБА_7 самостійно з`явився до органу досудового розслідування коли дізнався, що його було оголошено у розшук, після чого у визначений час прибув до суду.

Вказує про те, що матеріали справи не містять даних та фактів щодо здійснення ОСОБА_7 спроб щодо незаконного впливу на свідків та потерпілих. Звертає увагу, що ОСОБА_7 є особою раніше не судимою, який має сталі міцні зв`язки, двох неповнолітніх дітей, працевлаштований, займається волонтерською діяльністю, обвинувальних вироків у вчиненні будь-яких злочинів відносно останнього не ухвалено, а тому ризик вчинення іншого злочину є недоведеним.

З огляду на ведені в апеляційній скарзі рішення ЄСПЛ, захисник вважає, що застосований запобіжний захід ґрунтується виключно на тяжкості інкримінованих злочинів, що є неприпустимим.

Визначений розмір застави вважає завідомо непомірним та таким, що не відповідає майновому стану підозрюваного.

- прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без застави.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що слідчим суддею не надана належна оцінки заявленим ризикам та їх вагомості, оскільки досудове розслідування ще триває, слідством встановлюються обставини вчинення інкримінованих злочинів, а також коло причетних осіб, при цьому підозрюваний, який певний злочинний вплив перебуваючи на свободі може знищити, спотворити будь-які речі і документи, які мають суттєве значення, а також незаконно впливати на свідків та потерпілих, з метою надання тих чи інших показань на його користь.

Крім того, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, а тому розуміючи невідтворність покарання може здійснювати спроби переховування, з метою уникнення від відповідальності.

Вважає, що судом всупереч вимогам ч. 3 ст. 183 КПК України визначено заставу, крім того при встановленні її розміру не враховано майнового стану підозрюваного, який є засновником ряду юридичних фірм, а також власником та користувачем цінного нерухомого майна, що фактично перебуває у його власності, однак зареєстроване на близьких родичів.

Зазначає, що саме застосування виняткового запобіжного заходу на даному етапі досудового розслідування забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та зможе запобігти заявленим ризикам.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_10 просить у задоволенні апеляції прокурора відмовити, та задовольнити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 .

В обґрунтування своїх вимог зазначає про необґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри, недоведеність заявлених ризиків, винятковий розмір застави, здійснення досудового розслідування неуповноваженим на те органом.

Щодо необґрунтованості пред`явленої підозри вказує, що саме дії ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , згідно рішення антирейдерської комісії по переведенню всіх активів ТОВ Завод Спецлит`є перебувають у причинно-наслідковому зв`язку, з завданою шкодою. Крім того, вказаними особами укладено фіктивний правочин, а саме договір купівлі-продажу майна між ОСОБА_14 та ТОВ Завод Спецлит`є, останні незаконно звільнили директора заводу ОСОБА_15 , після чого створили ТОВ Спецлит`є з подальшою передачею статутного капіталу, нерухомого майна та обладнання належного ТОВ Завод Спецлит`є. При цьому, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , як співзасновники нового ТОВ Спецлит`є, взяті на себе зобов`язання щодо внесення у статутний капітал грошових коштів не виконали, у зв`язку з чим ОСОБА_16 , 07.09.2017 року звернувся до компетентних органів з заявою про злочин.

Зазначає, що досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні здійснено не уповноваженим органом досудового розслідування, оскільки кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 206-2 КК України відносяться до юрисдикції БЄБ.

Заявлені прокурором ризики вважає недоведеними, оскільки підозрюваний самостійно прибув до відділу поліції, на даний час дотримується належної процесуальної поведінки, сторонами кримінального провадження будь-які заяви щодо незаконного впливу на свідків, потерпілих не надавались, спроб щодо знищення, пошкодження речей і документів, що мають істотне значення підозрюваний також не здійснював, крім того останні перебувають у розпорядженні сторони обвинувачення. Окрім того, зазначає, що ОСОБА_7 є особою раніше не судимою, який має міцні соціальні зв`язки та утриманців, займається суспільно корисною працею та своєю правослухняною поведінкою довів дієвість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши сторони кримінального провадження, підозрюваного та його захисників, які кожен окремо підтримали вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 та просили ухвалу слідчого судді скасувати з мотивів, наведених у скарзі, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив залишити її без задоволення, а апеляцію прокурора підтримав та наполягав на її задоволенні, перевіривши доводи апеляцій, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України ухвала слідчого судді переглядається в межах доводів апеляційної скарги.

За приписами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За вимогами ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, клопотанням прокурора та доданими до нього доказами підтверджується, що ВП №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000224 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 206-2, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209 (в редакції Закону № 770-VIII від 10.11.2015) КК України.

29 листопада 2024 року у відповідності до ст. 276-278 КПК України складено письмове повідомлення ОСОБА_7 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 206-2, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209 КК України.

06 грудня 2024 року підозрюваного ОСОБА_7 постановою слідчого оголошено у розшук.

29 грудня 2024 року ОСОБА_7 було затримано, про що складено відповідний протокол.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для застосування запобіжного заходу, колегія суддів зважає на відсутність законодавчого визначення поняття «обґрунтованісті підозри» та усталену практику Європейськогосуду зправ людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначеноу рішенні ЄСПЛ «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011р., наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробивби висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушеннь, що підтверджується, зокрема: заявами про злочин потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та протоколами допиту потерпілих та впізнання за їх участю, які вказали на ОСОБА_7 , як особу, яка вчинила щодо них протиправні дії щодо заволодіння майном підприємства; протоколами допитів свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ; протоколом огляду мобільного телефону належного ОСОБА_21 , на якому зафіксовано ведення спільного чату Медяшники, щодо організації діяльності ТОВ Завод Спецлит`є; протоколами обшуків за місцем розташування офісу ТОВ Завод Спецлит`є та за місцем здійснення діяльності приватного нотаріуса ОСОБА_22 , в результаті яких виявлено та вилучено документи на підставі яких здійснювались правочини щодо протиправного заволодіння майном ТОВ Завод Спецлит`є, що увійшло до статутного фонду Завод Спецлит`є; висновки судових товарознавчих експертиз, а також звітом незалежного аудиту, щодо розміру завданої матеріальної шкоди, які в своїй сукупності вказують на вірогідну причетність ОСОБА_7 до скоєного.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, зокрема, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину, встановлення в діях особи складу кримінального правопорушення, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих фактів та обставин визначив лише ймовірну причетність до інкримінованих йому злочинів.

Апеляційні доводи захисту щодо недоведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих злочинів та надання оцінки наведеним захисниками доказам є передчасними на даній стадії розгляду, оскільки правова оцінка наявності чи відсутності в діях особи складу кримінального правопорушення буде надана судом під час розгляду справи по суті.

В даному випадку, пред`явлена підозра не є вочевидь безпідставною, а причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому злочинів є достатньо вірогідною для вирішення питання про застосування запобіжного заходу.

Розглядаючи питання наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, враховується, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у скоєнні тяжких та особливо тяжких злочинів за вчинення яких законом передбачене покарання у виді довготривалого позбавлення волі, що може спонукати останнього до здійснення спроб переховування з метою уникнення від відповідальності.

Надаючи оцінку ризику переховування, приймається до уваги, що існує певна ймовірність того, що ОСОБА_7 з метою уникнення від покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Разом із цим, про вагомість вказаного ризику свідчить і те, що підозрюваний у рамках даного кримінального провадження постановою слідчого від 06 грудня 2024 року року був оголошений у розшук, оскільки місцезнаходження останнього тривалий час було невідомо.

Також приймається до уваги, що ОСОБА_7 інкриміновано вчинення кримінальних правопорушень за попередньою змовою групою осіб, окрім того згідно пред`явленої підозри за ч. 1 ст. 255 КК України, саме ОСОБА_7 виступав в ролі організатора та активного члена злочинної організації, який координував дії інших учасників, а тому перебуваючи на волі підозрюваний може координувати дії інших учасників групи, та продовжувати протиправну діяльність.

Враховується, що досудове розслідування продовжується, та на даний час проводяться слідчі розшукові та інші процесуальні дії, враховуючи що слідством не отримані усі експертні висновки та докази, свідки по справі встановлюються, встановлені ризики не є нівельованими.

З огляду на характер та тяжкість скоєних ОСОБА_7 злочинів, ризик вчинення іншого кримінального правопорушення у сфері господарської діяльності існує.

Отже, за наведеного, доводи захисту про недоведеність заявлених ризиків не є переконливими.

Однак, колегія суддів, погоджується з висновком слідчого судді, щодо недоведеності ризиків незаконного впливу на свідків та потерпілих, а також знищення, пошкодження речей і документів, що мають істотне значення, оскільки стороною обвинувачення будь-яких доказів на їх підтвердження не надано, від сторін кримінального провадження будь-яких заяв не надходило, а речі і документи у своїй більшості знаходяться у розпорядженні сторони обвинувачення

При цьому, ствердження прокурора щодо виключного застосування тримання під вартою, без застави не є слушними, оскільки згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам.

Разом з цим, прокурором до клопотання та апеляційної скарги не надано даних та доказів того, що більш м`який запобіжних захід не буде дієвим, крім того, підозрюваний ОСОБА_7 з часу внесення застави дотримується належної процесуальної поведінки та виконує покладені на нього обов`язки, відомостей про будь-які його протиправні дії з цього часу стороною обвинувачення не надані, а отже альтернативний захід у вигляді застави виявився дієвим.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п.п. 61, 62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України»), існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, але Суд неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою, та у практиці ЄСПЛ існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними».

Згідно усталеної практики ЄСПЛ у всіх випадках, коли ризиків можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, підозрюваного має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Твердження захисника, щодо позитивно характеризуючих даних ОСОБА_7 та наявності соціальних зв`язків, утриманців та заняття суспільно-корисною роботою і волонтерською діяльністю не є самодостатніми підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж застави у визначеному розмірі, оскільки вказані обставини існували і на час вчинення інкримінованого злочину та не слугували стримуючим фактором для підозрюваного.

Отже, наведені захистом дані про особу підозрюваного отримали належну правову оцінку слідчого судді, яким ОСОБА_7 попри положення ч. 6 ст. 183 КПК України була визначена альтернативна застава.

Доводи захисту щодо непомірного розміру застави, є також необґрунтованими, з огляду на таке.

Приписи ч. 4 ст. 182 КПК України визначають, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

З урахуванням даних про особу підозрюваного його майнового стану, який має у володінні рухоме та нерухоме майно та грошові заощадження, про що свідчить його активна, особиста участь у матеріальній допомозі ЗСУ, враховуючи об`єкт злочинного посягання, який також має значну матеріальну цінність у грошовому еквіваленті, а також розмір завданої шкоди, застава у визначеному розміру у даному випадку не є непомірною і буде цілком достатньою для виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, а перспектива втрати такого грошового забезпечення у випадку порушення ним встановлених обов`язків послужить достатнім стримуючим фактором, що виключає з його сторони будь-яке бажання переховуватися від суду або вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Доводи захисту щодо здійснення досудового розслідування не уповноваженим на те органом, не є переколивими, оскільки з наданих матеріалів слідує, що у кримінальному провадженні №00224 органом досудового розслідування є ВП №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області.

18 грудня 2024 року начальником слідчого управління ГУНП в Дніпропетровській області, з дотриманням вимог ст. 38, 39, 110 КПК України, у зв`язку з виконанням великого обсягу слідчих розшукових дій, винесено постанову про зміну слідчої групи.

При цьому, положеннями ст. 39 КПК України, керівнику органу досудового розслідування надається право на визначення, зміну слідчої групи, тобто вказані дії передбачені законом та входять до кола повноважень ОСОБА_23 , окрім того дані про те, складання повідомлення про підозру чи інші слідчі дії проведені неуповноваженим слідчим чи прокурором, які не входять до визначеної групи відсутні.

Відповідно до приписів ст. 216 КПК України (в редакції КПК зі змінами станом на 26.12.2024 року), детективи органів Бюро економічної безпеки України здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених: статями 199, 200, 201-1, 201-3, 201-4, 203-2,204, 205-1, 206, 212,212-1, 218-1, 219, 220-1, 220-2, 222, 222-1, 223-1, 224, 229, 231,232, 232-1, 232-2, 233 КК України.

Згідно пред`явленої ОСОБА_7 підозри, останньому інкриміновано вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 206-2, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209 (в редакції Закону № 770-VIII від 10.11.2015) КК України.

З значеного у ст. 216 КПК України переліку, видно що законодавцем чітко розмежовані категорії злочинів постатейно, які підслідні детективам БЕБ, до підслідності яких не віднесені інкриміновані ОСОБА_7 кримінальні правопорушення, передбачені ст. 206-2 та ст. 209 КК України, а отже слідчі органів Національної поліції правомірно на підставі ч. 1 ст. 216 КПК України здійснюють досудове розслідування тих кримінальних правопорушень, які не віднесені до підслідності інших органів досудового розслідування.

Також, зважається на те, що інкриміновані ОСОБА_7 кримінальні правопорушення за ст. 206-2 та ст. 209 КК України за суб`єктним складом не можуть бути віднесені до підслідності НАБУ, оскільки положеннями ст. 216 КПК України чітко визначено коло суб`єктів, у разі вчинення якими вказані злочину будуть підслідні НАБУ, крім того дані про те, що у статутному капіталі ТОВ Завод Спецлит`є є частка державної або комунальної власності, яка перевищує 50 відсотків відсутні, а також того, що ОСОБА_7 входить до переліку тих посадових, службових осіб, які визначені вказаною статтею, в матеріалах відсутні.

З огляду разом на викладене, підстав для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді з мотивів викладених в апеляційних скаргах не вбачається, а тому апеляційні скарги захисника та прокурора, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного та прокурора ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2024 року у кримінальному провадженні №000224 від 03.04.2023 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 206-2, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209 (в редакції Закону № 770-VIII від 10.11.2015) КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4