Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/808/24
Провадження № 1-кп/499/39/25
У Х В А Л А

Іменем України

31 березня 2025 року селище Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю учасників кримінального провадження: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Іванівки Березівського району Одеської області матеріали кримінального провадження № 0000255 від 24.04.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляді у судді Іванівського районного суду Одеської області ОСОБА_1 перебуває вищевказане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

На адресу суду від обвинуваченого ОСОБА_4 та потерпілої ОСОБА_6 надійшли угода про примирення від 31 березня 2025 року, відповідно до умов якої враховуючи що ОСОБА_4 беззастережно визнає свою вину у скоєнні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286-1 Кримінального кодексу України, враховуючи особу винного, наявність обставин, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 69 КК України, санкцію частини 1 статті 286-1 Особливої частини КК України, сторони домовились про призначення ОСОБА_4 узгодженого покарання у вигляді - штрафу у розмірі однієї тисячі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25 500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

В судовому засіданні обвинувачений та його захисник, а також потерпіла просили затвердити угоду про примирення.

Прокурор проти затвердження угоди заперечував, уважаючи що угода не відповідає інтересам суспільства.

Заслухавши думку прокурора, потерпілої, обвинуваченого та його захисника, дослідивши матеріали справи, суд доходить таких висновків.

Судом встановлено, що ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 08 січня 2025 року було відмовлено у затвердженні угоди про примирення від 25 грудня 2025 року між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000255 від 24.04.2024 року.

Відповідно до ч.3 ст. 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Укладення угоди про примирення у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, не допускається.

В угоді про примирення сторони погодились на призначення ОСОБА_4 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України з застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25 500 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Згідно з п. 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015 № 13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» у такій категорії кримінальних проваджень угоди про примирення не допускаються.

Відповідно до правової позиції ВС України, викладеної в постанові від 31.03.2016 року у справі № 5-27 кс16, на забезпечення дієвості правових механізмів інституту примирення, його цілей і мети впливають складні зв`язки між принципами публічності і диспозитивності. Як зазначено в цьому рішенні, суд надає особливого значення існуванню в інституті примирення конкуренції принципів публічності і диспозитивності, яка визначає пріоритети публічного і приватного інтересів та їх взаємозв`язок, і вважає, що для встановлення співвідношення публічних і приватних пріоритетів в інституті примирення сторін визначальною є категорія «інтерес».

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 06.12.2018 у справі №756/11661/17.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху», прийнятим ВР України 16.02.2021 року, з метою більш жорстокого дотримання учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, КК України доповнено ст. 286-1, санкція якої передбачає більш суворе покарання, ніж санкція ст. 286 КК України.

Таким чином, законодавцем виокремлено в окремий склад кримінального правопорушення порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з його підвищеною суспільною небезпечністю порівняно з кримінальним правопорушенням, передбаченим ч.1 ст.286 КК України.

Згідно положень п. 2 ч. 7ст. 474 КПК України, суд відмовляє у затвердженні угоди, якщо умови угоди не відповідають інтересам суспільства.

Санкція ч.1 ст. 286-1 КК України, передбачає міру покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років.

Як вже зазначалося вище, сторони угоди узгодили покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 25 500 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Однак, у поданій до суду угоді про примирення сторони не вмотивували, яким чином щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданої шкоди, що згідно з умовами угоди є обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, істотно знижують ступінь тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 .

За таких обставин, оскільки судом встановлено, що умови угоди про примирення, укладеної між потерпілим та обвинуваченим, суперечать вимогам закону та інтересам суспільства в частині узгодженого сторонами покарання, суд вважає за необхідне відмовити в її затвердженні.

Враховуючи положення ст. 474 КПК України, судове провадження продовжується у загальному порядку.

За приписами абз.2 ч.8 ст. 474 КПК України повторне звернення з угодою з тим самим підозрюваним, обвинуваченим в одному кримінальному провадженні допускається одноразово у разі усунення підстав, на основі яких суд відмовив у затвердженні такої угоди. У разі повторної відмови судом у затвердженні угоди наступне звернення з угодою з тим самим підозрюваним, обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні не допускається.

Ухвала оскарженню окремо від рішення, передбаченого ч.1 ст. 392 КПК України, не підлягає та набирає законної сили з моменту проголошення. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст. 392 КПК України.

Керуючись ст.ст. 473, 474 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У затвердженні угоди про примирення між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000255від 24.04.2024 року відмовити.

Судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, продовжувати у загальному порядку.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її проголошення.

Повний текст ухвали складено та оголошено 31 березня 2025 року.

СуддяОСОБА_7