Провадження по справі 1-в/635/902/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року с-ще Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Покотилівка Харківського району Харківської області клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у зв`язку з набранням чинності Законом України №3886- ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів»,-

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у зв`язку з набранням чинності Законом України №3886- ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Від засудженого ОСОБА_4 до суду надійшла заява про розгляд клопотання без його участі.

Представник ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)» в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності.

Прокурор подав заяву, в якій зазначив, що проти задоволення клопотання засудженого не заперечує, просив розглядати за його відсутності.

Відповідно до ч. 5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання, не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями частини 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року, а саме у 2024 році - 3028 грн, у 2023 - 2684 грн, у 2022 - 2481 грн, у 2021 році - 2270 грн, у 2020 році - 2102 грн., у 2019 1921 грн., у 2018 1762 грн , у 2017 1600 грн та віднесено до дрібних крадіжок, за які передбачено адміністративну, а не кримінальну відповідальність.

Судовим розглядом встановлено, що засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання у Державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)» за вироком Козельщинського районного суду Полтавської області від 04 серпня 2022 року.

За вироком Козельщинського районного суду Полтавської області від 04 серпня 2022 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 297 КК України та призначено йому узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 1 (один) місяць. На підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного даним вироком покарання частково приєднано невідбуту частину покарання, визначеного ухвалою Полтавського апеляційного суду від 02 червня 2021 року за вироками Автозаводського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 11.09.2020 року та Кобеляцького районного суду Полтавської області від 27.10.2020 року, та визначено остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 2 (два) місяці.

Вироком Автозаводського районного суду м Кременчука від 11 вересня 2020 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання: за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі; за ч.3 ст. 185 КК України у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі. Відповідно до вимог ч. 1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання ОСОБА_4 у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 (два) роки, поклавши відповідно до ст. 76 КК України обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Даним вироком ОСОБА_4 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України за вчинення крадіжок 13.09.2018 на суму 600 грн, у вересні 2018 року на суму 850 грн, у жовтні 2018 року на суму 800 грн, 1100 грн, 450 грн, 800 грн, 1450 грн, тобто розмір викраденого складає суму менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (станом на 01.01.2018 року - 1762 грн).

Також ОСОБА_4 цим вироком засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України, яке є кримінально-караним діянням.

Крім того, вироком Кобеляцького районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2020 року ОСОБА_4 визнано винуватим за ч.3 ст. 185 КК України та призначено узгоджене покарання - за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 (три) роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік. Згідно з ст.76 КК України покладено на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цим вироком ОСОБА_4 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України за вчинення у червні 2018 року крадіжки, якою завдано матеріальних збитків на суму 306,67 грн, тобто розмір викраденого складає суму менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (станом на 01.01.2018 року - 1762 грн).

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 3 ст.3, ч. 2 ст.4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1ст. 5 КК України).

Вказане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21 зроблено правовий висновок щодо декриміналізації викрадення чужого майна шляхом крадіжки та наголошено, що Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-ІХ, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886-ІХ, мають зворотну дію в часі.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Таким чином, кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст.185 КК України, за вчинення якого ОСОБА_4 був засуджений вироком Кобеляцького районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2020 року, а також передбачене ч. 3 ст. 185 КК України за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 11 вересня 2020 року, наразі не можуть вважатися кримінально караними правопорушеннями, оскільки вартість майна, за викрадення якого останній засуджений, не перевищує граничної вартості майна, за заволодіння яким наразі передбачено саме кримінальну відповідальність 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Частиною 2 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

У зв`язку із зазначеним, оскільки кримінальна караність частини діянь, за вчинення яких засуджено ОСОБА_4 , усунута, суд приходить до висновку про те, що на підставі ч.2 ст.74 КК України засудженого необхідно звільнити від призначеного покарання за ч.3 ст.185 КК України, що призначене за вироком Кобеляцького районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2020 року та ч.3 ст. 185 КК України за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 11 вересня 2020 року.

При цьому суд враховує, що на стадії виконання вироків суд не може вирішити питання щодо наявності підстав вважати особу засудженою за ч.1 ст.162 КК України (перекваліфікації дій), адже прийняття такого рішення можливе лише відповідно до ч.3 ст.337 КПК України під час судового провадження, а його постановлення в порядку ст.ст.537, 539 КПК України не передбачено.

Водночас, за вироком Козельщинського районного суду Полтавської області від 04 серпня 2022 року ОСОБА_4 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.297 КК України, яке є кримінально-караними діяннями, з огляду на що за цим вироком ОСОБА_4 слід вважати засудженим за ч.3 ст. 297 КК України до 4 (чотири) років 1 (один) місяця позбавлення волі, з визначенням покарання в порядку ст.71 КК України.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України № 3886-IX від 18.07.2024, ч. 1, ч. 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

На підставі ч. 2 ст.74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного йому вироком Кобеляцького районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2020 року за ч.3 ст.185 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння.

На підставі ч. 2 ст.74 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від покарання призначеного вироком Автозаводського районного суду м Кременчука від 11 вересня 2020 року за вчинення кримінальних правопорушень за ч.3 ст.185 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Вважати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що засуджений вироком Козельщинського районного суду Полтавської області від 04 серпня 2022 року за ч.3 ст. 297 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 1 (один) місяць. На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання частково приєднати невідбуту частину покарання визначеного вироком Автозаводського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 11 вересня 2020 року і вважати призначеним до відбування 4 (чотири) роки 2 (два) місяці позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що ухвала суду не набрала законної сили.

Суддя ОСОБА_1