ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3170/24 Справа № 213/1979/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8 (в режимі відео конференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.08.2024 року у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №0000044 від 01.02.2024 за обвинуваченням ОСОБА_6 , за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст.309 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.08.2024 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Первомайськ, Миколаївської області, громадянина України, який має середню освіту, неодружений, має на утриманні двох дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , водій 3 мінометного відділення мінометного взводу ІНФОРМАЦІЯ_4 , у військовому званні «старший солдат», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України та призначено покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 309 КК України у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання за сукупністю злочинів у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 54 КК України позбавлено спеціального звання - «старший солдат». Вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

ОСОБА_6 , в порушення вимог ст. 178 Цивільного кодексу України, п.п. 2.1, 2.3.2, 13.1, 14.1 «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, тобто бажаючи їх настання, в невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, при невстановлених обставинах, знайшов ручну гранату типу Ф-1 в зборі із уніфікованим запалом типу УЗРГМ-2, тим самим незаконно її придбав, шляхом привласнення знайденого, незаконно переніс в транспортний засіб марки PEUGEOT, моделі BOXER, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , білого кольору, з державним номером реєстрації НОМЕР_3 , та сховав в водійських дверях автомобіля, де почав незаконно її зберігати без передбаченого законом дозволу.

Крім цього, ОСОБА_6 , діючи умисно, незаконно, з корисливих мотивів перебуваючи по пр. Металіргів в Металургійному районі м. Кривого Рогу, розуміючи та усвідомлюючи в повній мірі протиправність та караність своїх дій, в порушення вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», на узбіччі дороги знайшов, тим самим придбав шляхом привласнення знайденого, особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, обіг якого заборонено, котрий знаходився в пластиковій коробці, а також 7 сліп пакетів з особливо небезпечним наркотичним засобом канабіс, обіг якого заборонено, котрі знаходились в білому пакеті.

Після чого, ОСОБА_6 почав незаконно зберігати при собі придбану наркотичну речовину, поклавши пластикову коробку в якій знаходився особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, обіг якого заборонено, до чорної барсетки, а білий пакет в котрому знаходились 7 сліп пакетів в середині з особливо небезпечним наркотичним засобом канабіс, обіг якого заборонено, поклав під пасажирським сидінням другого ряду в салоні транспортного засобу марки PEUGEOT, моделі BOXER, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , білого кольору, з державним номером реєстрації НОМЕР_3 , на котрому пересувався, тим самим незаконно перевіз вказану наркотичну речовину, і таким чином продовжив їх незаконно зберігати без мети збуту.

Загальна маса вилученого особливо небезпечного наркотичного засобу канабіс під час огляду місця події навпроти магазину "Зефір", розташованого в будинку №27 по пр. Південному в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу, де на узбіччі проїжджої частини розташований автомобіль марки PEUGEOT, моделі BOXER, білого кольору, з державним номером реєстрації НОМЕР_3 , який був під керуванням ОСОБА_6 , становить 710,031 г. Маса канабісу, в перерахунку на суху речовину, становить 620,455 г, що відповідно таблиці №1, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» від 01.08.2000 №188, є великим розміром наркотичного засобу, який ОСОБА_6 незаконно зберігав без мети збуту.

Не погодившись з вказаним вироком суду захисником ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, в якій не оскаржуючи вірність кваліфікації дій ОСОБА_6 . Вважає, що вирок суду в частині незастосування до обвинуваченого вимог ст. 75 КК України є помилковим. Вважає, що суд не врахував, що обвинувачений ОСОБА_6 сприяв досудовому розслідуванню, повідомив слідчому всі обставини злочинів, які не завдали шкоди третім особам. З початку повномасштабного вторгнення рф обвинувачений став до лав ЗСУ, захищав Україну, зокрема в зоні бойових дій, що характеризує його як відповідального громадянина. Він щиро розкаявся у своїх діях, усвідомив їх неприйнятність та суспільну небезпеку. Вважає, що висновок суду про неможливість застосування ст. 75 КК України при призначенні обвинуваченому покарання з огляду на кількість вилученої забороненої речовини є необґрунтованим, оскільки ця обставина вже врахована судом при визначенні строгості покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, а кримінальне правопорушення у сфері незаконного обігу наркотичних засобів не є тяжким. Вважає, що при вирішенні питання про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, суд повинен врахувати відсутність судимості обвинуваченого, наявність неповнолітніх дітей, які перебувають на його вихованні, перебування обвинуваченого на військовій службі, а також тривалість та інтенсивність протиправної діяльності. Просить оскаржуваний вирок змінити та застосувати до обвинуваченого положення ст. 75 КК України та звільнити від відбування покарання.

Сторони кримінального провадження про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, це підтверджується наявними матеріалами справи, клопотань про відкладення слухання справи не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги захисника, думку прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто вирок має ґрунтуватися на зібраних доказах, повністю та всебічно досліджених та правильно оцінених судом, а висновки про подію кримінального правопорушення, про винуватість або невинуватість обвинуваченого у вчиненні злочину та інші істотні питання, які виникли у кримінальному провадженні, мають з достовірністю випливати з матеріалів провадження.

Як вбачається з матеріалів провадження, судовий розгляд в суді першої інстанції проходив з дотриманням визначеного ч.3 ст. 349 КПК України порядку суд обмежив дослідження фактичних обставин провадження допитом обвинуваченого, який визнав вину в пред`явленому йому обвинуваченні в повному обсязі та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу, а також стосовно процесуальних питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Правова процедура розгляду кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України передбачає особливості оскарження для учасників судового розгляду, так згідно ч. 2 ст. 394 КПК України судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу. Обвинувачений ОСОБА_6 погодився з висунутим обвинуваченням, як і погодився на розгляд кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Суд першої інстанції правильно кваліфікував вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст.309 КК України.

Ці висновки суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржуються.

У зв`язку з тим, що фактичні обставини справи, доведеність винуватості ОСОБА_6 в інкримінованому йому правопорушенні та юридична кваліфікація його дій не оспорюються в апеляційній скарзі, а тому не є предметом апеляційного розгляду.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги, що суд обираючи міру покарання, не врахував що обвинувачений ОСОБА_6 сприяв досудовому розслідуванню, щиро розкаявся у своїх діях, усвідомив їх неприйнятність та суспільну небезпеку, що у обвинуваченого відсутні судимості, є неповнолітні діти, які перебувають на його вихованні, перебував на військовій службі, а також тривалість та інтенсивність протиправної діяльності є безпідставними, апеляційним судом встановлено, що при призначенні покарання обвинуваченому суд першої інстанції прийняв до уваги ці доводи та зазначив їх у своєму рішенні.

Щодо доводів апеляційної скарги, що ОСОБА_6 перебував на військовій службі, з початку повномасштабного вторгнення рф обвинувачений став до лав ЗСУ, захищав Україну, зокрема в зоні бойових дій, що характеризує його як відповідального громадянина, колегія суддів, звертає увагу, на підвищену суспільну небезпеку вчинених кримінальних правопорушень, яка виразилась у тому, що обвинувачений ОСОБА_6 взявши на себе обов`язки військовослужбовця, в умовах воєнного стану, вчинив кримінальне правопорушення, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , водієм 3 мінометного відділення мінометного взводу ІНФОРМАЦІЯ_4 , у військовому званні «старший солдат», коли необхідні максимальна чіткість, стійкість та дисциплінованість усіх військовослужбовців, обвинувачений ОСОБА_6 повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і Законів України, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, вчинив кримінальні правопорушення, які судом вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 263 КК України за ознаками: незаконного носіння, зберігання, придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу та за ч. 2 ст. 309 КК України за ознаками: незаконного придбання, зберігання, перевезення наркотичних засобів без мети збуту, якщо предметом таких дій були наркотичні засоби у великих розмірах.

На підставі викладеного доводи апеляційної скарги про те, що суд призначив надмірно суворе покарання та можливо визначити міру покарання без позбавлення волі, є необґрунтованими.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже, з огляду на дискреційні повноваження, суд вправі звільнити особу від відбування призначеного покарання з випробуванням за наявності для цього підстав.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65-67 КК України призначив покарання у межах передбачених санкцією статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинені кримінальні правопорушення, і відповідно до положень Загальної частини КК України взяв до уваги конкретні обставини скоєного кримінального правопорушення, характер ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного який, є військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше не судимий, під наглядом у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебував та не перебуває, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, вину визнав повністю.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому судом визнано його щире каяття, обставиною, яка обтяжує покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Суд першої інстанції вірно дійшов до висновку, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, що не вбачає підстав для застосування положень ст.ст.69, 75, 76 КК України. Колегія суддів, зазначає, що з урахуванням ситуації, яка наразі склалася в країні - збройною агресією РФ та конституційним обов`язком кожного громадянина по захисту Батьківщини, вчинений ОСОБА_6 умисний тяжкий злочин за ч. 1 ст. 263 КК України та нетяжкий злочин за ч. 2 ст. 309 КК України, які представляють значну суспільну небезпечність, тому звільнення останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням створить в очах громадян та суспільства в цілому негативне враження безладдя та безкарності, тим паче під час введеного на всій території України воєнного стану, досягти мети покарання, виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним інших правопорушень без ізоляції останнього від суспільства не можливо.

Суд в межах своїх дискреційних повноважень при призначенні покарання, як вбачається з мотивувальної частини вироку, фактично прийняв до уваги всі дані, що характеризують особу обвинуваченого, а також врахував обставини кримінального провадження в їх сукупності, які визначають тяжкість вчиненого кримінального правопорушення.

Апелянтом не наведено нових обставин, які не враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та могли свідчити про явну суворість призначеного покарання у межах санкцій, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст.309 КК України.

Отже, стороною захисту не зазначено обґрунтованих підстав для застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України, та колегією суддів під час апеляційного перегляду вироку не встановлено.

У відповідності зі ст. ст. 50, 65 КК України особі, що скоїла кримінальне правопорушення, покарання повинне бути призначене необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засудженого, а також попередження здійснення нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

За вказаних вище підстав, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження нових кримінальних правопорушень та підстав для пом`якшення покарання, не вбачає.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості та особі обвинуваченого є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки призначене покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404-405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.08.2024 року у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №0000044 від 01.02.2024 за обвинуваченням ОСОБА_6 , за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст.309 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді