УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року

м. Київ

справа № 204/3371/22

провадження № 51 -6131 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу (клопотання) засудженої ОСОБА_4 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 03 квітня 2023 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,

встановив:

Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2022 року, залишеним без зміни ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03 квітня 2023 року, ОСОБА_4 засуджено за ст. 27 ч. 2, ст. 110 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна. Цим же вироком ОСОБА_5 засуджено за ст. 27 ч. 2, ст. 110 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років без конфіскації майна.

У касаційній скарзі, яку подано, як клопотання, засуджена порушує питання про перевірку кримінального провадження щодо неї у касаційному порядку.

Проте, касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК України, а тому колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення її без руху на підставі ст. 429 ч. 1 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 427 ч. 2 п. 4 КПК України у касаційній скарзі зазначаються обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того,

у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.

Так, в порушення ст. 427 ч. 2 п. 4 КПК України у касаційній скарзі засуджена не зазначає в чому саме, на її думку, полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень першої і апеляційної інстанцій відповідно до положень ст. 438 ч. 1 КПК України і не наводить доводи на обґрунтування цього.

Згідно зі ст. 438 ч. 1 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).

В касаційній скарзі засуджена вказує на допущені, на її думку, неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження,що відповідно до ст. 433 ч. 1, ст. 438 ч. 1 КПК України не є предметом дослідження та перевірки касаційним судом.

Також у поданій скарзі засуджена ОСОБА_4 не зазначає в чому полягає незаконність ухвали апеляційного суду, які конкретно порушення закону в силу ст. 419 КПК України, на її думку, було допущено цим судом, які доводи її апеляційної скарги суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив, не перевірив та не оцінив.

Крім того, касаційну скаргу подано із порушенням ст. 427 ч. 2 п. 5 КПК України, відповідно до якої у касаційній скарзі зазначаються вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.

Згідно з положеннями ст. 436 ч. 1 КПК України, суд касаційної інстанції

за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.

Отже, засуджена має зазначити прохання щодо судових рішень з врахуванням повноважень касаційного суду прийняти одне з рішень, передбачених ст. 436 КПК України.

В порушення вимог ст. 427 ч. 5 КПК України до касаційної скарги не додано копій судових рішень, що оскаржуються.

Відповідно до ст. 427 ч. 3 КПК України якщо особа не бажає брати участі

у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі, проте зі змісту касаційної скарги не вбачається думка особи щодо бажання чи небажання брати участь у касаційному розгляді.

Водночас, в касаційній скарзі засуджена порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень щодо неї і перевірку їх у касаційному порядку, однак не вказує дати отримання нею ухвали апеляційного суду та не зазначає поважних причин для поновлення такого строку, що позбавляє можливості суд касаційної інстанції вирішити таке клопотання.

Під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати скаргу у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що подала скаргу, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Зазначені обставини мають бути підтверджені відповідними даними.

Відповідно до ст. 426 ч. 2 КПК касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Крім того, засудженій необхідно врахувати вимоги ст. 426 ч.1 КПК України, відповідно до якої до суду касаційної інстанції подається не клопотання, а касаційна скарга у відповідності до вимог ст. 427 цього Кодексу.

Такі недоліки касаційної скарги унеможливлюють проведення перевірки обґрунтованості доводів засудженої щодо дотримання нею строку на касаційне оскарження та вирішення питання про відкриття касаційного провадження.

Керуючись ст. 429 ч. 1КПК України, Верховний Суд

постановив:

Залишити касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 без руху.

Встановити засудженій ОСОБА_4 п`ятнадцятиденний строк для усунення зазначених недоліків з дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_6 ОСОБА_3