Провадження №1-кп/333/947/24
УХВАЛА

Іменем України

18 грудня 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження та звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілим у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

26.11.2024 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Довга Поляна Старооскольського району, Бєлгородської області, громадянина України, має середню освіту, пенсіонера, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, за обвинуваченням його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Згідно обвинувального акту, 08.10.2024 року, приблизно о 07 годині 05 хвилин, водій ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 21011», реєстраційний номер НОМЕР_1 здійснював рух в межах лівої смуги руху по пр. Соборному з боку вул. Привокзальної в напрямку вул. Сергія Серікова в м. Запоріжжя.

В цей же час, пішохід ОСОБА_4 , перебуваючи в районі буд. 3 по пр. Соборному почав переходити проїзну частину пр. Соборного, рухаючись по пішохідному переходу, позначеному дорожньою розміткою 1.14.2 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України) та дорожніми знаками 5.38.1 та 5.38.2 ПДР України.

Водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «ВАЗ 21011» реєстраційний номер НОМЕР_1 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, по якому рухався пішохід ОСОБА_4 , діючи зі злочинною недбалістю, маючи об`єктивну можливість виявити пішохода, порушуючи вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, зі змінами та доповненнями, відповідно до яких:

- п. 18.1 Правил дорожнього руху, де вказано: водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека,

не зменшив швидкість та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, для якого може бути створена перешкода чи небезпека, внаслідок чого скоїв наїзд на ОСОБА_4 передньою частиною керованого транспортного засобу.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, а саме: закриті переломи ребер та правої плечової кістки що кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості. Окрім цього, ОСОБА_4 отримав садно стегна, що кваліфікується як легке тілесне ушкодження.

Невиконання водієм ОСОБА_5 вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху, знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані слідчим за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а саме: у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 звернувся із усним клопотанням про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку з примиренням з потерпілим.

Суд роз`яснив ОСОБА_5 суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Обвинувачений, зазначив, що йому зрозуміла суть обвинувачення та його права, пов`язані із закриттям кримінального провадження та звільненням його від кримінальної відповідальності. Вони з потерпілим фактично примирилися, ОСОБА_4 не має до нього жодних претензій, що підтверджується відповідними розписками, свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, він визнає у повному обсязі.

Потерпілий ОСОБА_4 підтвердив, що вони з обвинуваченим примирилися, він не має до останнього жодних претензій і не заперечує проти задоволення клопотання ОСОБА_5 .

Прокурор також не заперечував проти задоволення клопотання ОСОБА_5 та закриття кримінального провадження, враховуючи повідомлені потерпілим та обвинуваченим обставинами.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали, суд дійшов до такого.

Згідно ч.1 ст.286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.

На підставі ст.44 КК України встановлено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Положеннями статті 46 КК України передбачено, що особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Таким чином, кримінально-правовими підставами для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням винного з потерпілим, є вчинення кримінального правопорушення вперше, особа, яка вчинила таке кримінальне правопорушення, примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005 року примирення винної особи з потерпілим (потерпілими) належить розуміти як акт прощення її ним (ними) в результаті вільного волевиявлення, що виключає будь-який неправомірний вплив, незалежно від того, яка зі сторін була ініціатором, та з яких мотивів. Звільнення винної особи від кримінальної відповідальності та закриття справи у зв`язку з примиренням із потерпілим можливе тільки в разі відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні необережного нетяжкого злочину, раніше не судимий, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, у скоєному щиросердно розкаявся, шкода та збитки відсутні.

У судовому засіданні встановлено факт примирення потерпілого і обвинуваченого. Також і встановлена згода ОСОБА_5 на звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття відносно нього кримінального провадження за вказаною підставою.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження стосовно обвинуваченого за ч.1 ст.286 КК України, відповідно до положень п.1 ч.2 ст.284, ч.3 ст.288 КПК України, закрити.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_6 від 10.10.2024 року на транспортний засіб «ВАЗ 21011», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував обвинувачений, накладений арешт.

Постановою слідчого ВР ЗСТСВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 від 18.10.2024 року транспортний засіб «ВАЗ 21011», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , визнаний речовим доказом.

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

В даному випадку автомобіль «ВАЗ 21011», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 не підлягає спеціальної конфіскації, судом прийнято рішення про закриття кримінального провадження, тому вважаю за необхідне зняти арешт на вказаний автомобіль, яким під час дорожньо-транспортної пригоди керував обвинувачений та повернути його ОСОБА_5 .

Згідно п.7 ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому, документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

З пункту 1 частини 2 статті 99 КПК України вбачається, що до документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі електронні).

Отже, враховуючи, що на цифровому носію (диску) з відеозаписом мається інформація про обставини скоєної дорожньо-транспортної пригоди, тому він є документом і має зберігатися в матеріалах кримінального провадження.

Процесуальні витрати згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні складають 9 550 грн. 80 коп. за залучення експертів на проведення судових експертиз.

Відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Велика Палата Верховного суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №462/6473/16-ц (провадження №14-400цс18), висновувала, що кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Очевидно, що, звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду важає, що це питання може бути вирішене й ухвалою суду.

Нормами КПК України встановлено, що, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат (п. 13 ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 374 КПК). Оскільки в ст.126 КПК України визначено, що це питання може бути вирішено й ухвалою суду, Велика Палата Верховного Суду робить висновок, що у випадку заявлення учасниками кримінального провадження клопотання про компенсацію процесуальних витрат суд, ухвалюючи остаточне рішення за результатами розгляду кримінального провадження (вирок або ухвалу), вирішує питання щодо розподілу процесуальних витрат.

В даному випадку прокурор заявив клопотання під час винесення рішення у кримінальному провадженні вирішити питання щодо процесуальних витрат та стягнути, пов`язані із проведенням експертиз, витрати з обвинуваченого.

Враховуючи, що вказані процесуальні витраті документально підтверджені матеріалами кримінального провадження (довідками про витрати на проведення експертиз), той факт, що в даному випадку кримінальне провадження закрито з нереабілітуючих підстав, обвинувачений фактично визнав свою вину, тому суд вирішує про стягнення з ОСОБА_5 зазначених витрат на користь держави.

Цивільний позов у кримінальному провадженню відсутні. До обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід не застосовувався.

Керуючись ст.46 КК України, ст.ст. 284, 286, 288, 372, ч.2 ст.376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання про закриття кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 та звільнення останнього від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілим задовольнити.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, звільнити від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілим ОСОБА_4 .

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, закрити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_6 від 10.10.2024 року на транспортний засіб «ВАЗ 21011», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Речові докази:

- транспортний засіб «ВАЗ 21011», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що перебуває на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів ГУНП в Запорізькій області (м. Запоріжжя, вул. Привокзальна, буд.13) повернути обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- цифровий носій (диск) з відеозаписом, що перебуває у матеріалах кримінального провадження (у прокурора) залишити у кримінальному провадженні.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 9 550 (дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят) грн. 80 коп. за залучення експертів на проведення судових експертиз.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 23.12.2024 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1