Номер провадження 11-кп/816/254/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Погроза або насильство щодо працівника правоохоронного органу
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 грудня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, офіційно не працюючого, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 , в якій, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини на кваліфікацію дій свого підзахисного, останній просить вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 грудня 2023 року в частині призначеного ОСОБА_7 покарання змінити та засовувати до нього ст. 75 КК України.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на один рік.

Строк відбування покарання рахувати з часу затримання на виконання вироку.

Зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк тримання під вартою з 03 жовтня 2023 року по 06 жовтня 2023 року, з розрахунку один день тримання під вартою до двох днів обмеження волі.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги захисник посилається на те, що покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, яке призначено ОСОБА_7 судом першої інстанції, є занадто суворим, за наявності декількох пом`якшуючих покарання обставин та відсутності обтяжуючих покарання обставин, як було вірно встановлено під час розгляду даного кримінального провадження.

При цьому, як зазначає апелянт, судом не було враховано досудову доповідь «Центру пробації», згідно якої ОСОБА_7 недоцільно призначати покарання у виді ізоляції від суспільства, що останній характеризується виключно позитивно та вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання зі сталими соціальними зв`язками, займається суспільно корисною працею.

За таких обставин, захисник вважає, що у даному випадку виправлення та перевиховання ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства і є підстави для звільнення останнього від відбуття призначеного покарання з встановленням іспитового строку.

Інші учасники кримінального провадження вирок суду в апеляційному порядку не оскаржували.

Згідно з вироком, 03 жовтня 2023року, о 19 год. 00 хв. поліцейський взводу №2 роти № 1 батальйону УПП в Сумській області ДПП ОСОБА_10 разом з інспектором взводу № 2 роти № 1 батальйону УПП в Сумській області ДПП ОСОБА_11 у складі екіпажу «Руно-206» заступили на чергування та несли службу по охороні громадського порядку на території м. Суми.

Під час патрулювання території м. Суми, близько 20 год. 50 хв. по вул. Джерельній, 35 у м. Суми, ОСОБА_10 разом з ОСОБА_11 виявили ОСОБА_7 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме характерним запахом з порожнини рота, млявою мовою, хиткою ходою та порушенням координації рухів, який перебував в неадекватному стані, поводився агресивно відносно працівників поліції, висловлювався нецензурною лайкою та намагався наносити останнім удари ногами.

У зв`язку із необхідністю складання адміністративних протоколів затримання за ст. 185 КУпАП та оформленням матеріалів за ст. ст. 173, 178 КУпАП, через неможливість їх складання на місці із-за протиправної, агресивної та неадекватної поведінки ОСОБА_7 , останнього було доставлено до Сумського РУП ГУНП в Сумській області.

03 жовтня 2023 року, близько 23 год. 09 хв. під час комендантської години, ОСОБА_7 , знаходячись в Сумському РУП ГУНП в Сумській області за адресою: м. Суми, вул. Магістратська, 21, повернувся обличчям до поліцейському взводу № 2 роти № 1 батальйону УПП в Сумській області ДПП ОСОБА_10 , розуміючи, що посягає на життя та здоров`я працівника правоохоронного органу, маючи умисел на заподіяння шкоди його здоров`ю, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, тобто діючи з прямим умислом, наніс один удар лобною частиною голови по верхній щелепі останнього, чим спричинив йому легкі тілесні ушкодження, згідно висновку судово-медичної експертизи №1245 від 16 жовтня 2023 року.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 345 КК України, тобто умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду, його учасники, в тому числі і потерпілий ОСОБА_10 , були повідомлені завчасно у передбачений законом спосіб, і на підтвердження того, що останній повідомлений саме належним чином про час, день та місце розгляду справи, свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулось на адресу суду.

Однак, для участі у призначеному судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 не з`явився, причини неявки не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду провадження на іншу дату не звертався і не наполягав на його здійсненні виключно за його участі.

Враховуючи думку присутніх у судовому засіданні обвинуваченого його захисника та прокурора, колегія суддів дійшла висновку про можливість здійснення апеляційного розгляду у відсутність потерпілого ОСОБА_10 , що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

А тому, заслухавши доповідь головуючого судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційних скарг, обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 на підтримку апеляційних доводів та вимог, прокурора, який вважав рішення суду законним та обґрунтованим, просив залишити його в силі, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Враховуючи, що фактичні обставини кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 ніким не оспорюються і докази щодо них на підставі ч.3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин, відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, перевірці апеляційним судом не підлягають.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 345 КК України також не оспорюється, тому відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції і в цій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Що стосується доводів захисника про те, що у даному випадку наявні підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, положеннями ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

За правилами ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень ст. ст.66, 67 КК України.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо. Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Разом з цим, як уже раніше неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд (постанови Верховного Суду від 11 вересня 2018 (провадження № 51- 5332км18), від 17 січня 2019 року (провадження № 51-2541км18) від 31 січня 2019 року (провадження № 51-5950км18), від 17 жовтня 2019 року (провадження №51-1532км19) та інші) дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі визначені ст. ст.409,414 КПК України, які передбачають повноваження суду апеляційної інстанції скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли таке покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Так, статтею 414 КПК України визначено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що при вирішенні питання виду та розміру покарання, яке слід призначити ОСОБА_7 , судом першої інстанції було враховано, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, що останній раніше не судимий, у вчиненому покаявся, сприяв органам досудового слідства та суду у розкритті кримінального правопорушення, вибачився перед потерпілим, і ці обставини були визнані такими, що пом`якшують покарання. Обставин, що обтяжують покарання судом встановлено не було.

Також, своє відображення в оскаржуваному вироку знайшло і те, що судом було враховано досудову доповіді представника Ковпаківського районного відділу Філії Державної установи «Центр прорбації» в Сумській області, згідно якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченим середній та йому недоцільно призначати покарання у виді ізоляції від суспільства.

Саме зазначені обставини і стали підставою для висновку суду, що необхідним й достатнім для виправлення та попередження ОСОБА_7 нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді обмеження волі строком на один рік.

Справедливість призначеного ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання у колегії суддів сумніву не викликає, і вважати таке покарання суворим підстави відсутні, з врахуванням того, що санкцією ч. 2 ст. 345 КК України визначено, що умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу чи його близьким родичам побоїв, легких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, карається обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

При цьому, питання призначення ОСОБА_7 покарання, як з застосуванням ст. 69 КК України, так для звільнення останнього від призначеного покарання з випробуванням, відповідно до ст. 75 КК України, судом не розглядалось.

Разом з тим, саме під час апеляційного розгляду колегією суддів було встановлено наявність правових підстав, які, виходячи із принципу індивідуалізації покарання, в даному випадку дають можливість застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 положення ст. 75 КК України та призначити останньому покарання не пов`язане із його реальним відбуттям.

Так, згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів приймає до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , його молодий вік, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, судимостей не має, що вчинений ним злочин, у відповідності до ст. 12 КК України, класифікується як нетяжкий.

Крім того, колегія суддів враховує і поведінку обвинуваченого, який, з самого початку судового розгляду свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, у судовому засіданні надавав правдиві показання щодо скоєного, які в повному обсязі відповідали фактичним обставинам, зазначеним у пред`явленому обвинуваченні.

При цьому, колегія суддів зауважує, що з правового висновку Верховного Суду у постанові від 20 квітня 2021 року в справі №457/529/20 вбачається, що щире каяття це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї кримінально караної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність.

Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше кримінальних правопорушень.

Під час апеляційного розгляду, ОСОБА_7 навіть за відсутності потерпілого у судовому засіданні, просив пробачення за свої дії, щиро розкаявся у вчиненому, критично оцінював свою протиправну поведінку, дуже шкодував та висловлював жаль з цього приводу, надавав докази на підтвердження своєї зайнятості, а саме, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, з якого вбачається що 13 вересня 2024 року ОСОБА_7 був зареєстрований як ФОП, види економічної діяльності: оброблення даних, розміщення інформації на веб-вузлах та пов`язана з ними діяльність, комп`ютерне програмування та видання іншого програмного забезпечення.

Крім того, апеляційному суду було надано довідку-характеристику від 14 травня 2024 року №17-11-09/98, видану виконавчим комітетом Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, в якій вказано, що у 2018 році ОСОБА_7 закінчив Сошниківську ЗОШ І-ІІІ ступенів, з 2019 року до 2022 року навчався у Київському вищому професійному училищі будівництва і архітектури м. Київ за спеціальністю столяр, проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 з 2009 року, має матір та сестру. За час проживання на території села Сошників, ОСОБА_7 у п`янстві та дебоширстві не був замішаний, скарг та нарікань на поведінку його та членів сім`ї, в сільську раду не надходило.

Зазначені обставини вказують на те, що з часу ухвалення відносно ОСОБА_7 вироку, а саме з грудня 2023 року, у житті останнього відбулись суттєві позитивні зміни, які знижують ступінь його соціальної небезпечності та свідчать про те, що він зробив для себе належні висновки та намагається довести своє виправлення.

Крім того, колегія суддів враховує і досудову доповідь представника Ковпаківського районного відділу Філії Державної установи «Центр прорбації» в Сумській області, в якій хоча і зазначено, що ризик вчинення ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення середній, проте, не вказано, що необхідним було б призначення останньому покарання у виді ізоляції від суспільства.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування призначеного покарання у виді обмеження волі, та про наявність підстав для його звільнення від відбування такого покарання з іспитовим строком, на підставі ст. 75 КК України, врахуючи при цьому, не лише особу обвинуваченого та тяжкість вчиненого ним злочину, а і вищезазначені обставини, встановлені під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження.

На переконання колегії суддів, таке покарання, буде справедливим, відповідатиме вимогам закону, принципам законності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а покладення на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України дозволить здійснювати контроль з боку уповноваженого органу з питань пробації за поведінкою обвинуваченого.

За таких обставин апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 підлягає до задоволення, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції - зміні.

Керуючись ст.404,405,407,418,419 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 грудня 2023 року відносно ОСОБА_7 , в частині призначеного покарання змінити.

ОСОБА_7 , вважати засудженим за ч.2 ст.345 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на один рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк два роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4