Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/543/25
У Х В А Л А

31.03.2025 року м.Виноградів

Слідчий суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_3 підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів, клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000104 від 01.02.2025 року, про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця за національністю, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ ВП №1 Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_6 , звернувся до суду із клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування, а саме до 02.05.2025 року.

Подане клопотання обґрунтовує тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року за № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (із змінами якими, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб тобто до 07 лютого 2025 року), у зв`язку з чим в Україні діють обмеження на виїзд за кордон чоловіків віком від 18 до 60 років, здійснив сприяння не законному переправлення осіб через державний кордон України, шляхом надання вказівок та засобів, щодо кількох осіб, за попередньо домовленістю з невстановленими досудовим розслідування особами, з корисливих мотивів за наступних обставинах.

Так, ОСОБА_4 , в період часу з 24 по 29 січня 2025 року, точної дати встановити не вдалося, погодився сприяти в незаконному переправленні через державний кордон України, поза пунктом пропуску, за грошову винагороду у невстановленому досудовим розслідуванням розмірі, громадянам України призовного віку, а саме: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцю АДРЕСА_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканцю АДРЕСА_3 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканцю АДРЕСА_4 .

В подальшому, ОСОБА_4 , виконання злочинного задуму поєднаного спільним умислом із невстановленими досудовим розслідуванням особами, близько 10 години 00 хвилин 01 лютого 2025 року прибув за кермом автомобіля марки «Mercedes Benz E200», державний номерний знак НОМЕР_1 в с.Гетиня, Берегівського району та зупинився поблизу будинку культури за адресою с. Гетиня, вул. Головна, 25, Берегівського району, де за попередньою домовленістю із невстановленою досудовим розслідуванням особою, зустрів ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , якій в цей час за сприянням невстановленої особи, з метою безперешкодного обходу контрольних прикордонних постів, перетнули річку Тиса з с. Дротинці до с. Гетиня, Берегівського району, на надувному човні марки «Bark». Після чого, ОСОБА_4 діючи з прямим умислом, шляхом надання засобів, а саме автомобіля яким керував марки «Mercedes Benz E200», державний номерний знак НОМЕР_1 , з метою переховування та вичікування слушно моменту для подальшого незаконного переправлення через державний кордон України, розмістив в салоні вищевказаних громадян.

Після цього, 01 лютого 2025 року, близько 10 години 40 хвилин, ОСОБА_4 , разом з трьома особами призовного віку: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 , прибули на автодорогу М-23 на околиці с.Тисобикень, Берегівського району, за приблизними координатами 48.0727751 22.863465, де зупинилися на узбіччі автодороги, що знаходиться в безпосередній близькості від державного кордону України по напрямку 103 прикордонного знаку, на відстані близько 350 метрів. Далі ОСОБА_4 з метою незаконного переправлення вказаних осіб через державний кордон України надав їм вказівки щодо способу перетину державного кордону, а саме: напрямку руху, відстані між ними і лінією державного кордону України, способу подолання інженерних споруд на кордоні, для успішного перетину поза пунктом пропуску державного кордону України з можливістю потрапити до Угорської Республіки.

Після чого, вичекавши настання слушного часу для їх незаконного переправлення через державний кордон України, ОСОБА_4 віддав усну вказівку та жестом продемонстрував напрямок руху, на що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вийшли з автомобіля та розпочали рух в швидкому темпі за вказівкою та по маршруту вказаного ОСОБА_4 , однак вони були затримані військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_5 на напрямку 103 прикордонного знаку на відстані 300 метрів від державного кордону України.

Таким чином, ОСОБА_4 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, тобто сприяння незаконного переправленню осіб через державний кордон України вказівками, наданням засобів, вчинене щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

02 лютого 2025 року, ОСОБА_4 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, тобто у сприянні незаконного переправленню осіб через державний кордон України вказівками, наданням засобів, вчинене щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

03.02.2025 року, відносно підозрюваного ОСОБА_4 , згідно ухвали слідчого судді Виноградівського районного суду, застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 03.04.2025 року.

Згідно постанови керівника Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_11 , строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000104 від 01.02.2025, за підозрою ОСОБА_4 та ОСОБА_12 , у вчинені ними кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, продовжено на строк до трьох місяців.

У відповідності до ч. 5 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 332 КК України, відноситься до тяжких злочинів.

Вина ОСОБА_4 повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, а саме: протоколом огляду місця події, показаннями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , протоколами огляду вилучених мобільних телефонів, протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, речовими та іншими доказами в їх сукупності.

Стаття 176 КПК України визначає, що до підозрюваних осіб можна застосувати один з таких видів запобіжних заходів з метою сприяння не ухиленню підозрюваного від слідства та суду, та невчиненням ним інших кримінальних правопорушень, а саме: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 332 КК України, який, відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією транспортних засобів або інших засобів вчинення злочину та з конфіскацією майна.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам незаконно впливати на свідка, або іншим чином перешкоджати досудовому розслідуванню.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

Переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Злочин, який інкримінується ОСОБА_4 є тяжким і передбачає можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією транспортних засобів або інших засобів вчинення злочину та з конфіскацією майна, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також той факт, що Закарпатська область межує з чотирма країнами (Польща, Румунія, Словаччина та Угорщина) дають підстави вважати, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення тяжкого злочину може переховуватись від органів досудового розслідування та має реальні можливості покинути постійне місце проживання.

Підтвердженням наявного ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 1 77 КПК України, є те що ОСОБА_4 під час дії на території України воєнного стану, з метою створення перешкод досудовому слідству, може виїхати на територію яка перебуває в тимчасовій окупації, у зв`язку з цим, у правоохоронних органів України фактично не буде можливості затримати підозрюваного та як наслідок, притягнути останнього до,- кримінальної відповідальності, існують ризики переховування у такий спосіб від органів досудового розслідування та суду.

Незаконно впливати на свідків та інших учасників у кримінальному провадженні.

Підозрюваний ОСОБА_4 з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження може вступати у поза процесуальні відносини із свідками та понятими та схиляти їх до зміни даних слідству показів і це створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показів або відмови від надання таких.

Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Знаходячись на волі підозрюваний ОСОБА_4 зможе використовуючи свої зв`язки координувати дії засобами, які мають можливість впливати на викривлення зазначених даних для кримінального провадження шляхом погрози та тиску на учасників/сторін кримінального провадження, з метою уникнення підозрюваним кримінальної відповідальності, що є способом перешкоджанням досудового розслідування.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Феррарі Браво проти Італії", затримання і тримання особи під вартою допустимі не лише у випадку доведеності факту скоєння злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою попереднього розслідування, досягненню мети якого і є тримання під вартою. Факти, що викликали підозру, не обов`язково повинні бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження, або навіть пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

При цьому, на стадії досудового розслідування кримінального правопорушення слідчий суддя повинен встановити лише наявність обґрунтованої підозри особи у вчиненні злочину, тобто, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною з точки зору об`єктивного спостерігача та не вирішує питання доведеності винуватості особи у вчиненні злочину, не оцінює докази з точки зору їх допустимості, достатності, взаємозв`язку, не вирішує інші питання, що вирішуються під час судового розгляду кримінального провадження.

Крім того, у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 року, ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 173 КК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого погодженого з прокурором.

У випадку засудження ОСОБА_4 за вчинення тяжкого злочину, до якого може бути застосовано виключно покарання у вигляді позбавлення волі до 9 років.

Так у ст. 5 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи R (80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Таким чином, відповідно до вказаної рекомендації, важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за вчинений злочин. Тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин, тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо підозрюваного.

Вивченням особи підозрюваного на даний час встановлено, що ОСОБА_13 працездатний, тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали його утриманню під вартою, не страждає. Даних, які б вказували на неможливість застосування вказаного запобіжного заходу не встановлено.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, необхідно врахувати вимоги п.п. З, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Відповідно до п. «с» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого є тримання під вартою, що визначено в рішенні ЄСПЛ за скаргою «Феррарі-Браво проти Італії».

Ураховуючи викладене, тяжкість та специфіку кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується, дані про особу підозрюваного з метою забезпечення виконання процесуальних обов`язків та запобіганням наведеним у клопотанні ризикам до ОСОБА_4 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується.

Частиною 3 ст. 183 КПК України встановлено, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених Кодексів.

Разом з цим, відповідно до ст.183 КПК України, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Враховуючи вищевикладене, сторона обвинувачення опираючись на зібрані в ході проведення досудового розслідування докази, вважає за необхідне враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та наявні обставини, продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вказані обставини свідчать про неможливість застосування особистого зобов`язання, особистої поруки та домашнього арешту, стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 так як такі ним дотримані не будуть.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити, з тих підстав, що ризики, які були враховані судом при обранні попереднього запобіжного заходу ОСОБА_4 надалі існують, а тому є всі підстави для продовження строку запобіжного заходу утримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 , просили суд обрати запобіжний захід не пов`язаний із обмеженням волі.

Заслухавши доводи та заперечення сторін кримінального провадження, дослідивши докази у даному клопотанні, слідчий суддя прийшов до наступного.

Досудовим розслідуванням у даному кримінальному провадженні встановлено наступне.

ОСОБА_4 , в період часу з 24 по 29 січня 2025 року, точної дати встановити не вдалося, погодився сприяти в незаконному переправленні через державний кордон України, поза пунктом пропуску, за грошову винагороду у невстановленому досудовим розслідуванням розмірі, громадянам України призовного віку, а саме: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцю АДРЕСА_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканцю АДРЕСА_3 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканцю АДРЕСА_4 .

В подальшому, ОСОБА_4 , виконання злочинного задуму поєднаного спільним умислом із невстановленими досудовим розслідуванням особами, близько 10 години 00 хвилин 01 лютого 2025 року прибув за кермом автомобіля марки «Mercedes Benz E200», державний номерний знак НОМЕР_1 в с.Гетиня, Берегівського району та зупинився поблизу будинку культури за адресою с. Гетиня, вул. Головна, 25, Берегівського району, де за попередньою домовленістю із невстановленою досудовим розслідуванням особою, зустрів ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , якій в цей час за сприянням невстановленої особи, з метою безперешкодного обходу контрольних прикордонних постів, перетнули річку Тиса з с. Дротинці до с. Гетиня, Берегівського району, на надувному човні марки «Bark». Після чого, ОСОБА_4 діючи з прямим умислом, шляхом надання засобів, а саме автомобіля яким керував марки «Mercedes Benz E200», державний номерний знак НОМЕР_1 , з метою переховування та вичікування слушно моменту для подальшого незаконного переправлення через державний кордон України, розмістив в салоні вищевказаних громадян.

Після цього, 01 лютого 2025 року, близько 10 години 40 хвилин, ОСОБА_4 , разом з трьома особами призовного віку: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 , прибули на автодорогу М-23 на околиці с.Тисобикень, Берегівського району, за приблизними координатами 48.0727751 22.863465, де зупинилися на узбіччі автодороги, що знаходиться в безпосередній близькості від державного кордону України по напрямку 103 прикордонного знаку, на відстані близько 350 метрів. Далі ОСОБА_4 з метою незаконного переправлення вказаних осіб через державний кордон України надав їм вказівки щодо способу перетину державного кордону, а саме: напрямку руху, відстані між ними і лінією державного кордону України, способу подолання інженерних споруд на кордоні, для успішного перетину поза пунктом пропуску державного кордону України з можливістю потрапити до Угорської Республіки.

Після чого, вичекавши настання слушного часу для їх незаконного переправлення через державний кордон України, ОСОБА_4 віддав усну вказівку та жестом продемонстрував напрямок руху, на що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вийшли з автомобіля та розпочали рух в швидкому темпі за вказівкою та по маршруту вказаного ОСОБА_4 , однак вони були затримані військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_5 на напрямку 103 прикордонного знаку на відстані 300 метрів від державного кордону України.

Таким чином, ОСОБА_4 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, тобто сприяння незаконного переправленню осіб через державний кордон України вказівками, наданням засобів, вчинене щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

02 лютого 2025 року, ОСОБА_4 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, тобто у сприянні незаконного переправленню осіб через державний кордон України вказівками, наданням засобів, вчинене щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

03.02.2025 року, відносно підозрюваного ОСОБА_4 , згідно ухвали слідчого судді Виноградівського районного суду, застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 03.04.2025 року.

Встановлено, що ризики, які були встановлені під час обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, не зменшилися.

Щодо обґрунтованості застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, суд також вважає за необхідне зазначити наступне.

Стаття 183 КПК України визначає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Суд звертає увагу на мотив та спосіб вчинення кримінального правопорушення, яке має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлені наслідками для конкретних осіб, наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, а також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тому, враховуючи наведене і зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає обґрунтованим висновок про необхідність продовження до обвинуваченого виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення вищевказаних ризиків.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 08.07.2003 року № 14-рп/2003, тяжкість злочину не є єдиною підставою для обрання виключного запобіжного заходу, як тримання під вартою, а враховується разом з іншими обставинами по справі.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відтак, виключно у сукупності з усіма наведеними вище обставинами, для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та для запобігання спробам останнього переховуватися від суду,незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення,за відсутності доказів щодо неможливості тримання обвинуваченого під вартою, в тому числі за станом здоров`я, із врахуванням вимог щодо наявності наведених вище ризиків в їх сукупності, передбачених ст. 177 КПК України, а також того, що судовий розгляд не може бути закінченим до спливу строку дії попередньої ухвали суду про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, суд робить висновок про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.

З врахуванням тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, необхідно продовжити строк запобіжного заходу відносно обвинуваченого, в межах строку досудового розслідування, а саме до 02.05.2025 року.

Керуючись ст.331, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання задоволити.

Обрати щодо підозрюваного - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця за національністю, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, раніше не судимого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби, в межах строку досудового розслідування, тобто по 02.05.2025 включно.

2. Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 такі обов`язки:

у нічний час доби з 22:00 год. до 06:00 год. наступного дня не залишати своє місце постійного проживання: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду.

прибувати до слідчого, прокурора та суду/слідчого судді за першою вимогою.

повідомляти слідчого, прокурора чи суд/слідчого суддю про зміну місця свого проживання.

утриматися від спілкування із свідками у кримінальному провадженні.

здати на зберігання слідчому свій паспотр громадянина України для виїзду за кордон та інші документи, які дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і підлягає до негайного виконання органом досудового розслідування.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1