ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/2726/23 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження №: 11-сс/818/474/25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: скарги на бездіяльність
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(про відмову у відкритті провадження)

28 березня 2025 року, суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20.03.2025 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_3 про скасування постанови прокурора Лозівської окружної прокуратури ОСОБА_4 від 26.02.2025 та в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про призначення комісійної комплексної судово-медичної експертизи по кримінальному провадженню №0000394 від 01.05.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.2 КК України, -

в с т а н о в и в:

Вказаною ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_3 про скасування постанови прокурора Лозівської окружної прокуратури ОСОБА_4 від 26.02.2025 та в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про призначення комісійної комплексної судово-медичної експертизи по кримінальному провадженню №0000394 від 01.05.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.2 КК України.

Слідчий суддя дійшов такого висновку з тих підстав, що під час розгляду клопотання ОСОБА_3 , поданого прокурору в порядку ст.220 КПК України, по кримінальному провадженню №0000394 від 01.05.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.2 КК України, прокурор ОСОБА_4 діяв в межах наданих йому повноважень, прийняв обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні клопотання від 07.02.2025 про призначення комісійної комплексної судово-медичної експертизи, оскільки призначення такої експертизи не є обов`язковою в розумінні ст.242 КПК. Крім того, як зазначено слідчим суддею, аналогічна комплексна судово-медична експертиза проводиться КЗОЗ «Харківське обласне бюро судово медичної експертизи» (м.Харків, вул.Дмитрівська,14) за постановою Харківського апеляційного суду від 18.07.2024 в межах цивільної справи №629/1697/22 і в подальшому може бути використана, як доказ в кримінальному провадженні і будь-яких обмежень для цього не існує, а тому підстав для задоволення клопотання ОСОБА_3 про призначення комісійної комплексної судово-медичної експертизи не вбачається, доводи скарги не спростовують висновків оскаржуваної постанови.

Не погодившись з таким рішенням слідчого судді, ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу, скасувати постанову прокурора Лозівської окружної прокуратури ОСОБА_4 від 26.02.2025 та задовольнити його клопотання про призначення комісійної комплексної судово-медичної експертизи по кримінальному провадженню №0000394 від 01.05.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.2 КК України.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що у відкритті апеляційного провадження належить відмовити, з огляду на наступне.

В офіційному тлумаченні ч.2 ст.55 Конституції України, викладеному в Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Як зазначено у п. 53 Рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» : «право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави».

У кримінальному провадженні такі випадки врегульовані Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, подання апеляційної скарги на рішення слідчого судді, постановленого за наслідками розгляду скарги, заяви чи клопотання учасника кримінального провадження має відбуватись з дотриманням певних умов.

Статтею 392 КПК України передбачено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно ч. 3 ст. 392 КПК України, в апеляційному порядку також можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Ст.ст.307, 309 КПК України визначено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування.

Як зазначено ст. ч.3 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Положеннями ч. 2 ст. 309 КК України передбачено, що під час досудового розслідування, крім зазначених в ч. 1 ст. 309 КПК України ухвал, також можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження або на рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження на підставі пункту 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру чи відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній.

Як неодноразово наголошував Верховний Суд, ст. 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку (див., наприклад, постанову Верховного Суду від 4 квітня 2019 року у справі №494/6/18). У постановах від 17 жовтня 2018 року (справа №646/5552/17) та від 28 лютого 2019 року (справа № 161/4229/18), які стосувалися права на апеляційне оскарження ухвал слідчих суддів, Верховний Суд підкреслив, що «норми Конституції України та кримінального процесуального закону беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження). Встановлення законодавцем такого обмеження права на апеляційне оскарження рішень слідчих суддів має на меті забезпечення належного здійснення правосуддя через розумне регулювання кількості справ, що надходять до судів апеляційної інстанції та створення умов для ефективного використання обмежених ресурсів судової влади».

Виходячи з наведеного, можливість оскарження ухвали слідчого судді за наслідком розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, зокрема, щодо відмови у скасуванні постанови прокурора про відмову у призначенні комісійної комплексної судово-медичної експертизи та відмову у задоволенні клопотання про призначення такої експертизи, зазначеними правовими нормами не передбачена.

Обмеживши сторони права на апеляційне оскарження певних ухвал, законодавець передбачив інший механізм висловлення незгоди з такими рішеннями суду, зокрема, ч.2 ст.392 КПК прямо передбачено, що заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

За таких обставин, відповідно до ч.4 ст.399 КПК України суддя - доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Згідно ч.5 ст.399 КПК України копія ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надсилається особі, яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Керуючись ч.1 ст.9, ст.307, ст.309, 392, ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя,-

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20.03.2025 року.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала про відмову у відкритті провадження може бути оскаржена в касаційному порядку згідно до положень ст. ст. 424, 426 КПК України.

Суддя Харківського

апеляційного суду ОСОБА_2