Справа № 331/4167/23
Провадження № 1-кп/331/168/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у склад колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжя у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000025 від 26.01.2023 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянськ, українця, громадянина України, має вищу освіту, одруженого, на утриманні має сина 2020 року народження, офіційно не працевлаштованого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя перебувають матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

У судовому засіданні прокурором було заявлене клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 строком на 60 діб. Прокурор зазначив, що до ОСОБА_6 був застосований запобіжний захід на підставі тяжкості інкримінованого йому злочину (державна зрада, тобто діянні умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України шляхом переходу на бік ворога, вчиненому в умовах воєнного стану) та ризиків, передбачениї ч.1 ст. 177 КПК України, а саме передбачені пунктами 1, 3, 4, 5. Строк запобіжного заходу закінчується 20 березня 2025 року, у зв`язку із чим прокурор просив розглянути клопотання про продовження строку запобіжного заходу. У обґрунтування клопотання звернув увагу на те, що судове слідство триває, допит свідків не завершений, також не допитаний обвинувачений, таким чином ризики, встановлені під час обрання запобіжного заходу актуальні, а будь-який інший запобіжний захід не зможе гарантувати належної поведінки обвинуваченого, разом з тим, стан здоров`я обвинуваченого дозволяє йому перебувати в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор». Додатково посилається на норми ч. 6 ст. 176 КПК України щодо особливостей застосування запобіжного заходу до осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ст. 111 КК України у період дії воєнного стану. Також зазначив, що дослідженими колегією суддів доказами доведено обґрунтованість підозри, яка пред`явлена обвинуваченому. Окрім того, прокурором вказано, що ОСОБА_6 може і надалі співпрацювати із ворогом та на даний час продовжувати вчиняти кримінальне правопорушення, яке йому інкриміноване.

Захисник адвокат ОСОБА_7 заперечила проти задоволення клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Обґрунтовуючи свою позицію, захисник посилається на невірну кваліфікацію дій обвинуваченого та відсутність доказів, які б підтверджували винуватість обвинуваченого саме у вчиненні державної зради у період дії воєнного стану. Натомість, судом досліджені протокол обшуку за місцем мешкання обвинуваченого (слідча дія проведена із грубим порушенням права на захист та інших процесуальних норм), висновок експерта, відповідно до якого на відшуканих під час проведення обшуку документах відсутні папілярні узори, які б належали ОСОБА_6 , допит експерта, (неможливість їх зникнення була підтверджена під час допиту експерта, який проводив експертизу). Також захисник вказала, що досліджені протоколи НСРД також не містять жодних доказів вчинення обвинуваченим саме державної зради. Окрім того, 17.07.2023 року було порушено кримінальне провадження зв ч. 1 ст. 365 КК України за фактом перевищення службових повноважень працівниками ТУ ДБР в м. Мелітополі, що проводили обшук у ОСОБА_6 .. Адвокат зазначила, що з огляду на те, що відносно працівників ДБР, що проводили обшук у ОСОБА_6 перебуває на стадії розслідування, що свідчить про наявність підстав вважати про наявність факту вчинення ними кримінального правопорушення, пов`язаного з фальсифікацією доказів вини її підзахисного. Додатково, стороною захисту були надані роздруковані з Єдиного державного реєстру судових рішень вироки Жовтневого районного суду м. Запоріжжя щодо керівництва так званої «бердянської народної міліції», у яких відсутні дані щодо вчинення будь-яких дій (про які йдеться у обвинувальному акті саме ОСОБА_6 ) Окремо адвокатом було зазначено про порушення права на захист. Так після перегляду відеозапису із затримання ОСОБА_6 , стало доведеним, що її підзахисного було затримано за двома різними підставами, а саме за п.1, 2 ч. 1 ст. 208 КПК України, а також п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України. Крім того, оскільки його не було затримано ні під час вчинення замаху або безпосередньо після вчинення злочину, адвокат вважає, що підстава для затримання за п.1, 2 ч. 1 ст. 208 КПК України зазначена слідчим безпідставно. Також саме затримання неналежно оформлене. Вказала, що всі перераховані прокурором ризики є надуманими. За два роки судового розгляду ризики, на які посилається прокурор зменшились. Досліджені у цьому кримінальному провадженні докази спростовують обвинувачення, викладене у обвинувальному акті. Захисник звернула увагу, що ризик незаконного впливу на свідків зменшився, адже більшість свідків допитані, уникати суду ОСОБА_6 не має наміру, адже в нього є сім`я, з якою він бажає проживати, саме з огляду на стійкі соціальні зв`язки обвинувачений виїхав із тимчасово окупованої території.. Спростовуючи ризик повторного вчинення кримінального правопорушення, адвокат зазначила, що ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. Адвокат просила змінити запобіжний захід на домашній арешт з огляду на те, що родина винаймає житло в Олександрівському районі м. Запоріжжя, на підтвердження чого надала документи. Додатково адвокат послалась на судову практику судів першої та апеляційної інстанції Запорізької області, яка свідчить про те, що суди визначають також заставу, як альтернативу запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений у судовому засіданні підтримав думку захисника, просив визначити заставу, як альтернативу запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.02.2023 року (провадження № 1-кс/333/431/23) до ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Ухвала суду обґрунтована наявністю ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України. В подальшому в ході досудового розслідування строк запобіжного заходу неодноразово продовжувався.

У підготовчому судовому засіданні за результатами розгляду клопотання прокурора, обвинуваченому ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» строком на 60 діб, який в подальшому був неодноразово продовжений.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано тим, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Обґрунтованість підозри, підтверджується направленням стороною обвинувачення до суду обвинувального акту.

Захисник у своєму клопотанні про зміну запобіжного захисту аналізує належність та допустимість кожного доказу, поданого стороною обвинувачення, та їх сукупність із позиції достатності. На підставі аналізу доказів, захисник просить встановити неправильність кваліфікації та недостатність доказів обвинувачення під час вирішення питання про продовження дії запобіжного заходу. Однак, оцінку доказі суд проводить під час ухвалення вироку у нарадчій кімнаті, кримінальним процесуальним законом заборонено суду висловлювати думку щодо обвинувачення та достатності доказів до ухвалення рішення по суті, оскільки це буде порушенням безсторонності.

Оцінюючи ризик переховування від суду, суд звертає увагу на суворість передбаченого покарання (довічне позбавлення волі), що є суттєвим елементом що підвищує вказаний ризик, а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Стійкі соціальні зв`язки обвинуваченого, враховані судом під час оцінки як ризику переховування, однак суд не може ігнорувати той факт, що ОСОБА_6 перебуваючи на ТОТ тривалий час не проживав зі своєю родиною, не виїхав із окупації разом із своєю дружиною та сином.

Крім того, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 111 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , в умовах запровадження в Україні воєнного стану має високий ступінь суспільної небезпеки.

Ризик протиправного впливу на свідків суд вважає середнім, з огляду на те, що на даній стадії судового розгляду, допит осіб безпосередньо судом не завершений. Більш того, сам характер інкримінованого злочину та місце його вчинення (яке на даний момент знаходиться поза ефективним контролем державної влади) дають підстави вважати, що саме покази свідків є важливим джерелом доказування, про що відомо і стороні захисту.

Ризик повторного вчинення кримінального правопорушення суд оцінює як високий, з огляду на характер обвинувачення, оскільки для уникнення кримінальної відповідальності (враховуючи суворість санкції), обвинувачений може продовжити співпрацю із окупаційною адміністрацією та представниками держави агресора.

Ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення колегія суддів також вважає низьким, у зв`язку із тим, дослідження письмових та речових доказів сторони обвинувачення завершене.

Також, колегією суддів не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відпала необхідність у раніше обраному обвинуваченому запобіжному заході у виді тримання під вартою.

Суд також враховує тривалість перебування обвинуваченого під вартою, однак враховує, що на разі триває дослідження доказів сторони захисту, стороною захисту у кожного наступному судовому засіданні заявляються нові клопотання, у зв`язку із чим, судовий розгляд провадження триває.

Вищезазначені обставини на переконання суду є підтверджують існування ризиків, що визначають та виправдовують потребу утриманні під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .. Зміна запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження в суді, оскільки не відповідає характеру встановлених судом ризиків.

Під час розгляду клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_6 та встановлена наявність ризиків, визначених ч.1 ст. 177 КПК України.

Більш того, кримінальним процесуальним законом визначені особливості застосування запобіжного заходу у період дії воєнного стану.

Згідно норми ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

На підставі вищевикладеного, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому та позбавляє його можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема, і запобіганню спробам переховуватися від суду, а також можливості вчинити інше кримінальне правопорушення, беручи до уваги відсутність обставин, які б перешкоджали обвинуваченому знаходитись у місцях попереднього ув`язнення, колегія суддів вважає за необхідне продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-1, 258-258-5, 260,261, 437-442 Кримінального кодексу України.

Колегія суддів, при постановленні даної ухвали, керуючись ч.4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, про які зазначено вище, характер та ступінь ризиків, не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 при продовженні запобіжного заходу, оскільки останній обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, тобто державна зрада, у період дії воєнного стану.

Керуючись 178, 179,194, 217, 334 КПК України колегія суддів, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Запорізької обласної прокуратури про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у державній установі «Запорізький слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) діб.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановити до 08 травня 2025 року включно.

Клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали оголошений 13 березня 2025 року о 12 год. 55 хв.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3