КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 205-1; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 206-2; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 209; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України, строком на 60 днів, тобто до 19 грудня 2024 року включно,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2024 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, до 19 грудня 2024 року включно, із утриманням його у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Цією ж ухвалою суду визначено ОСОБА_6 заставу в розмірі 130 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 393 640 гривень, у разі внесення якої на обвинуваченого покладені обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

У задоволенні клопотань обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_5 про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на інший запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, відмовлено.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, суд першої інстанції виходив з того, що у провадженні щодо ОСОБА_6 наявні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 цього Кодексу, та запобігти таким ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу неможливо.

Зокрема, суд першої інстанції дійшов до висновку, що існують обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики, які виправдовують тримання ОСОБА_6 , під вартою, не зменшилися, а саме не зменшилися ризики переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, незаконно впливати на інших обвинувачених, свідків та представників потерпілих у кримінальному провадженні.

Також в ухвалі суду вмотивовано висновки про можливість застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді застави, а також відсутність підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на інший, більш м`який запобіжний захід, з посиланням на наявні ризики, дані про особу обвинуваченого та інші обставини.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2024 року, якою продовжено строк тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог захисник, посилаючись на практику Європейського суду, зазначає, що сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Захисник вважає, що наразі ризики, передбачені статтею 177 КПК України відсутні, оскільки обвинувачений не вчиняв жодних заходів, спрямованих на спотворення обставин події, з моменту внесення відомостей до ЄРДР по вказаному кримінальному провадженню обвинуваченим не вчинялись будь-які дії, спрямовані на тиск щодо свідків та потерпілих, а також обвинувачений не вчиняв жодних дій, спрямованих на ухилення від органів досудового розслідування та суду.

Окрім того, захисник зазначає, що обвинувачений добровільно, без будь-якого примусу, приїхав з Київської області до слідчого в місто Одесу, що безсумнівно підтверджує той факт, що ОСОБА_7 не збирався і не збирається переховуватися від правоохоронних органів, таким чином, ризик, передбачений пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України відсутній.

Також захисник звертає увагу на наявність міцних соціальних зв`язків ОСОБА_6 , зокрема те, що обвинувачений одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, дружина обвинуваченого перебуває у декретній відпустці, а обвинувачений є єдиним членом родини, який утримує сім`ю, та є її годувальником.

Відносно ОСОБА_7 жодного разу не обирався запобіжний захід у виді тримання під вартою в інших кримінальних провадженням та жодного разу, після скерування обвинувальних актів до суду, іншими судами він не оголошувався у розшук у зв`язку із тим, що завжди з`являвся у судові засідання.

Окрім того, в апеляційній скарзі захисника наведена практика Європейського Суду з прав людини, яку він просив врахувати при апеляційному розгляді, яка свідчить про те, що зі спливом часу зменшуються і ризики у провадженні, а сама тяжкість покарання, що загрожує в разі визнання винним не може бути достатньою підставою для продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, яка набрала чинності 14.01.2021, у зв`язку з відсутністю клопотання захисника про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, апеляційний розгляд здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Висновок, викладений в ухвалі Святошинського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2024 року щодо підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону.

Так, суд, розглядаючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 у виді тримання під вартою, врахував наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу згідно з вимогами ст. 178 КПК України.

Наведені в ухвалі висновки про існування ризиків щодо можливості обвинуваченого переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також ризик того, що обвинувачений може незаконно впливати на інших обвинувачених, представників потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні ґрунтуються на досліджених у суді матеріалах кримінального провадження та вмотивовані відповідним чином з посиланням на норми кримінального процесуального закону.

Так, висновок про існування ризику того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може, з метою уникнення покарання, переховуватись від суду вмотивовано тяжкістю покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винним у вчиненні кримінальних правопорушень.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кількох кримінальних правопорушень, у тому числі у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України, санкцією якої передбачено покарання у виді позбавлення волі на від восьми до дванадцяти років з конфіскацією майна, а тому усвідомлюючи тяжкість покарання, яке може бути призначене у разі визнання його винуватим, обвинувачений може переховуватися від суду.

Наявність ризиків, передбачених п. 3 та п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають у тому, що обвинувачений може незаконно впливати на інших обвинувачених, представників потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, обґрунтовано судом з посиланням виняткову складність кримінального провадження, обумовлену кількістю обвинувачених, потерпілих та інших учасників, а також наявним обсягом доказів, які підлягають дослідженню в ході судового розгляду.

Позаяк суд не вислухав свідчення всіх осіб, які підлягають допиту в судовому засіданні та не дослідив усіх доказів, то існує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, матиме можливість незаконно впливати на інших обвинувачених, представників потерпілих та свідків з метою зміни ними показань у ході судового розгляду кримінального провадження на свою користь.

При цьому, суд окремо зазначив, що ОСОБА_8 , який згідно з обвинуваченням, є організатором злочинної групи та низки інших злочинів, які за версією обвинувачення вчинено за попередньою змовою з іншими невстановленими особами, може перешкоджати цьому кримінальному провадженню та виділеним кримінальним провадженням будь-яким іншим чином, зокрема, надавати інформацію про здобуті та досліджувані в суді докази іншим особам, яким про підозру ще не повідомлялося, а також чинити перепони у проведенні судового розгляду у розумні строки задля його затягування, зокрема шляхом неявок до судових засідань під будь-якими приводами, зокрема з мотивів неможливості дістатися приміщення суду внаслідок воєнного стану та перепон, які спричиняє військова агресія РФ, що потребуватиме витрачання додаткового процесуального часу для перевірки підстав та поважності причин відкладення судових засідань.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає безпідставними посилання захисника на відсутність доказів наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, щодо обвинуваченого ОСОБА_6 .

Доводи апелянта на те, що обвинувачений ОСОБА_6 не має на меті переховуватись від суду чи перешкоджати будь-яким іншим чином кримінальному провадженню, оскільки з`являвся на всі виклики до слідчого/прокурора, а також до слідчого судді у Приморський районний суд м. Києва, а отже ризики, передбачені КПК України, за час слухання цього провадження в суді зникли, колегія суддів вважає також безпідставними, оскільки наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України зумовлюються конкретними обставинами, які мають місце на момент розгляду питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України при розгляді питання про продовження строку запобіжного заходу суд повинен встановити наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Вказані обставини щодо ОСОБА_6 були перевірені судом першої інстанції та свої висновки стосовно цього суд зазначив в ухвалі.

Доводи апелянта про те, що судом була проігнорована практика Європейського суду з прав людини є безпідставними, оскільки прийняте судове рішення суду першої інстанції не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи захисника про можливість застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, є необґрунтованими та не підтверджуються жодними наявними у розпорядженні суду апеляційної інстанції доказами.

Посилання захисника ОСОБА_5 на те, що ОСОБА_6 не притягувався раніше до кримінальної відповідальності, має міцні соціальні зв`язки, та має на утриманні дружину і двох малолітніх дітей не можуть бути взятими до уваги, оскільки вказані захисником обставини не нівелюють ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України.

Таким чином, колегія суддів, вважаючи законною і обґрунтованою ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2024 року про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, не вбачає підстав для її зміни чи скасування.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 205-1; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 206-2; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 209; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України, строком на 60 днів, тобто до 19 грудня 2024 року включно залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 522/1541/24

Провадження № 11-кп/824/6169/2024

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9

Доповідач ОСОБА_1