Справа № 738/2906/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/327/25
Категорія - кримінальні Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю учасників кримінального провадження

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові (в режимі відеоконференції) в порядку апеляційного розгляду матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 21 січня 2025 року відносно ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 21 січня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_8 його про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Відмовляючи у задоволенні клопотання суд 1 інстанції зазначив, що відбуття встановленої законом частини строку покарання не є достатньою підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, а викладені у клопотанні обставини про позитивні зміни у поведінці засудженого, відсутність стягнень та отримання одного заохочення у листопаді 2024 свідчать про те, що останній став на шлях виправлення, але не доводять його виправлення та готовність до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві за межами установи, тоді як процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.

Захисник ОСОБА_7 на ухвалу суду подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та звільнити ОСОБА_8 умовно-достроково від відбування покарання.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом не досить ретельно з`ясовано дані про особу засудженого та обставини відбування ним покарання, зокрема, що він за увесь період відбування покарання, а не лише за час, що передує подачі відповідного клопотання, не мав дисциплінарних стягнень, постійно працює, що підтверджується матеріалами справи, має позитивну характеристику, отримав одне заохочення, що у сукупності свідчить про його здатність до самокерованої поведінки на волі та доводить виправлення.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Заслухавши доповідача, захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно вимог ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції при розгляді клопотання дотримався даних вимог закону, належним чином дослідив всі необхідні умови для умовно-дострокового звільнення засудженого та обґрунтував свою відмову у задоволенні клопотання переконливими доводами, зокрема тим, що ОСОБА_8 стає на шлях виправлення, але на час розгляду клопотання своєю поведінкою не довів своє виправлення, оскільки під час відбування покарання засуджений ОСОБА_8 стає на шлях виправлення поступово, при цьому на попередніх засіданнях комісії 16.11.2023 йому було відмовлено у застосуванні пільг, передбачених ст. 100, 101 КВК України та ст. 82 КК України, оскільки засуджений не стає та не став на шлях виправлення, відповідно. А рішенням комісії установи з питань застосування пільг до засуджених комісією одноголосно було відмовлено ОСОБА_8 у застосуванні пільги, передбаченої ст. 81 КК України (протокол № 14 від 31.07.2024), тому суд дійшов висновку, що отримане після рішень комісії у листопаді 2024 року заохочення не може свідчити, що засуджений протягом такого короткого проміжку часу довів своє виправлення та заслуговує на умовно-дострокове звільнення, оскільки висновок про виправлення формується за увесь період відбування покарання, а не той, що передує звільненню.

ОСОБА_8 засуджений вироком Оболонського районного суду м. Києва від 29.03.2021 за ч. 2 ст. 156 КК України до 5 років позбавлення волі, ухвалою Київського апеляційного суду від 20.06.2023 вирок залишено без змін.

Строк відбування покарання обчислюється з 29.03.2021, ОСОБА_8 відбув 2/3 частини призначеного судом покарання.

Згідно з доданими матеріалами з особової справи засудженого та характеристики, останній за час перебування у Київському СІЗО до праці не залучався, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочень не мав.

В ДУ «Менська ВК № 91» ОСОБА_8 відбуває покарання з 13.10.2023, за час відбування покарання до дисциплінарної відповідальності не притягувався, на оперативно-профілактичних обліках не перебуває, з 18.02. по 02.08.2024 виконував обов`язки прибиральника, з 05.08. по 31.12.2024 був працевлаштований робітником дільниці із виготовлення МПП, залучений до програм диференційованого впливу на засуджених, відвідує заходи виховного та культурно-масового характеру, реагує посередньо. Після відмови у застосуванні пільги, передбаченої ст. 81 КК України, 14.11.2024 отримав заохочення за сумлінне виконання обов`язків. Згідно із даними висновку щодо виправлення засудженого, ОСОБА_8 отримав 65 балів, що вказує на те, що він став на шлях виправлення та може бути представлений до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або умовно-дострокового звільнення.

Судом першої інстанції детально проаналізована поведінка засудженого за увесь час відбування покарання згідно особової справи та обґрунтовано прийнято рішення щодо недоведеності стабільного та послідовного його виправлення на момент розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення.

З урахуванням того, що поведінка засудженого враховується за увесь період відбування ним покарання та оцінюється судом на підставі всіх наданих даних про засудженого за увесь період відбування ним покарання, то доводи захисника про те, що ОСОБА_8 відбув установлену законом частину строку покарання, працевлаштований, має заохочення і тому заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, апеляційним судом вважаються недостатніми для його застосування. Дані щодо працевлаштування та заохочення мають важливе значення, проте ці обставини не мають вирішального значення при прийняті рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції законне та обґрунтоване і не вбачає підстав для його скасування.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 21 січня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду у касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4