Справа №№ 148/2045/22
В И Р О К

Іменем України

04 лютого 2025 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

В складі головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тульчина матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000072 від 22.03.2022 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Переможне, Ямпільського району, Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , гр. України, освіта середня, проживає в цивільному шлюбі, на утриманні 1 неповнолітня дитина, військовослужбовець, судимий:

- 12.11.2012, Тульчинським р/с за ст. 185 ч.3, 75 КК України до 3 років п/в, з встановленням іспитового строку на 1 рік;

- 31.10.2017, Тульчинським р/с за ст. ст. 185 ч.2, ч.3, 70, 75 КК України на 3 р. п/в з встановленням іспитового строку на 3 роки;

- 08.08.2018, Тульчинським р/с за ст. ст. 185 ч.3, 71, 75 КК України на 5 р. п/в з встановленням іспитового строку на 3 роки;

- 27.03.2024, Тульчинським р/с за ст. 309 ч.2 КК України до службового обмеження військовослужбовцям строком на 1 рік, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , 16.02.2022, біля 01:00 год., з метою крадіжки чужого майна, прийшов до домогосподарства АДРЕСА_2 , де через незамкнуту хвіртку, проник до подвір`я домогосподарства та в подальшому шляхом відкриття навісного замка, проник до приміщення будинку, власником якого є ОСОБА_6 .

Перебуваючи у вказаному будинку, ОСОБА_4 , з корисливих мотивів, таємно, навмисно, з метою незаконного заволодіння чужим майном, скоїв крадіжку бензокоси ТМ «Світязь» БТ-430 PRO вартістю відповідно до висновку експерта №1752/1762/22-21 від 29.03.2022 - 2216 гривень 10 копійок та акумуляторної викрутки «KRAFT CDS029» вартістю відповідно до висновку експерта №1752/1762/22-21 від 29.03.2022 - 494 гривень 06 копійок.

В подальшому ОСОБА_4 , переніс викрадені ним речі до власного домогосподарства АДРЕСА_1 , таким чином розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Своїми діями ОСОБА_4 завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріального збитку на загальну суму 2710 гривень 16 копійок.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення передбаченого ст. 185 ч.3 КК України визнав беззастережно та в повному обсязі. В судовому засіданні пояснив, що вказану крадіжку він вчинив за обставин, які викладенні в обвинувальному акті, які ним не оспорюються та визнаються. У вчиненому щиро кається та просить суд суворо не карати, завдані збитки відшкодував потерпілому.

Крім повного та беззастережного визнання своєї вини, вина обвинуваченого ОСОБА_4 також підтверджується показами потерпілого.

Так, потерпілий ОСОБА_6 суду пояснив, що приблизно в березні 2022 року, точної дати він не пам`ятає, він прийшов до свого домогосподарства по АДРЕСА_2 , де на той час тимчасово не проживав. Зайшовши до будинку, він побачив, що в середині все перевернуто, тоді він викликав поліції. При огляді домогосподарства, він виявив крадіжку речей, в тому числі бензокоси «Світязь» та акумуляторної викрутки «KRAFT». На даний час йому повністю відшкодовані збитки, тому просить не карати суворо обвинуваченого.

У відповідності до вимог ст. 349 КПК України, приймаючи до уваги добровільність позицій учасників судового розгляду, роз`яснивши права та відповідні наслідки, суд визначив обсяг дослідження доказів допитом обвинуваченого, потерпілого, дослідженням характерезуючих особу обвинуваченого матеріалів справи.

Судом враховано, що у сторін не виникло сумнівів, клопотань та заперечень щодо належності та допустимості письмових доказів наданих стороною обвинувачення.

Дослідивши матеріали кримінального провадження в їх сукупності, яким суд дав належну оцінку відповідно до вимог ст. 370 КПК України, дає суду підстави дійти обґрунтованого висновку про узгодження їх із принципом доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов свій вияв як у положеннях ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, що суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неоспорюваних презумпцій факту.

Таким чином, дослідивши та оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 , в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), кваліфікуючою ознакою якого є вчинення крадіжки поєднаної з проникненням у житло, в судовому засіданні доведена в повному обсязі, в зв`язку з чим його дії вірно кваліфіковано за ст. 185 ч. 3 КК України.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття, відшкодування завданого збитку.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує вимоги ст. 65 КК України, суспільну небезпеку скоєного ним кримінального правопорушення та ступінь тяжкості, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, довідки лікарів психіатра та нарколога, відповідно до яких останній на обліку не перебуває, що свідчить про його осудність.

Відповідно до ст. 12 цього ж Кодексу, обвинуваченим вчинено нетяжкий злочин, наявністю пом`якшуючих та відсутністю обтяжуючих покарання обставин. В зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів, буде призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкції визначеної ст. 185 ч.2 КК України.

Приймаючи до уваги позицію державного обвинувача, суспільну небезпечність вчиненого злочину, обсяг заподіяної шкоди, відшкодування завданих збитків, особу обвинуваченого, який щиро розкаявся у вчиненому злочині, характер та ступінь його вини, а також те, що обвинувачений, запевнив суд, що став на шлях виправлення, зробивши відповідні висновки, а також встановленні в судовому засіданні пом`якшуючі покарання обставини, які в

сукупності дають суду підстави вважати, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття покарання, суд приходить до висновку про можливе застосувати відносно останнього ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, поклавши обов`язки визначенні ст. 76 ч. 1, п. п. 1, 2 КК України.

Також судом, при призначенні покарання, враховано вирок Тульчинського районного суду від 27.03.2024, яким ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 309 ч.2 КК України та призначено узгоджену міру покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на один рік з відрахуванням в дохід держави десяти відсотків із суми грошового забезпечення.

Таким чином, даний вироком та вирок Тульчинського районного суду від 27.03.2024, мають виконуватись самостійно.

Аналогічного висновку дійшла Об`єднана палата Кримінального Касаційного суду Верховного Суду у кримінальному провадженні № 183/6854/20, в постанові від 01.04.2024, надавши правовий висновок щодо застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України, відповідно до якого якщо особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, за вироком суду було призначено покарання, яке ухвалено відбувати реально, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших кримінальних правопорушеннях, за які за новим вироком особі призначається покарання із застосуванням на підставі ст. 75 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням, положення ч. 4 ст. 70 КК України щодо призначення остаточного покарання не застосовуються і кожний вирок - попередній, за яким особа має відбувати покарання реально, та новий, за яким її звільнено від відбування покарання з випробуванням, виконуються самостійно.

При вирішенні питання щодо запобіжного заходу, приймаючи до уваги ті обставини, що сторонами не заявлялось клопотань про застосування запобіжного заходу, до набрання вироком законної сили, суд вважає, що такі підстави для обрання запобіжного заходу відсутні.

Питання речових доказів судом вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Вирішуючи питання про процесуальні витрати за проведення експертизи, суд вважає, що вони підлягають стягненню із засудженого в повному обсязі в дохід держави, в сумі 2076,47 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 50, 65, 185 ч.3 КК України, ст. ст. 100, 368-371, 373-376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 185 ч.3 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном на два роки.

На підставі ст. 76 ч.1 п.п. 1, 2 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок Тульчинського районного суду від 27.03.2024, яким ОСОБА_4 засуджено за ст. 309 ч.2 КК України до покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на один рік з відрахуванням в дохід держави десяти відсотків із суми грошового забезпечення виконувати самостійно

До набрання вироком законної сили запобіжний захід не обирати.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави процесуальні витрати в сумі 2076,47 грн. (дві тисячі сімдесят шість гривень 47 коп.) за проведення експертизи.

Речові докази:

- бензокосу ТМ «Світязь» БТ-430 PRO, акумуляторну викрутку «KRAFT CDS029» повернути потерпілому ОСОБА_6 , скасувавши арешт накладений ухвалою слідчого

судді від 24.03.2022 в кримінальному провадженні № 0000072 внесеному в ЄРДР від 22.03.2022.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Тульчинський районний суд протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити сторонам.

Суддя