Справа № 646/9503/23
№ провадження 1-кп/646/249/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2025 року м. Харків

Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі : головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах кримінального провадження внесеного 15.10.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001122 з обвинувальним актом щодо нього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України,

за участю сторін кримінального провадження :

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Червонозаводського районного суду м.Харкова на стадії судового розгляду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України. Обвинуваченому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого продовжено по 09.01.2025 включно, без можливості внесення застави.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів без визначення застави, яке обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та наразі продовжують існувати раніше встановлені ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, адже обвинувачений може переховуватись від суду, зважаючи на тяжкість покарання та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі; може вчинити інше кримінальне правопорушення та незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні.

Зважаючи на те, що раніше встановлені ризики не зменшилися та є актуальними дотепер, злочин вчинений із застосуванням насильства, прокурор вважає, що підстави для визначення застави відсутні, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_3 просив застосувати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки ризики, на які посилається прокурор, на його думку, є необґрунтованими та упередженими щодо його особи. Вказує, що він має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання та не має наміру ухилятися від суду.

Захисник ОСОБА_5 вважав за можливе з урахуванням відсутності ризиків, на які посилався прокурор, а також за наявності у ОСОБА_3 міцних соціальних зв`язків, застосувати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Захисник ОСОБА_6 підтримав позицію іншого захисника, посилаючись на відсутність обґрунтованих доказів обвинувачення в інкримінованому ОСОБА_3 злочині.

Заслухавши доводи прокурора, пояснення обвинуваченого та його захисників, суд дійшов такого висновку.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, суд керується загальними приписами, якими врегульовано застосування запобіжних заходів, з урахуванням додаткових відомостей щодо продовження існування ризиків, які стали підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать, зокрема, про:

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

В обґрунтування поданого клопотання прокурор посилається на те, що на теперішній час продовжують існувати такі заявлені органом досудового розслідування та попередньо підтверджені судом ризики, що визначені у ч. 1 ст. 177 КПК України:

- переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

- незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні;

- вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Суд враховує, що кримінальне провадження перебуває на стадії дослідження доказів сторони захисту та сторони обвинувачення, судовий розгляд триває, за клопотанням захисника обвинуваченого судом задоволено клопотання та призначено повторну товарознавчу експертизу, яка на цей час експертною установою не проведена, у зв`язку з чим, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, ризик про можливість обвинуваченого ухилитися від суду та вдатися до інших позапроцесуальних дій з метою впливу на експерта, є достатньо обґрунтованим.

Аналіз змісту пред`явленого обвинувачення та обставин подій, дає підстави стверджувати про існування реального ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення і можливості його переховуватись від суду, впливати на свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні, що значно підвищує ступінь його ризику для суспільства та окремих його громадян.

Факт допиту свідків та потерпілого не дає підстав вважати про зникнення заявлених стороною обвинувачення ризиків, адже судовий розгляд не завершений, а тому не виключається можливість їх повторного допиту, адже потерпілим вже неодноразово змінювалися показання, які він давав у суді. Отже, існування вказаних ризиків щодо можливості впливу обвинуваченого на свідків та потерпілого залишається реальним та зберігатиметься до завершення судового розгляду.

З урахуванням викладеного, суд не знаходить вагомих обставин, які б стримували останнього від спроби переховування від суду. Обставини, на які посилається сторона захисту, щодо міцних соціальних зв`язків, існували і на момент вчинення кримінального правопорушення та не стали достатнім стримуючим фактором для нього.

Суд враховує особистість обвинуваченого, який є раніше неодноразово судимим, на теперішній час обвинувачується у вчиненні корисливого тяжкого злочину в умовах воєнного стану, що свідчить про його стійкі нахили до вчинення злочинів, не бажання підкорюватись встановленим правилам поведінки, не бажання бути повноцінним членом суспільства та відсутність прагнення до виправлення. Всі ці фактори судом сприймаються як якості, які вимагають більш суворої реакції держави на таку злочинну поведінку обвинуваченого, та свідчать про те, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належного дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Під час розгляду клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою прокурор не має доводити наявність всіх вказаних раніше ним ризиків, в той же час він має довести, що раніше заявлені ризики не зменшилися та не зникли. При цьому, сторона захисту має довести протилежне, факт зменшення раніше заявлених ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого або зникнення встановлених ризиків.

Висловлені стороною захисту доводи не містять ні об`єктивно підтверджених відомостей, ні доказів того, що заявлені стороною обвинувачення ризики, наявність яких була встановлена під час обрання запобіжного заходу та його продовження під час судового розгляду, зменшилися або зникли з плином часу.

Що стосується посилань обвинуваченого на необґрунтованість обвинувачення із посиланням на окремі докази та матеріали кримінального провадження, то оцінка доказів та окремих матеріалів кримінального провадження буде надана судом за результатами судового розгляду під час ухвалення вироку.

Доводи обвинуваченого про застосування до нього фізичного та психологічного примусу, а також вимагання та привласнення працівниками правоохоронних органів грошових коштів, суд зазначає, що відповідні заяви обвинуваченого перебувають на розгляді ДБР, результати перевірки яких на даний час до суду не надійшли.

На підставі викладеного, суд вважає клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого таким, що підлягає задоволенню, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Крім того, суд не знаходить підстав для визначення розміру застави.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 197, 331, 350, 369-372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання його під вартою на 60 днів, тобто до 06.03.2025 включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд м.Харкова протягом п`яти днів з дня її оголошення, а ОСОБА_3 - у той же строк з моменту вручення йому копії цього судового рішення.

Головуючий ОСОБА_1