Провадження №: 1-кп/336/148/2024
УХВАЛА

Іменем України

16 грудня 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю сторін: прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

потерпілого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі матеріали по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 185, ч.4 ст. 187 КК України, та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого за ч. 4 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває вище вказане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 185, ч.4 ст. 187 КК України, та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого за ч. 4 ст. 187 КК України.

Ухвалою суду від 16.11.2022 провадження відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зупинено до звільнення з лав ЗСУ.

Ухвалою суду від 03.01.2024 провадження по справі відновлено через вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Ухвалами суду ОСОБА_7 продовжувався строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів. Клопотання обґрунтоване тим, що останній обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, який не має соціально струмуючих факторів, а тому є достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 може переховуватися від суду з метою ухилення від кримінального покарання, може без перешкод залишити місце свого проживання та незаконно впливати на свідків, які ще не були допитані. Також додав, що ОСОБА_7 раніше засуджений за аналогічні злочини, а тому, на думку прокурора, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а тому просить продовжити ОСОБА_7 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб. Окрім того, просив суд призначити справу до судового розгляду.

Прокурор ОСОБА_5 підтримав позицію колеги.

Потерпілий ОСОБА_11 підтримав позицію прокурорів.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_10 заперечували щодо клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просили суд застосувати більш м`який запобіжний захід. Захисник додала, що ризики, на які посилається прокурор, не підтверджені жодними доказами, обвинувачений проживає з матір`ю та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а тому є всі підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту. Щодо призначення справи до судового розгляду заперечення не мали.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 підтримали позицію обвинуваченого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_10 , не заперечували щодо призначення справи до судового розгляду.

Представник потерпілого ФОП « ОСОБА_12 » в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши учасників кримінального провадження, колегія судів дійшла наступного висновку.

При вирішенні питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу суд керується положеннями ст.331 КПК України, відповідно до ч. 1, 3 якої під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченої. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

За змістом ст.ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Згідно зі ст. 178 КПК України, суд при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу зобов`язаний врахувати ризики неправомірної процесуальної поведінки, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, наявність у нього родини та утриманців, його репутацію тощо.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути арештований або утримуватися під вартою інакше як за мотивованим рішенням суду і лише на підставах та в порядку, встановлених законом.

Ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права».

Зважаючи на практику Європейського суду, суд враховує, що тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, рішення ЄСПЛ від 06.04.2000 року у справі «Лабіта проти Італії». Крім цього, судом взято до уваги позицію Європейського суду з прав людини, яка висвітлена в рішенні ЄСПЛ від 20.05.2010 року у справі «Москаленко проти України», в якому зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25.04.2003 р. (із змінами) «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадії досудового розслідування», тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом і застосовується лише за наявності підстав вважати, що інші запобіжні заходи, передбачені законом, не можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених КПК України.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , суд враховує вимоги п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В даному випадку, фактичні обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину за ч.4 ст.187 КК України, а саме у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, яке, відповідно ст.12 КК України, є особливо тяжким злочином, що карається позбавленням волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна, будучи особою, раніше судимою за вчинення корисливих злочинів, проти власності, судимість за які не знята та не погашена у встановленому порядку, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та скоїв аналогічний злочин, а тому з урахуванням серйозності висунутого проти нього обвинувачення, що свідчить про його суспільну небезпеку, як особи та тяжкість покарання, що загрожує у разі доведеності його винуватості у вчиненні даного злочину, дає суду достатньо підстав з певною вірогідністю стверджувати, що ОСОБА_7 може переховуватися від суду.

Разом з тим, тяжкість можливого покарання не є єдиною підставою для висновку про існування у цьому провадженні ризику переховування обвинуваченого від суду.

Обвинувачений не має соціально струмуючих факторів, а саме міцних соціальних зв`язків. Посилання адвоката ОСОБА_10 на той факт, що ОСОБА_7 проживає разом з матір`ю за однією адресою не підтверджено жодним доказом.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не тільки на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Свідки в судовому засіданні ще не допитувались.

Заявлені ризики, передбачені п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися і виправдовують обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки за вчинення інкримінованого злочину обвинуваченому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років, що дає достатні підстави вважати про реальність таких ризиків з боку обвинуваченого.

Таким чином, у зв`язку із існуванням вищенаведених ризиків застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу буде недостатньо для запобігання настанню цих ризиків, а також забезпечення належного судового розгляду даного кримінального провадження.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбаченого ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Також слід зазначити, що Указом Президента України № 64/2022 на території України з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан. Відповідно до пункту 8 роз`яснень, наданих Верховним Судом у листі від 3 березня 2022 року № 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою зокрема, слідчий суддя (суд) керується всіма наявними матеріалами клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу. Водночас як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію.

Приймаючи до уваги встановлені судом обставини щодо вказаного кримінального провадження та дані щодо особи обвинуваченого, суд дійшов переконання щодо неможливості застосування відносно ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Відповідно до положення п.1 ч.4 ст. 183 КПК України, суд, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні.

Окрім того, як передбачено статтею 315 Кримінального процесуального кодексу України, якщо під час підготовчого судового засідання не будуть встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини 3 статті 314 цього Кодексу, суд проводить підготовку до судового розгляду і з цією метою визначає дату та місце проведення судового розгляду, у відкритому чи закритому судовому засіданні необхідно здійснювати судовий розгляд, з`ясовує питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді, вчиняє інші дії, необхідні для підготовки судового розгляду.

Сторони не заперечували щодо призначення справи до судового розгляду.

У підготовчому судовому засіданні суд не встановив підстав, передбачених пунктами 1-4 частини 3 статті 314 Кримінального процесуального кодексу України, для прийняття рішення повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування, закриття провадження у справі, повернення обвинувального акта прокурору, направлення обвинувального акта до відповідного суду для визначення підсудності.

Обставини справи не вимагають її судового розгляду у закритому судовому засіданні.

Ґрунтуючись на матеріалах кримінального провадження, необхідним є виклик учасників кримінального провадження, а саме прокурора, обвинувачених та захисників.

Підстав для виклику в судове засідання свідків обвинувачення на даній стадії судового провадження у справі суд не вбачає.

Керуючись статтями 177, 178, 197, 201, 314, 315, 372, 392 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під варто відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, тобто по 13 лютого 2025 включно.

Призначити судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 185, ч.4 ст. 187 КК України, та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого за ч. 4 ст. 187 КК України

на 29 січня 2025 року на 10 годину 30 хвилин, який відбудеться у залі судових засідань № 24 Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чарівна, 117-а.

Справу розглядати у відкритому судовому засіданні.

Дати розпорядження секретарю судового засідання про виклик учасників судового провадження в судове засідання в порядку, передбаченому статтями 135-139 Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Повний текст ухвали складений та підписаний 17.12.2024.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3