Справа № 711/2749/22
Номер провадження 1-кп/711/139/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2024 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси кримінальне провадження №0000946 від 25.05.2022 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні неповнолітніх дітей, учасником бойових дій, депутатом, учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС не являється, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

за участі:

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 , 25.05.2022 близько 14 год. 20 хв., перебуваючи, на перехресті вул. В. Чорновола та вул. Бидгощська в м. Черкаси, підійшов до ОСОБА_6 , та в ході спілкування, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин між останніми виник конфлікт, в ході якого у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, шляхом насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, наніс ОСОБА_6 один удар кулаком у обличчя, заподіявши потерпілому тілесне ушкодження у вигляді садна нижньої губи, яке згідно висновку експерта від 01.06.2022 № 02-01/280 відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, та, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, в умовах воєнного стану, що запроваджений Указом Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затверджений Верховною Радою України, в подальшому продовжений Указом Президента України за № 133/2022 від 14.03.2022 до 25.04.2022 включно та Указом Президента України за № 341/2022 від 17.05.2022 до 23.08.2022 включно, взяв з землі один з двох пакетів з продуктами, які знаходились поряд з ОСОБА_6 та належали останньому, вартість продуктів в якому, згідно чеку з магазину «АТБ-Маркет» від 25.05.2022 становить 191,60 грн., та з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, чим завдав потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 спочатку вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, а в подальшому визнав в повному обсязі, визнав всі фактичні обставини, які йому пред`явлено у обвинуваченні. Щиро розкаюється в скоєному, просить суворо не карати та від дачі детальних показів відмовився.

Судом допитано потерпілого ОСОБА_6 , який показав, що того дня 25 травня 2022 року він їхав з роботи в обід, його підвіз знайомий, зайшов в бар попити пива, до нього підсіли незнайомі дідусь і дівчина. Вийшов з ними покурити і поговорити. Після перекура вони разом вже сіли пити пиво за столик. Підійшов ОСОБА_7 і сказав, що він з дівчиною розводить та обманюють дідуся, хоча на той момент він навіть їх не знав, що начеб-то він прийшов в бар з дівчиною. На вулиці почалася розмова. Дід з дівчиною ушли, і він також пішов. Він пішов на зупинку через дорогу і стояв курив. ОСОБА_7 підійшов через дорогу, цілеспрямовано йшов до нього і відразу ударив правою рукою в обличчя, в нижню губу на зупинці. Він відійшов від нього на 10-15 метрів. Його особисті речі були на полу, 2 середні пакети з продуктами з ОСОБА_8 , ОСОБА_7 їх забрав і пішов в бар. Він викликав поліцію. ОСОБА_7 сказав, що він був з цією дівчиною, нецензурно виражався на його адресу. Свідки з зупинки відразу порозбігалися. Обвинувачений був в барі, вони прийшли до нього з поліцією, коло нього були його речі на столі.

Свідок ОСОБА_9 , показа, що стояв на зупинці « ОСОБА_10 », побачив ОСОБА_11 , він був випивший, руками привіталися один одного. Йшов від нього метрів 5-10, це було в обід. З ким він розмовляв він не бачив, пішов до тютюнового кіоску, в руках нічого не мав. На зупинці ще були люди, хвилин 7 був на зупинці, приїхав автобус і він уїхав. Конфлікту між кимось не бачив. Зі слів обвинуваченого ОСОБА_7 знає про подію того дня.

Свідок ОСОБА_12 показав, що 25.05.2022 року працював на « ОСОБА_10 » на авто ринку. Того дня відлучився з робочого місця, вийшов на зупинку купити цигарок, побачив ОСОБА_7 як він переходив дорогу з протилежного боку дороги з якимось чоловіком. ОСОБА_13 прийшов на зупинку чоловік з пакетами, потім прийшов ОСОБА_7 . Вони стояли балакали пару хвилин, ОСОБА_7 взяв пакети і пішов в напрямку бару. Він не бачив як ОСОБА_7 підходив до тютюнового ларька. Конфлікту також не бачив, ударів в обличчя не бачив, балакали спокійно, не на підвищених тонах. ОСОБА_7 знав до цього дня, пересікалися декілька разів з приводу роботи. ОСОБА_7 був трохи випивший. На потерпілому не бачив ні крові, ні почервоніння, нічого. Повернувся на своє робоче місце, більше нічого не бачив.

Свідок ОСОБА_14 , показав, що знає ОСОБА_7 добре, нічого поганого не може сказати. До спиртних напоїв відноситься нейтрально, оскільки працює водієм. В той день в піцерії ОСОБА_15 пив пиво, це було 25.05.2022 року, зайшов ОСОБА_16 і сказав що мужика розводять на гроші. Тих людей - дівчину і хлопця він не пам`ятає. Він кивнув головою, допив своє пиво і пішов додому. Більше нічого не знає про події того дня.

Свідок ОСОБА_17 показав, що сидів з подружкою в барі Мадагаскар. Він пив пиво, подружка ОСОБА_18 каву. До них за столик ніхто не підсідав, не підходив, сиділи удвох з Танею. Була якась заворуха, вони з подружкою встали і вийшли. Чи підходив до них обвинувачений, він не пам`ятає. Жінка йому добре знайома, вона його не розводила, запитала як будемо розраховуватись, ніхто грошей не вимагав.

Суд вважає, що пред`явлене обвинувачення в ході судового розгляду доведено у повній мірі і дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує: за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене в умовах воєнного стан.

В ході судового розгляду було допитано потерпілого та свідків, але враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, вислухавши думку прокурора, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає під примусом.

Це узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Частина четверта ст.349 КПК України вказує, що допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань. Однак дана стаття не зобов`язує сторону обвинувачення надавати докази в кримінальному провадженні, якщо суд за згодою всіх учасників кримінального провадження визнав недоцільним дослідження наявних доказів, які таким чином повністю визнаються в судовому засіданні сторонами провадження. Тому визнання вини та відмова обвинуваченого від детальних показів в судовому засіданні не перешкоджає розглядати дане кримінальне провадження у відповідності до положень ч.3 ст.349 КПК України, що чітко узгоджується із нормами вказаної статті та позбавляє необхідності доведення фактичних обставин посилаючись на зібрані в справі докази. Дане положення виключно стосується необхідності та порядку дослідження доказів, іншого тлумачення та поняття не містить.

Вина обвинуваченого ОСОБА_5 підтверджується доказами, які були зібрані органами досудового розслідування і які він визнав в судовому засіданні, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Суд, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_5 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009 р., особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, який відповідно ст.12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого: який має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину 2015 року народження та повнолітню доньку 2004 року народження, яка є студенткою на платній основі; крім цього на його утриманні мати пенсіонерка, 1940 року народження (маюча статус дитини-війни); раніше не судимий, інвалідом не являється; член благодійного фонду «Гагара» - волонтер; на обліку у лікаря психіатра чи нарколога не перебуває, характеризується за місцем проживання позитивно, добровільно передав власний транспортний засіб для потреб військової частини ВЧ НОМЕР_1 вину визнав, щиро розкаявся, висловивши щирий жаль з приводу свого вчинку та осудив свою поведінку.

В якості обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 суд враховує щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, наявність на утримання неповнолітньої дитини та непрацездатної матері, надання добровільної допомоги у вигляді передачі власного автомобіля для потреб ЗСУ.

При цьому, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся, неодноразово вибачався за вчинене та висловлював жаль з приводу вчиненого, критично оцінював свої дії та готовий нести відповідальність за вчинене, що також свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається, дійсно бажає виправити ситуацію, що склалася з його вини.

Відповідно до постанови Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.11.2018 активне сприяння розкриттю злочину є окремою обставиною, що пом`якшує покарання, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України. Тобто, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття і активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, є альтернативними, незалежними та можуть існувати відокремлено одна від одної.

Активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, наданні допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Під активним сприянням розкриттю кримінального правопорушення слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи, при цьому таке сприяння має бути активним. ОСОБА_5 повідомив усі суттєві обставини щодо вчинення ним кримінального правопорушення.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своєї рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) особливої частини КК України.

За наявності трьох обставин, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, та даних про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , суд вважає їх такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та являються підставою для застосування ст. 69 КК України.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а також враховуючи ступень тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, їх наслідків, розміру завданих збитків, особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 , покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі, із застосуванням ст. 69 КК України.

Виходячи з принципу гуманізму суд вважає, що при зазначених вище обставинах призначення ОСОБА_5 , навіть мінімального покарання у виді позбавлення волі в межах санкції вказаної норми було б явно несправедливим.

В якості обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням щирого каяття та повного визнання вини, відсутності судимості у обвинуваченого, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_5 можливо без ізоляції від суспільства, шляхом звільнення від відбування покарання з іспитовим строком, на підставі ст. 75 КК України, а також вважає необхідним покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки у відповідності з п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України.

Призначення ОСОБА_5 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст.50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід ОСОБА_5 в межах даного кримінального провадження закінчився та в подільшому не обирався.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.100, 325, 368-371, 374,615 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.186 КК України та призначити йому покарання за ч.4 ст.186 КК України, з застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з іспитовим строком 2 (два) роки, поклавши на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід ОСОБА_5 в межах даного кримінального провадження закінчився та в подільшому не обирався.

Речові докази:

диск лазерного зчитування DVD-R на якому наявні відеозаписи із камер спостереження магазину «АТБ-Маркет», що за адресою: АДРЕСА_3 від 25.05.2022 долучено до матеріалів кримінального провадження залишити при матеріалах провадження;

диск лазерного зчитування DVD-R на якому наявні відеозаписи із нагрудних камер працівників УПП в Черкаській області від 25.05.2022 долучено до матеріалів кримінального провадження залишити при матеріалах провадження;

диск лазерного зчитування DVD-R на якому наявні відеозаписи із камер спостереження «Мадагаскар», що за адресою: АДРЕСА_4 від 25.05.2022 року долучено до матеріалів кримінального провадження залишити при матеріалах провадження;

пакет «АТБ Маркет» з продуктами передано на зберігання ОСОБА_6 залишити власнику за належністю.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом 30 днів - учасниками процесу з дня його проголошення, з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

У відповідності до ч.15 ст.615 КПК України, в умовах воєнного стану, судом проголошено резолютивна частина вироку після складання та підписання повного тексту. Повний текст вироку вручається учасникам судового провадження в день його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1