Справа № 559/3942/24
Провадження № 1-кп/559/351/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 року м.ІНФОРМАЦІЯ_8

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області в складі головуючої судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000537 від 24.08.2024 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст. 121 КК України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мирогоща Друга, Дубенського району, Рівненської області, українця, громадянина України, раніше не судимого, не одруженого, не працюючого, з середньою спеціальною освітою, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,-

за участі: зі сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_4 , зі сторони захисту - обвинуваченого ОСОБА_3 та захисниці ОСОБА_5 , а також представника потерпілої ОСОБА_6 ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 24.08.2024 о 20 :20 год., перебуваючи поблизу приміщення готелю « ІНФОРМАЦІЯ_8 », що за адресою: АДРЕСА_4 , тримаючи в правій руці предмет ззовні схожий на пістолет, умисно наніс один удар верхньою поверхнею (затвор) пістолета в область лівої завушної ділянки голови ОСОБА_7 , спричинивши таким чином тілесні ушкодження в виді: двох саден у лівій завушній ділянці, крововиливів у м`які тканини голови зліва в ділянці саден, масивних крововиливів у м`які оболонки мозку зліва та справа, крововиливу в шлуночки мозку, від яких ОСОБА_7 помер.

Згідно висновку експерта №47 від 20.09.2024, за результатами проведення судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_7 встановлено, що садна в лівій завушній ділянці та крововиливи в м`які тканини голови там же, а також масивні крововиливи в м`які оболонки мозку зліва та справа, крововилив у шлуночки мозку - є єдиним морфологічним комплексом тілесних ушкоджень, могли виникнути від одноразового прикладання сили, мають прямий причинний зв`язок зі смертю ОСОБА_7 та згідно п.2.1.3. в. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 №6, мають ознаки тяжких за критерієм небезпеки для життя в момент спричинення.

ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Допитаний у судовому засідання обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в скоєному визнав у повному обсязі. Зараз дуже розкаюється у вчиненому. Фактичні обставини справи не оспорює. Пояснив, що в той день 24.08.2024 близько 20.00 год. повертався зі своїм товаришем на той час військовослужбовцем ОСОБА_8 до готелю «ІНФОРМАЦІЯ_8», в якому тимчасово проживав, поки приїхав зі Львова , де неофіційно працював, у м.Дубно відпочити. Хотів влаштуватись на військову службу за контрактом, а ОСОБА_8 мав у цьому допомогти. Але біля готелю в ОСОБА_8 і невідомого потерпілого виник словесний конфлікт, коли почались матюки, то ОСОБА_8 передав йому свій пістолет і відійшов з тим чоловіком. Потім побачив штурхання і підійшов до них розібратись, потерпілий варив його у лице - в перенісся, а він сам наніс йому удар пістолетом по голові. Два удари наніс правою рукою, в якій був пістолет, в ліву частину голови, коли потерпілий стояв, а потім він упав, лежав і ще хрипів, подавав якісь звуки. Одразу підішли працівники поліції, намагались якимось чином допомогти йому, викликали швидку, але той помер. Він уже увесь час лишався поряд з поліцейськими, а вночі його затримали і з того часу під вартою. Батька не знає, біологічну матір позбавили батьківських прав і сам виріс у прийомній сім`ї з 6 років. У нього є брати і сестри в прийомній сім`ї, а в батьків є господарство, в якому допомагав, вчився, сім`я його підтримує. Багато думав над тим, що міг зреагувати інакше, він не хотів, щоб той чоловік помер, сам був тверезим. Дуже кається, неодноразово просив вибачення у матері покійного, розуміє, що сина їй не поверне і нічого змінити не може, але позов повністю визнає, зараз йому платити немає чим, та в країні війна і він планує стати військовослужбовцем, розрахуватись по позову з потерпілою.

Потерпіла в судовому засіданні дала показання, що очевидцем події не була, вона була в себе вдома у м.Рівне. Мала два сини, яких ростила, виховувала сама з 1995 року. Менший син ОСОБА_12 в той день 24.08.2024 повернувся додому з роботи, жили вони в м.Рівне, поїсти не встиг і сказав, що піде стригтись, а потім вже дізналась, що він ще поїхав до старшого брата ОСОБА_13 , який в цей час був у м.Дубно, бо було свято. До ОСОБА_13 приїхала подруга з Германії і вони знімали в готелі «ІНФОРМАЦІЯ_8» номер, і. мабуть, ОСОБА_14 запросив на свято і ОСОБА_12. Востаннє з меншим сином спілкувалась увечері 24.08.2024 телефоном, а приблизно в 23.00-24.00 подзвонив слідчий і сказав, що він мертвий. Вже була комендантська година і зранку поїхала одразу в м.Дубно, де бачила і місце події зі слідами, і всі відеокамери в центрі записали це, вона передивилась усе - з різних ракурсів дивились,я к обвинувачений наносить удари Ростіку, слідчий все показав їй. А 12.09.2024 зупинилось серце і старшого її сина, він не витримав того, що сталось з братом. Вона за неповний місяць поховала обох синів і залишилась сама на старість тільки із соціальною пенсією. Як вона страждає - це не передати словами, стоїть і щодня дивиться на одяг і ліжка своїх синів, їй дуже тяжко. Цивільний позов заявила і підтримує, моральну шкоду оцінила в 150 тис. грн., матеріальна шкода - це лише те, що вона витратила на поховання сина ОСОБА_12 , позичила гроші і досі їх не віддала, бо немає чим. Щодо міри покарання, то по суті покладається на розсуд суду. Представник потерпілої підтримує прокурора і просить задовольнити цивільний позов, який цивільний відповідач визнав повністю.

За клопотанням учасників, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, й проти цього не заперечують сторони. При цьому всі правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності позиції немає, а також суд роз`яснив усім, що в такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. На підставі ч.3 ст.349 КПК України судовий розгляд обмежено допитом обвинуваченого, потерпілої та дослідженням доказів, що характеризують особу ОСОБА_3 і мають значення для прийняття рішення по справі, зокрема, щодо вжитих заходів забезпечення кримінального провадження, речових доказів і судових витрат.

За таких обставин суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 заподіяв умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, а тому ці дії правильно кваліфіковано за ч.2 ст.121 КК України.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є тяжким злочином; дані про особу винного, який раніше не судимий, за місцем проживання та навчання характеризується позитивно, не перебуває на диспансерному обліку в лікарів нарколога та психіатра, є особою молодого віку, фізично здоровий, звернувся із клопотанням до прокурора, в якому заявляє про бажання виконувати військовий обов`язок. Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, згідно п.1 ч.1 ст. 66 КК України, а обставин, що обтяжують його покарання, - не встановлено.

Оскільки ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин, внаслідок його дій померла людина, враховуючи всі викладені вище обставини в їх сукупності, суд вважає, що виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства - неможливе. Тому необхідно призначити реальну міру покарання в виді позбавлення волі ближче до нижчої межі, враховуючи особу та пом`якшуючі обставини, оскільки саме таке покарання є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 , попередження вчинення нового злочину, та відповідає меті покарання за ч.2 ст.50 КК України.

26 серпня 2024 року ухвалою слідчого судді Дубенського міськрайонного суду Рівненської області до підозрюваного ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, що продовжувався і діє на момент вирішення справи судом. Згідно протоколу затримання ОСОБА_3 юридично затриманий 24.08.2024 о 23.30 год.,однак всі учасники визнають, що з моменту вчинення кримінального правопорушення він одразу змушений був залишатись біля працівників поліції. Враховуючи, що судом вирішено призначити ОСОБА_3 покарання в виді позбавлення волі, запобіжний захід в виді тримання під вартою необхідно залишити для забезпечення виконання вироку в умовах воєнного стану. При цьому, згідно ч.5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання в виді позбавлення волі з розрахунку день за день, а фактично початком строку відбування покарання необхідно вважати день затримання ОСОБА_3 .

В справі заявлено цивільний позов потерпілою ОСОБА_15 до цивільного відповідача обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення завданої матеріальної шкоди в розмірі 20377 грн., а також моральної шкоди в розмірі 150000 грн. Цивільний позов повністю визнано відповідачем, таке визнання не суперечить законодавству і не порушує прав осіб, тому за правилами цивільного процесу визнаний розмір завданої шкоди не потребує доказування.

Відповідно ч.2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. За ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Враховуючи, що суд визнав доведеним, що ОСОБА_3 винен у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст. 121 КК України і саме внаслідок його неправомірних дій завдано непоправну шкоду потерпілій, син якої став жертвою в цій справі, а сам ОСОБА_3 позов визнав, тому в підсумку і позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати в кримінальному провадженні відсутні. Долю речових доказів суд вирішує згідно ст.100 КПК України, для чого згідно ст. 174 КПК України скасовує арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді Дубенського міськрайонного суду Рівненської області 26.08.2024. При цьому гроші, що вилучені у обвинуваченого, суд передає на відшкодування розміру матеріальної шкоди по цивільному позову, який повністю визнано ОСОБА_3 .

На підставі викладеного, керуючись ст.100, 127, 183, 349, 366-371, 373-376, ч.15 ст.615 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та призначити покарання у виді 7 (семи) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_3 зарахувати термін попереднього ув`язнення з 24.08.2024 з розрахунку день за день. Початком строку відбування покарання вважати 24.08.2024.

До набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою, але не довше, ніж на 60 (шістдесят) діб.

Цивільний позов ОСОБА_15 задовольнити. Стягнути з цивільного відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_15 завдану матеріальну шкоду в розмірі 20377 (двадцять тисяч триста сімдесят сім) гривень 00 копійок, а також завдану моральну шкоду в розмірі 150000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок.

Скасувати арешт з майна, що накладений ухвалою слідчого судді Дубенського міськрайонного суду Рівненської області 26.08.2024.

Речові докази в справі:

- оптичний диск з відеозаписами з камер відео спостереження, - залишити в матеріалах справи;

- спортивні штани сірого кольору, сіру спортивну футболку, спортивні кросівки, що в паперовому конверті НПУ СУ, мобільний телефон марки «IPhone 11 Pro Max», ідентифікаційний код ОСОБА_3 , обхідний листок, банківську картку «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , письмову згоду до ВЧ, гаманець чорний - повернути власнику ОСОБА_3 ;

- предмети ззовні схожі на затвор, пістолетний ствол зі зворотною пружиною, полімерний фрагмент білого кольору, пружину, рукоятку з рамкою, - передати ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

- кросівки чорного кольору, що в паперовій коробці з биркою №1, - повернути потерпілій ОСОБА_15 ;

- футболку сірого кольору, шорти червоного кольору, труси та шкарпетки сірого кольору, що в паперовій коробці з биркою №2; складний ніж, змив речовини бурого кольору з нашаруванням та контрольний змив до нього, фіскальний чек, запальничку, упаковку презервативів «Contex» - знищити;

- грошові кошти в сумі 4045 (чотири тисячі сорок п`ять) гривень, що належать ОСОБА_3 , - передати потерпілій ОСОБА_15 в рахунок сплати частини завданої матеріальної шкоди за цивільним позовом.

На вирок може бути подано апеляцію до Рівненського апеляційного суду впродовж 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Прокурору, обвинуваченому, його захисниці, потерпілій та її представнику повний текст вироку вручається в день проголошення його резолютивної частини в умовах дії воєнного стану згідно ч.15 ст. 615 КПК України.

Цивільна позивачка: ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , паспорт НОМЕР_4, номер засобів зв`язку: НОМЕР_2 .

Представник цивільної позивачки:адвокат ОСОБА_6 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Цивільний відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_3 .

Представник цивільного відповідача - захисниця адвоката ОСОБА_5 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_9.

Суддя: ОСОБА_1