Справа №949/600/25
Провадження №1-кп/949/249/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2025 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

неповнолітньої особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння: ОСОБА_3 ,

законного представника особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння: ОСОБА_4 ,

захисника особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння: ОСОБА_5 ,

представника служби у справах дітей: ОСОБА_6 ,

представника уповноваженого підрозділу органів Національної поліції - ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000257 від 07 липня 2024 року за клопотанням прокурора Дубровицького відділу Сарненської окружної прокуратури ОСОБА_8 про застосування примусових заходів виховного характеру відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , учня Сварицевицького ліцею Дубровицької міської ради, громадянина України,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В :

06 липня 2024 року, близько 23 год. 40 хв., неповнолітній ОСОБА_3 , не маючи посвідчення водія відповідної категорії, керуючи мотоциклом Viper Aktiv, без державного реєстраційного номеру, що на праві власності належав батьку ОСОБА_4 , пасажиром якого був неповнолітній ОСОБА_9 , в темну пору доби, рухався зі швидкістю 70 км/год, з увімкненим ближнім світлом фари, проїзною частиною автодороги з асфальтним покриттям, поблизу с. Сварицевичі Сарненського району Рівненської області, зі сторони автошляху між м. Дубровиця та селище Зарічне в напрямку с. Сварицевичі. В порушення п.п. 12.1 та 12.2 Правил дорожнього руху України, ОСОБА_3 проявив неуважність до дорожньої обстановки, не маючи небезпеки та перешкоди для руху в межах дороги, не змінив напрямок руху вправо по ходу заокруглення проїзної частини, а продовжив рух прямо. В результаті вказаних дій ОСОБА_3 , керований ним мотоцикл виїхав на ліве узбіччя по ходу руху, де втративши керування мотоциклом останній допустив його падіння за узбіччям, від чого пасажир мотоциклу ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді саден обличчя, шиї, множинних саден правої нижньої кінцівки, закритого поперечного перелому середньої третини правої стегнової кістки зі зміщенням, які в своїй сукупності згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, яке викликало тривалий розлад здоров`я.

В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія мотоцикла ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.п. 12.1 та 12.2 Правил дорожнього руху України:

- 12.1 - згідно якого, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

-12.2 - згідно якого, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.

В безпосередньому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо- транспортної пригоди і наслідками, що настали є грубе порушення водієм мотоцикла ОСОБА_3 наступного пункту Правил дорожнього руху України:

-12.1 - згідно якого, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Своїми умисними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспортного засобу особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.

В судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_3 свою вину у вчиненні суспільно-небезпечного діяння визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, підтвердив обставини вчиненого ним суспільно-небезпечного діяння та вказав, що зробив для себе належні висновки. Додатково пояснив, що він відшкодував ОСОБА_9 заподіяну матеріальну шкоду, а ОСОБА_9 для нього був і залишається хорошим другом, і на даний час.

Законний представник особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння ОСОБА_4 пояснив суду, що він в подальшому контролюватиме поведінку сина, тому просив клопотання задовольнити та передати сина під його нагляд.

Прокурор в судовому засіданні підтримала клопотання та просила його задовольнити та застосувати до неповнолітнього ОСОБА_3 примусові заходи виховного характеру у виді передачі під нагляд батька.

Захисник ОСОБА_5 просив задовольнити клопотання прокурора та застосувати до неповнолітнього ОСОБА_3 примусові заходи виховного характеру, передавши його під нагляд батька, про що не заперечували інші учасники процесу.

Від неповнолітнього, якому спричинено суспільно-небезпечні наслідки ОСОБА_9 та його законного представника ОСОБА_10 надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Претензій до ОСОБА_3 не мають.

Представника служби у справах дітей: ОСОБА_6 та представник ювенальної поліції ОСОБА_7 проти застосування щодо неповнолітнього ОСОБА_3 примусових заходів виховного характеру не заперечували.

Суд, розглянувши клопотання, вислухавши учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, вважає, що клопотання є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Приймаючи зазначене рішення суд виходить з наступного.

За правилами ч.1 ст.22 КК України кримінальній відповідальності підлягають особи, яким до вчинення кримінального правопорушення виповнилося шістнадцять років.

Згідно ч.2 ст. 97 КК України, примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 КК України, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 105 КК України, неповнолітній, який вчинив кримінальний проступок або нетяжкий злочин, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього такі примусові заходи виховного характеру: 1) застереження; 2) обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього; 3) передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання; 4) покладення на неповнолітнього, який досяг п`ятнадцятирічного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодування заподіяних майнових збитків; 5) направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років. Умови перебування в цих установах неповнолітніх та порядок їх залишення визначаються законом.

Частиною 1 ст. 501 КПК України передбачено, що під час постановлення ухвали у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує чи мало місце суспільно небезпечне діяння; чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння, чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Згідно ст.498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність вчинила суспільно - небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру" № 2 від 15.05.2006 р. звернуто увагу судів на те, що передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють, допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою. Питання про передачу неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють суд повинен вирішувати з урахуванням даних, що їх характеризують. Неприпустимо передавати неповнолітнього під нагляд батька чи матері, які позбавлені батьківських прав, а також батьків чи інших осіб, котрі через свою поведінку не здатні позитивно впливати на нього. Хоча в законі не передбачено обов`язкове отримання згоди батьків або осіб, які їх заміняють, на передачу їм неповнолітнього під нагляд, суд має отримати таку згоду. Строк нагляду, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього. Як свідчить практика, цей нагляд має здійснюватись, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним (але не довше, ніж до досягнення особою повноліття).

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 501 КПК України, під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує, чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру, і якщо слід, то який саме.

Оцінивши зібрані по справі та досліджені в ході судового слідства докази, суд приходить до переконання, що суспільно-небезпечне діяння передбачене ч. 1 ст. 286 КК України мало місце, воно вчинене неповнолітнім ОСОБА_3 до досягнення ним 16-річного віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

При призначенні примусових заходів виховного характеру суд враховує обставини, суспільну небезпечність, наслідки діяння, дані про особу та сім`ю неповнолітнього, характеристику неповнолітнього, умови життя, виховання і поведінку, його ставлення до вчиненого і застосовує на підставі ст.ст. 97, 105 КК України до неповнолітнього ОСОБА_3 примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд батьку. Саме такий примусовий захід виховного характеру, на думку суду, зможе забезпечити належне виховання неповнолітнього та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов по кримінальному провадженні не заявлено.

Майнова шкода відсутня.

Під час досудового розслідування проведено інженерно-транспортну експертизу, вартість якої становить 2387,70 грн.

Однак, оскільки в цьому кримінальному провадженні неповнолітній ОСОБА_3 не набув процесуального статусу обвинуваченого, тому процесуальні витрати пов`язані із проведенням зазначеної вище судової експертизи, слід віднести за рахунок держави.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями498, 500, 501, ч.15 ст. 615 КПК України, статтями 97, 105 КК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_3 - задовольнити.

Визнати доведеним, що ОСОБА_3 , будучи неповнолітньою особою, вчинив суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Застосувати стосовно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , учня Сварицевицького ліцею Дубровицької міської ради, громадянина України, примусові заходи виховного характеру, передбачені п.п.3 ч.2 ст. 105 КК України у виді передачі під нагляд батьку ОСОБА_4 .

Строк примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_3 встановити 1 (один) рік.

Речові докази: дві деталі, схожі на уламки від мотоцикла, які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області знищити.

Процесуальні витрати в розмірі 2387,70 грн. (дві тисячі триста вісімдесят сім гривень 70 копійок), пов`язані з проведенням судової експертизи віднести за рахунок держави.

Ухвала суду може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення через Дубровицький районний суд Рівненської області.

Суддя: підпис

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Дубровицького

районного суду Рівненської області ОСОБА_1