ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1511/25 Справа № 202/2201/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2025 року у кримінальному провадженні № 0001036 від 01 листопада 2024 року про продовження строку тримання під вартою стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 27, частиною 3 статті 369 Кримінального кодексу України (далі КК),

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою стосовно обвинуваченого до 11 травня 2025 року включно з визначенням застави у розмірі 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 757 000 гривень.

Враховуючи наявність доведених прокурором ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), які продовжують існувати, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора. Обвинуваченому інкримінований злочин, який відповідно до ст. 12 КК відноситься до категорії тяжких, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років, тому у суду є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим в інкримінованому злочині, ОСОБА_7 може переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме можливість обвинуваченого ОСОБА_7 незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, котрі наразі в суді не допитані, теж неможливо повністю виключити, оскільки, як вбачається із додатків до обвинувального акта, стороною обвинувачення зібрані певні докази по кримінальному провадженню. Однак ці докази мають бути досліджені на більш пізніх етапах судового розгляду справи.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме можливість обвинуваченого ОСОБА_7 вчинити інше кримінальне правопорушення також продовжує існувати, оскільки обвинувачений не має сталого заробітку та офіційного джерела доходів.

При цьому ризики, передбачені п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 177 КПК прокурором у судовому засіданні доведені не були.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою обрати обвинуваченому більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на незаконність, необґрунтованість ухвали суду першої інстанції. Вважає, що закінчення досудового розслідування нівелює заявлені стороною обвинувачення ризики, всі докази зібрано, обвинувальний акт на розгляді в суді, у зв`язку з чим основні ризики втратили свою актуальність, а їх наявність не доведена прокурором у клопотанні. Під час досудового розслідування ОСОБА_7 інкримінувалося кілька статей КК, однак в подальшому значну частину обвинувачення виключено, що зменшує ступінь тяжкості звинувачень і прямо впливає на оцінку ризиків, передбачених ст. 177 КПК. Зміна обсягу обвинувачення є істотною новою обставиною, яка не була належно оцінена судом. На думку захисту, стороною обвинувачення не обґурнтовано необхідність продовження найсуворішого запобіжного заходу та неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів. Суд не врахував міцність соціальних зв`язків, обвинувачений одружений, має двох дітей, його важкі сімейні обставини, оскільки дружина страждає на тяжке захворювання та дитина з вадами серця, позитивну характеристику. З урахування всіх обставин до обвинуваченого можливо застосувати цілодобовий домашній арешт або у нічний період доби, що забезпечить його належну процесуальну поведінку. Звертає увагу, що прокурор неодноразово пропонував укласти угоди про визнання винуватості, що свідчить про те, що обвинувачення не вбачає в ОСОБА_7 особливої суспільної небезпеки.

Позиції учасників судового провадження.

Учасники судового розгляду про час та дату апеляційного провадження повідомлені належним чином, клопотань про особисту участь до суду від них не надходило, у зв`язку з чим та на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК апеляційний суд здійснює розгляд без їх участі.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ч. 3 ст. 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

За вимогами ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів справи слідує, що в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська є кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 369 КК та 13 березня 2025 року в порядку ст. 315 КПК було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою останнього.

Вирішуючи питання про продовження строку застосування запобіжного заходу суд першої інстанції дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість подальшого тримання обвинуваченого під вартою, та дійшов обґрунтованого висновку про існування тих, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали. Судом встановлено, що ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК не зменшились і виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

З огляду на стадію кримінального провадження, яке наразі перебуває на стадії судового розгляду і ОСОБА_7 вже пред`явлено обвинувачення, яке підлягає доведенню прокурором в суді за стандартом «поза розумним сумнівом», апеляційний суд не входить в перевірку питання «обґрунтованості підозри».

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження тримання під вартою обвинуваченого та доводи захисту щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення цього питання.

Так, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК врахував тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , який відноситься до категорії тяжких, покарання яке йому загрожує у разі визнання винуватим у виді позбавлення волі на строк від 4 до 8 років, та, відповідно, наявність передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК ризиків, які не припинили існувати, тому дійшов до переконливого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останнього та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

При цьому тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватими у вчиненні інкримінованого злочину, безумовно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Ризик переховування від суду об`єктивно збільшується з урахуванням введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Обґрунтовано суд визнав доведеним і ризик впливу на свідків з огляду на те, що кримінальне провадження перебуває стадії судового розгляду. При цьому, апеляційний суд зважає, що ризик можливого впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано визнав не доведеними заявлені прокурором ризики, передбачені п. 2, 4 ч. 1 ст. 177 КПК, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Отже, для запобігання встановленим вище ризикам, забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та забезпечення проведення судового розгляду у розумні строки, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про задоволення клопотання прокурора та продовження строку тримання обвинуваченого під вартою є законним, обґрунтованим та належним чином мотивованим.

Крім того, апеляційний суд враховує і положення ст. 28 КПК та зважає на тривалість досудового розслідування та судового розгляду, які, на переконання колегії суддів, не є надмірними, оскільки інкримінований ОСОБА_7 злочин мав місце в період з 05.12.2024 до 19.12.2024, а 27 лютого 2025 року обвинувальний акт вже скерований до суду і триває судовий розгляд, тому з огляду на складність кримінального провадження, обсяг обвинувачення, кількість доказів кримінального провадження, строк тримання останнього під вартою не є значним, а застосований запобіжний захід є об`єктивно необхідним.

Апеляційний суд з урахуванням обставин кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, його майнового стану, а також продовження існування встановлених ризиків, не вбачає підстав для зменшення визначеного судом першої інстанції розміру застави, який повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Водночас, суд апеляційної інстанції також зважає на доводи захисника про міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, позитивну характеристику, однак вказані обставини не можуть бути самодостатньою підставою для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції та на даний час не спростовують правильності висновків суду про те, що інший, більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти наявним ризикам.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження в межах, необхідних для вирішення питання в порядку ст. 315 КПК та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Будь-яких порушень КПК при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 183, 315, 405, 407, 419, 422-1 КПК, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2025 року про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 27, частиною 3 статті 369 Кримінального кодексу України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4