Справа № 147/110/25
Провадження № 1-кп/147/83/25
ВИРОК

іменем України

30 січня 2025 року с-ще Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у селищі Тростянець кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000043 від 26.02.2024 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковськ Дніпропетровської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, освіта середня технічна, військовослужбовця, солдата військової служби за призовом під час мобілізації, раніше судимий 03.06.2019 вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст.146, ч.2 ст.127 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком від 15.08.2016 Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, до остаточного покарання у виді 5 років і 1 місяць позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України

ВСТАНОВИВ:

Солдат ОСОБА_4 06.12.2023 об 08 год. 00 хв., діючи з прямим умислом, із особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, самовільно залишив територію тимчасового місця дислокації 2 навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 . Переслідуючи злочинний умисел, направлений на тимчасове ухилення від проходження військової служби, солдат ОСОБА_4 , проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків військової служби за адресою свого місця проживання: АДРЕСА_1 до 02.10.2024 , коли прибув до органу досудового розслідування.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройові частині) №282 від 03.10.2024, солдат військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_4 , вважається таким, що прибув та облікований як тимчасово прикомандирований військовослужбовець, на підставі бойового розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України від 11.05.2024 №7038 та Головнокомандувача Збройних Сил України від 08.05.2024 №6837.

Однак, в подальшому у солдата ОСОБА_4 виник злочинний умисел тимчасово незаконно ухилитися від проходження військової служби. Реалізуючи свій повторний злочинний умисел, солдат ОСОБА_4 , в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, діючи умисно, з метою тимчасового ухилення від проходження військової службибез поважних причин, в умовах воєнного стану, близько 21:00 год. 16.10.2024 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_2 за місцем дислокації та ухилявся від проходження військової служби перебуваючи за місцем свого проживання , за адресою: АДРЕСА_1 , до 05.12.2024 коли прибув до органу досудового розслідування, чим фактично припинив вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

За час відсутності у розташуванні військової частини НОМЕР_2 , солдат ОСОБА_4 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами вказаної військової частини, правоохоронні органи або органи військового управління про свою належність до військової служби не повідомляв та проводив час на власний розсуд

17.01.2025 на підставі ст. ст. 468, 469, 470, 472 КПК України, між начальником Гайсинського відділу Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у присутності захисника ОСОБА_5 було укладено угоду про визнання винуватості, відповідно до умов якої ОСОБА_4 під час досудового розслідування беззастережно визнав свою винуватість у самовільному залишенні військової частини, вчиненому військовослужбовцем в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Сторони досягли порозуміння щодо призначення покарання ОСОБА_4 в межах санкції ч. 5 ст. 407 КК України у виді п`ять років позбавлення волі.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання, зазначивши, що при її укладенні були дотриманні вимоги Кримінального кодексу та Кримінально процесуального кодексу України.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник просили затвердити угоду про визнання винуватості і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому обвинувачений беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за обставин, встановлених під час проведення досудового розслідування. Зазначив, що під час укладення угоди на нього жодного примусу не вчинялось, укладення угоди є добровільним.

Захисник ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні підтвердила добровільність укладення угоди про визнання винуватості, обставини викладених обвинуваченим, відмітила дотримання вимог КПК України при укладенні угоди про визнання винуватості.

Потерпілі у даному кримінальному провадженні відсутні.

Заслухавши сторін угоди, які просять її затвердити, перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України та КК України, судом установлено наступне.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. ст. 468-475 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 468, 469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, який на підставі ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

Дані про невідповідність угоди інтересам суспільства, порушення прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб відсутні. ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість в інкримінованому йому злочині. Немає підстав вважати, що укладення цієї угоди не було добровільним.

Кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди не заподіяно.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою про визнання винуватості.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє права, передбачені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Також судом перевірено угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України (в тому числі, щодо змісту та порядку укладення угоди) та КК України (в тому числі щодо узгодженої міри покарання), підстав для відмови в її затвердженні не встановлено.

Вирішуючи питання про відповідність узгодженої сторонами міри покарання вимогам кримінального закону, судом враховано, що покарання у виді п`яти років позбавленні волі, відповідає санкції ч. 5 ст. 407 КК України та положенням Загальної частини цього Кодексу.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує особу винного, який, вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином, є людиною молодого віку, не одружений, відтак зможе понести міру покарання у виді позбавлення волі.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно до ст.66 КК України є його щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання згідно з ст.67 КК України, відсутні.

Отже, враховуючи відсутність установлених у ч. 7 ст. 474 КПК України підстав для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості, відповідність останньої іншим вимогам КПК України та КК України, заслухавши думку учасників про можливість затвердження угоди, суд дійшов до висновку, що угоду про визнання винуватості, укладену 17.01.2025 на підставі ст. ст. 468, 469, 470, 472 КПК України, між начальником Гайсинського відділу Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у присутності захисника ОСОБА_5 , необхідно затвердити і призначити узгоджену сторонами міру покарання.

Витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз та речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений, потерпілі у кримінальному провадженні відсутні.

Застосований до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 371, 374, 473, 474, 475 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості укладену 17 січня 2025 року у кримінальному провадженні №0000043 від 26.02.2024 між начальником Гайсинського відділу Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у присутності захисника ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін до вступу вироку в законну силу.

Строк відбування покарання рахувати з часу фактичного затримання 05.12.2024.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, прокурором виключно з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Суддя ОСОБА_1