ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2753/24
Провадження №1-кс/477/176/25
УХВАЛА

про скасування арешту майна

28 лютого 2025 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні №0000592 від 27 жовтня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області з клопотанням про скасування арешту майна, яке було вилучене 26 жовтня 2024 року в ході огляду місця події, а саме на: транспортний засіб, марки «BMW 320», державний номерний знак НОМЕР_1 , на який ухвалою слідчого судді від 01 листопада 2024 року накладено арешт з метою його збереження як речового доказу.

Клопотання мотивовано тим, що у кримінальному провадженні №0000592 від 27 жовтня 2024 року проведено усі необхідні слідчі дії, проведено огляд транспортного засобу, проведено експертизу вказаного транспортного засобу, тому подальше утримання цього майна органом досудового розслідування порушує його права щодо володіння майном.

Вказує, що обставини у даному кримінальному провадженні задля яких накладався арешт є встановленими, подальше застосування даного заходу забезпечення не являється доцільним, враховуючи, що всі необхідні дії з вилученим майном були проведені.

ОСОБА_3 у судове засідання по розгляду клопотання про скасування арешту не з`явився, подавши заяву про розгляд клопотання без його участі. Просив клопотання задовольнити та вирішити питання про повернення йому вилученого майна.

Прокурор Миколаївської спеціалізованої прокуратури в сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 , у судове засідання по розгляду клопотання ОСОБА_3 також не з`явився, заяв та клопотань щодо суті порушеного ОСОБА_3 питання слідчому судді не подав.

Згідно з положенням частини четвертої статті 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Відповідно до положень частини другої статті 174 КПК України про час та місце розгляду клопотання про скасування арешту майна повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно. Чинними положеннями КПК України не передбачена обов`язкова участь зазначених осіб під час розгляду клопотання про скасування арешту майна.

Враховуючи положення статті 174 КПК України, та з метою дотримання розумних строків розгляду клопотання про скасування арешту майна, що є одним з пріоритетних завдань кримінального провадження, здійснення якого має забезпечити, зокрема, слідчий суддя на досудовому провадженні, з метою дотримання прав, свобод та інтересів учасників провадження та забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду, слідчий суддя вважає можливим провести розгляд клопотання за відсутності сторін.

Дослідивши клопотання про скасування арешту майна та додані до нього матеріали, заслухавши представника власника/володільця майна, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.

Статтями 7, 16 КПК України передбачено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Натомість при розгляді клопотання, поданого в порядку статті 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює доводи клопотання в частині обґрунтованості підстав для скасування раніше накладеного арешту.

Згідно з приписами частини другої статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 174цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

За матеріалами клопотання встановлено, що ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01 листопада 2024 року було задоволено клопотання прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури в сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 про арешт майна та накладено арешт на майно, яке тимчасово вилучене 26 жовтня 2024 року під час проведення огляду місця дорожньо-транспортної події, що мала місце цього ж дня на автодорозі Н11 сполученням Миколаїв-Дніпро, а саме на: транспортний засіб, марки «BMW 320», державний номерний знак НОМЕР_1 з позбавленням права його відчуження, розпорядження та користування цим майном.

Арешт на майно за змістом ухвали слідчого судді накладено з метою забезпечення його збереження як речового доказу, в тому числі й для проведення експертного дослідження вилученого майна.

Відповідно до змісту клопотання ОСОБА_3 вбачається, що на даний час у кримінальному провадженні проведено судову автотехнічну та судову транспортно-трасологічну експертизи, зафіксовано слідову інформацію та технічний стан автомобіля, який зберіг на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення, оскільки має пошкодження отримані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Указане хоча і свідчить про досягнення мети для якої було накладено арешт на майно, однак з урахуванням тієї обставини, що транспортний засіб зберігає сліди вчинення кримінального правопорушення, на думку слідчого судді у органу досудового розслідування для проведення ефективного досудового розслідування є необхідність у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку, передбаченому статей 170 - 174 України.

З огляду на положення частини другої тат третьої статті 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у статті 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

За вказаного слідчим суддею не встановлено ґрунтовних підстав вважати, що необхідність у накладенні арешту на даний час відпала повністю.

Як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_3 про скасування арешту майна, останній серед іншого просив вирішити питання про повернення йому вилученого майна, яке визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Вирішуючи питання, щодо можливості повернення власнику (особи у якої було вилучено майно) належного їй майна, слідчий суддя виходить з наступного.

Судова практика Європейського суду з прав людини орієнтує на те, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар «Спорронг та Льоннрот проти Швеції». Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами , які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Відповідно до частини першої, другої статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

При вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку, - вимогами охорони фундаментальних прав особи.

Як вбачається зі змісту клопотання та наданих прокурором відомостей, у кримінальному провадженні проведено усі необхідні дії з автомобілем, марки «BMW 320», державний номерний знак НОМЕР_1 , який було вилучено у ОСОБА_3 , а саме проведено судову експертизу та зафіксовано слідову інформацію на ньому та його технічний стан.

Відповідно до частини другої та третьої статті 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 19 Інструкції Зберігання транспортних засобів та інших самохідних машин, а також пристроїв і механізмів, які використовувалися як знаряддя для вчинення злочинів і визнані речовими доказами, а також транспортних засобів, на які накладено арешт, якщо вони не можуть бути передані на зберігання власникові, його родичам або іншим особам, а також організаціям, проводиться за постановою слідчого, прокурора, судді, за ухвалою суду протягом досудового слідства або судового розгляду відповідними службами органів внутрішніх справ, служби безпеки, підрозділів податкової міліції (у справах, що перебувають у її провадженні відповідно до компетенції), керівники яких дають про це розписку, яка приєднується до справи. В розписці вказується, хто є персонально відповідальним за зберігання прийнятого транспортного засобу.

Оскільки арешт на майно ОСОБА_3 , зокрема і автомобіль марки «BMW 320», державний номерний знак НОМЕР_1 , накладено з метою збереження його як речового доказу, з яким проведено необхідні слідчі дії, слідчий суддя вважає можливим виключити заборону користування цим майно для його власника, повернувши цей транспортний засіб його володільцю.

В цьому випадку, на думку слідчого судді, повернення речового доказу у виді транспортного засобу власнику майна на відповідальне зберігання не скасовує накладеного на нього арешту та не знімає заборони його відчуження та розпорядження ним.

Зміна місця зберігання арештованого транспортного засобу з метою його збереження як матеріальної цінності, не впливає на проведення досудового розслідування в рамках кримінального провадження і не перешкоджає доступу слідчого до речового доказу.

В період отримання на відповідальне збереження речового доказу, власник майна несе кримінальну відповідальність за його збереження.

На переконання слідчого судді, передача автомобіля на відповідальне зберігання із збереженням заборони на розпорядження ним в будь-який спосіб, не призведе до втрати речового доказу та буде сприяти його збереженню в належному стані. Одночасно таке пом`якшення арешту буде забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав заявника, як власника майна.

За таких обставин клопотання ОСОБА_3 підлягає до часткового задоволення, шляхом скасування арешту майна, в частині заборони користуватись зазначеним автомобілем, залишивши в силі заборону розпоряджатись зазначеним транспортним засобом.

Зважаючи на таке рішення, слід роз`яснити посадовим особам ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області обов`язок негайно передати вказаний вище автомобіль на відповідальне зберігання власнику майна до прийняття остаточного рішення в кримінальному провадженні, а на ОСОБА_3 покласти обов`язок забезпечити зберігання вказаного транспортного засобу за адресою свого проживання в АДРЕСА_1 до скасування арешту майна у встановлену КПК України порядку, та попередити останнього про кримінальну відповідальність за статтею 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.

Керуючись статтями 174, 372, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01 листопада 2024 року у кримінальному провадженні №0000592 від 27 жовтня 2024 року на належне на праві власності ОСОБА_3 майно, шляхом скасування заборони користування цим майном, а саме на: транспортний засіб, марки «BMW 320», державний номерний знак НОМЕР_1 , передавши цей транспортний засіб ОСОБА_3 на відповідальне зберігання, залишивши в силі заборону розпоряджатись зазначеним транспортним засобом до винесення остаточного рішення по кримінальному провадженню.

Зобов`язати ОСОБА_3 надавати безперешкодний доступ до автомобіля марки «BMW 320», державний номерний знак НОМЕР_1 у разі необхідності проведення з використанням вказаного майна будь-яких процесуальних, слідчих дій під час досудового розслідування в даному кримінальному провадженні, а також зберігати транспортний засіб в тому виді, якому він прийняв на зберігання на період досудового розслідування.

Попередити ОСОБА_3 про кримінальну відповідальність за статтею 388 КК України за незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт.

В іншій частині клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_5