№ 143/879/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2025р. м.Погребище

Погребищенський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Погребище Вінницького району Вінницької області матеріали кримінального провадження №0000031, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.01.2024 року, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Погребище Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

29.01.2024 року близько 21 години між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які стояли на тротуарі поблизу домоволодіння в АДРЕСА_2 , на побутовому ґрунті виникла суперечка, під час якої вони висловлювали словесні образи в адресу один одного. В ході суперечки ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_4 зайти на територію домоволодіння, де він проживає, та яке розташоване в АДРЕСА_2 , для з`ясування стосунків.

Погодившись на це, ОСОБА_4 , знявши верхній одяг, забіг на територію домоволодіння ОСОБА_6 , який в свою чергу перебував на подвір`ї, та тримав у руках дерев`яний предмет, схожий на дерев`яну битку, яку взяв із житлового будинку з наміром захищатися, оскільки розумів, що ОСОБА_4 фізично добре розвинутий та має перевагу у силі.

В подальшому між ними зав`язалася бійка, в ході якої вони шарпали один одного за верхній одяг, та наносили один одному удари руками по різних часинах тіла.

В ході бійки ОСОБА_4 , бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , вирвав з рук останнього дерев`яну битку та викинув її в сторону, після чого, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, дістав правою рукою з поясного чохла ніж, почав розмахувати ним перед ОСОБА_6 , та обравши зручний момент в той час як потерпілий зігнувся з метою збити з ніг ОСОБА_4 , наніс один удар зазначеним вище ножем в область спини ОСОБА_6 , спричинивши йому згідно висновку експерта №53/61 від 22.03.2024 року тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення лівої половини грудної клітки, лівобічного гемопневмотораксу (наявність крові та повітря в плевральній порожнині), підшкірно - м`язової емфіземи лівої половини грудної клітки та шиї.

Вказане ушкодження у ОСОБА_6 виникло від дії колюче - ріжучого предмета (предметів) в ділянку задньої поверхні грудної клітки зліва, було небезпечним для життя в момент спричинення, а тому відповідно до п.2.1.3 «й» Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень належить до тяжких тілесних ушкоджень.

Після вчинення зазначених вище дій ОСОБА_4 , розуміючи, що спричинив тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення потерпілому, оскільки ОСОБА_6 почав кричати від болю, залишив домоволодіння останнього та пішов у невідомому напрямку.

У судовому засіданні ОСОБА_4 визнав вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за обставин, викладених в обвинувальному акті, однак від надання показань щодо фактичних обставин кримінального провадження відмовився. Також додав, що щиро розкаюється, попросив вибачення у потерпілого та зауважив, що розуміє ймовірність призначення йому покарання у виді позбавлення волі.

Потерпілий ОСОБА_6 від надання показань щодо фактичних обставин кримінального провадження відмовився. Вважає, що ОСОБА_4 має понести покарання відповідно до закону на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні повідомила, що 29.01.2024 року близько 21 години вона разом із родиною перебували вдома, її житловий будинок знаходиться в АДРЕСА_2 . В цей час їй зателефонувала жінка на ім`я ОСОБА_8 , а через хвилин 5 остання прийшла і постукала у вікно. Коли ОСОБА_7 вийшла із будинку, то жінка на ім`я ОСОБА_8 попросила позичити їй грошові кошти, однак свідок відмовила. Біля паркану жінку на ім`я ОСОБА_8 чекав ОСОБА_4 . Коли ОСОБА_7 заходила назад у будинок, то ОСОБА_4 висловився в її адресу погрозою застосування насильством. В цей час із будинку вийшов її чоловік ОСОБА_6 і підійшов до паркану, а ОСОБА_4 в свою чергу побіг до себе додому. Коли вона знову вийшла на двір, то побачила, що ОСОБА_6 забіг на подвір`я, а за ним - ОСОБА_4 , котрий тримав у руках ножа. ЇЇ чоловік ОСОБА_6 взяв дерев`яну битку, яка лежала у веранді, і почав за допомогою неї оборонятися, у ході чого наніс нею ОСОБА_4 один удар. Потім вона побачила, що ОСОБА_4 вибив битку з рук ОСОБА_6 , заломив йому руку за спину і наніс удар ножем під лопатку. В подальшому її чоловік побіг до туалету, куди попрямував і ОСОБА_4 та продовжив наносити удари по різних частинах тіла її чоловіку. Після цього ОСОБА_6 крикнув, щоб вона йому допомогла, бо ОСОБА_4 його підрізав.

Свідок ОСОБА_9 повідомив, що він працює на посаді хірурга Погребищенської центральної лікарні. Пізно вечором 29.01.2024 року до лікарні був доставлений потерпілий ОСОБА_6 з проникаючим пораненням лівої половини грудної клітки зі сторони спини, яке, на його думку, було небезпечним для його життя і здоров`я в момент заподіяння. Він проводив хірургічне втручання, оскільки прослідковувався діагноз - лівобічний тотальний гемопневмоторакс.

Крім визнання вини обвинуваченим і показань свідків винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується також сукупністю інших доказів:

-протоколом огляду місця події від 29.01.2024 року з фототаблицями, згідно із яким в присутності понятих було оглянуто домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_2 , в ході якого на бетонній доріжці на відстані приблизно 0,5 м. від краю будинку виявлено сліди речовини бурого кольору у формі крапель округлої форми, які продовжуються на відстані приблизно 2 м., та на відстані 1 м. від стіни виявлено такі ж сліди речовини бурого кольору округлої форми, які продовжуються та мають довжину близько 3 м., і закінчуються біля дерева породи «ясен» та краю бетонної доріжки. Крім того, біля паркану було виявлено дерев`яний предмет, ззовні схожий на спортивну бейсбольну битку. Також на цегляному паркані навпроти вхідних дверей житлового будинку було виявлено чоловічу спортивну кофту із маркуванням у правій верхній частині логотипу «Nike» зі слідами речовини бурого кольору на поверхні тканини, яка має механічні пошкодження тканини у формі продовгуватого порізу близько 2, 5 см. Зазначені об`єкти, а також змиви речовини бурого кольору, були вилучені та поміщені до паперових конвертів НПУ та скріплені пломбою (т.2, а.с.84-98);

-протоколом огляду місця події від 30.01.2024 року з фототаблицями, згідно із яким в присутності понятих було оглянуто ділянку місцевості, розташовану по вул.Сьомака в м.Погребище навпроти будинку №26, де виявлено предмет ззовні схожий на ніж, на поверхні якого наявний шнурок темного кольору, який обмотаний по спіралі від початку руків`я до основи початку леза, який було вилучено та поміщено до паперового пакету (т.2, а.с.99-107);

-довідкою КП «Погребищенська центральна лікарня» Погребищенської міської ради» від 30.01.2024 року №02-127, згідно із якою ОСОБА_6 29.01.2024 року о 21 год. 35 хв. був госпіталізований до хірургічного відділення з попереднім діагнозом: проникаюче поранення органів грудної клітини зліва з ушкодженням лівої легені. Лівобічний напружений гемопневмоторакс. Рана розташована в ділянці лівої половини грудної клітини на рівні 5 ребра по задній підпахвинній лінії розміром 4, 5 см. на 1, 5 см. глибиною 6 см. (т.2, а.с.110);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 30.01.2024 року за участю свідка ОСОБА_7 , в ході якого вона детально та послідовно розповіла про обставини нанесення ОСОБА_4 її чоловіку ОСОБА_6 удару ножем в ділянку грудної клітки зі сторони спини та показала на місці події, які дії вчиняли обоє, та як описане нею відбулося (т.2, а.с.118-121);

-постановою слідчого про визнання речових доказів та долучення до матеріалів кримінального провадження від 27.02.2024 року, згідно із якою визнано речовим доказом та долучено до матеріалів кримінального провадження медичну карту стаціонарного хворого №359 ОСОБА_6 на 24 аркушах та чотири рентгензнімки (т.2, а.с.136, 137);

-висновком експерта №53/61 від 22.03.2024 року, згідно із яким у ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення лівої половини грудної клітки, лівобічного гемопневмотораксу (наявність крові та повітря в плевральній порожнині), підшкірно - м`язової емфіземи лівої половини грудної клітки та шиї. Вказане ушкодження у ОСОБА_6 виникло від дії колюче - ріжучого предмета (предметів) в ділянку задньої поверхні грудної клітки зліва, було небезпечним для життя в момент спричинення, а тому відповідно до п.2.1.3 «й» Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень належить до тяжких тілесних ушкоджень (т.2, а.с.142-144);

-висновком експерта №151 від 01.02.2024 року, згідно із яким в плямах на джинсах та куртці, виявлених у ОСОБА_4 , знайдено кров людини за групою О з ізогмаглютивними анти -А та анти - В за ізосерологічною системою АВО і походження її як від ОСОБА_4 , так і від ОСОБА_6 не виключається (т.2, а.с.155-157);

-висновком експерта №43 від 01.02.2024 року, згідно із яким при дослідженні клинка ножа виявлено кров людини, яка належить особі чоловічої генетичної статі, яка може мати походження як від ОСОБА_4 , так і від ОСОБА_6 (т.2, а.с.160-162);

-постановою слідчого про визнання оглянутих предметів речовим доказом та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження від 30.01.2024 року, згідно із якою визнано речовими доказами та долучено до матеріалів кримінального провадження дерев`яний предмет продовгуватої форми довжиною 44 см., діаметром у верхній частині 5, 2 см., в районі рукоятки 4 см., ззовні схожий на спортивну бейсбольну биту, яку вилучено та поміщено до спецпакету Національна поліція України Головне слідче управління 4453514; чоловічу спортивну кофту із маркуванням у правій верхній частині логотип «Nike» зі слідами речовини бурого кольору, на поверхні якої наявне механічне пошкодження тканини у формі продовгуватого порізу розміром близько 3, 5 см., яку вилучено та поміщено до паперового конверту Національна поліція України та скріплено спеціальною пломбою NPP - 0014195; металевий предмет за конструктивними ознаками схожий на ніж, який було запаковано у паперову коробку, яку опечатано печаткою «Для довідок»; чоловічі світлі джинси зі слідами речовини бурого кольору та потертостями, які поміщено до спецпакету Національна поліція України SUD 3098253; чоловічу куртку чорного кольору із потертостями, яку поміщено до спецпакету Національна поліція України Слідче управління PSP 4134527 (т.2, а.с.164).

За нормативним визначенням об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, характеризується дією у вигляді протиправного посягання на здоров`я, наслідками у вигляді тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між означеними діяннями та наслідками, а суб`єктивна сторона - умисною формою вини.

Ураховуючи в сукупності локалізацію тілесних ушкоджень (область грудної клітки), силу травматичного впливу (проникаюче поранення) та знаряддя злочину (ніж), суд вважає, що, завдаючи удар потерпілому, ОСОБА_4 діяв з прямим умислом на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, оскільки вочевидь усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання.

Проаналізувавши наведені докази в їх сукупності та системному взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що вони поза розумним сумнівом є переконливими та достатніми для висновку про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Згідно із ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір.

В силу приписів ч.1 ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Згідно із ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Телеологічне (цільове) тлумачення положень ст.ст.50, 65 КК України у їх сукупності дозволяє дійти висновку, що призначення покарання - це форма реалізації кримінально - правового реагування, що відноситься до дискреційних повноважень суду та полягає в його владній інтелектуально - вольовій діяльності, спрямованій на застосування закріплених у законі заходів державного примусу, унаслідок яких тимчасово обмежуються (звужуються) права та свободи особи, винної у вчиненні кримінально караного діяння.

Як роз`яснено в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд бере до уваги, що вчинене кримінальне правопорушення згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за місцем проживання обвинувачений характеризується негативно, в силу ст.89 КК України вважається раніше не судимим, на обліку у лікаря - психіатра чи лікаря-нарколога не перебуває, офіційно не працює, в зареєстрованому шлюбі не перебуває, має на утриманні малолітню дитину.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно до ст.66 КК України, судом не встановлено.

Так, суд вважає неспроможними доводи сторони захисту про те, що обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України є щире каяття, адже за усталеною судовою практикою щире каяття має місце лише в тих випадках, коли особа повністю визнає свою вину у вчиненому злочині, дає своїй поведінці належну оцінку, висловлює щирий жаль із цього приводу та осуд своєї поведінки, готова нести передбачену законом відповідальність та вживає заходів для усунення заподіяної шкоди.

Зокрема, у постанові Верховного Суду від 15.11.2021 року у справі №199/6365/19 сформульовано правовий висновок, який зводиться до того, що розкаяння передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_4 , хоча і визнав свою винуватість в інкримінованому кримінальному правопорушенні та опосередковано висловив готовність нести передбачену законом відповідальність, однак таке визнання ним вини, на переконання суду, було зроблено під тиском зібраних у справі доказів, а готовність нести покарання носить формальний характер. Крім того, на думку суду, обвинувачений не висловлював щирий жаль із приводу своїх дій та осуд своєї поведінки, і не вживав будь - яких дій, спрямованих на відшкодування завданих злочином збитків (матеріальної шкоди, завданої пошкодженням майна потерпілого, витрат потерпілого на лікування, моральної шкоди тощо), а отже за обставин кримінального провадження в його діяннях відсутня означена обставина, як така, що пом`якшує покарання.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Ураховуючи наведене, та беручи до уваги ступінь суспільної небезпечності вчиненого діяння, фактичні обставини справи, спосіб та обстановку вчинення злочину, форму та характер вини, особу обвинуваченого, зважаючи на позиції прокурора та потерпілого, суд дійшов висновку, що покарання ОСОБА_4 слід призначити у виді позбавлення волі в межах, установлених у санкції ч.1 ст.121 КК України, яке він має відбувати реально.

Призначення зазначеного покарання, на переконання суду, відповідає загальним засадам призначення покарання, закріпленим у ст.ст.50, 65 КК України, ураховує принципи справедливості та індивідуалізації покарання, є домірним, необхідним та достатнім для його ресоціалізації, виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Суд відхиляє аргументи захисника ОСОБА_5 стосовно того, що в даному кримінальному провадженні наявні підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням із застосуванням приписів ст.ст.75, 76 КК України, виходячи із наступного.

Інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням є однією із форм кримінальної відповідальності, застосування якого має здійснюватися судом в системному взаємозв`язку із загальними засадами призначення покарання, унормованими положеннями ст.ст.50, 65 КК України. А тому суд, звільняючи особу від відбування покарання з випробуванням, має навести у своєму рішенні належні, вмотивовані та переконливі доводи, які б давали обґрунтовані підстави для висновку про можливість досягнення цілей і мети покарання, виправлення, перевиховання винної особи без реального відбування покарання. При цьому суд, використовуючи свої дискреційні повноваження, та приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, має зважити та урахувати тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи.

На думку суду, матеріали цього кримінального провадження не дають підстав вважати, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 є можливим без його ізоляції від суспільства, адже він вчинив тяжкий злочин, пов`язаний із умисним протиправним посяганням на здоров`я потерпілого, шляхом здійснення травматичного впливу (удар ножем) у ділянку тіла, де розташовані життєво важливі органи, унаслідок чого завдав тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, що в сукупності безсумнівно вказує на його підвищену суспільну небезпечність.

За ч.5 ст.72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Вирішуючи питання щодо визначення початку та закінчення строку обчислення періоду попереднього ув`язнення, що має бути зарахований у строк покарання у виді позбавлення волі, суд виходить передусім із положень ч.1 ст.17 КПК України, за змістом яких особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Разом із тим, відповідно до ч.1 ст.533 КПК України вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Таким чином, виходячи із наведених норм кримінального процесуального законодавства у їх сув`язі, обчислення строку відбування покарання, зокрема, у вигляді позбавлення волі не з дня набрання вироком законної сили, а з дня ухвалення вироку судом першої інстанції, та зарахування на підставі ч.5 ст.72 КК України у строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення по цей же день, суперечить загальним засадам кримінального судочинства, та фактично спотворює точний зміст означених правових норм.

Такий підхід також знайшов своє відображення у приписах ч.1 ст.87 КПК України, за сутнісним змістом яких особи, засуджені до позбавлення волі, направляються для відбування покарання після спливу певного строку з дня набрання вироком законної сили або з дня надходження із суду розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили.

Відповідність вимогам чинного законодавства зарахування строку попереднього ув`язнення по день набрання вироком законної сили, а не по день його ухвалення судом першої інстанції, підтверджується також позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08.11.2018 року у справі №175/230/17-к (17).

Отже, на підставі ч.5 ст.72 КК України у строк призначеного обвинуваченому покарання необхідно зарахувати строк його попереднього ув`язнення в рамках розглядуваного кримінального провадження з моменту його затримання (30.01.2024 року) по день набрання вироком законної сили включно із розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі, а строк відбування покарання слід обчислювати з дня наступного за днем набрання вироком законної сили.

За змістом п.2 ч.4 ст.374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначається у разі визнання особи винуватою, серед іншого, рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

В силу п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.176 КПК України до переліку запобіжних заходів відноситься тримання під вартою.

Вирішуючи питання щодо наявності достатніх підстав для залишення обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, суд враховує, що ОСОБА_4 слід призначити остаточне покарання у виді реального позбавлення волі, останній ніде не працює, а отже не має законних джерел існування, не одружений, що свідчить про відсутність вагомих соціально-стримуючих факторів, та дає обґрунтовані підстави вважати, що він може ухилятися від відбування призначеного покарання.

В той же час, суд бере до уваги, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Руслана Яковенко проти України», заява №?5425/11 від 04.06.2015, Європейський суд з прав людини зазначив, що підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції, з моменту оголошення вироку судом першої інстанції, навіть, якщо він ще не набрав законної сили, і його можна оскаржити. Більше того, особа, засуджена судом першої інстанції, яка перебуває під вартою до закінчення строку оскарження вироку, не може вважатися тою, що перебуває під вартою, до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення за підпунктом «c» пункту 1 статті 5 Конвенції.

У справі «Вемгофф проти Німеччини», заява №?2122/64 від 27.06.1968, Суд дійшов висновку, що словосполучення «після засудження» не може тлумачитися як таке, що обмежується вироком, який набрав законної сили, оскільки це виключатиме випадки затримання під час судового засідання осіб, котрих за результатами судового розгляду було засуджено і які на такий судовий розгляд з`явилися, ще будучи вільними, незалежно від доступних їм засобів юридичного захисту.

Отже, навіть, якщо національне законодавство держави - члена передбачає, що вирок набирає законної сили лише після завершення розгляду справи судами всіх інстанцій, попереднє ув`язнення в розумінні положень Конвенції закінчується зі встановленням вини та призначенням покарання судом першої інстанції.

В силу ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відтак, виходячи із наведених вище доводів, та ураховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку про необхідність залишення обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, але на строк, що не перевищує шістдесяти днів.

Такий висновок суду узгоджується із судовою практикою суду касаційної інстанції (див. постанову Верховного Суду від 13.06.2023 у справі №442/7570/17).

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні під час досудового розслідування відсутні.

Відповідно до ст.100 КПК України суд вирішує питання про долю речових доказів.

Речові докази по кримінальному провадженню, а саме дерев`яний предмет продовгуватої форми, ззовні схожий на спортивну бейсбольну биту; чоловічу спортивну кофту із маркуванням у правій верхній частині логотип «Nike» зі слідами рідини бурого кольору; металевий предмет за конструктивними ознаками схожий на ніж; чоловічі світлі джинси із слідами рідини бурого кольору; чоловічу куртку чорного кольору на підставі п.4 ч.9 ст.100 КПК України слід знищити, а медичну карту стаціонарного хворого №359 ОСОБА_6 на 24 аркушах та чотири рентгензнімки - повернути КП «Погребищенська центральна лікарня» Погребищенської міської ради».

За змістом ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Ураховуючи ту обставину, що речові докази не підлягають спеціальній конфіскації, суд на підставі ч.4 ст.174 КПК України дійшов висновку про скасування арешту, накладеного на них ухвалою слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 31.01.2024 року у справі №136/192/24.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 370, 371, 373, 374, 376, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд, -

У Х В А Л ИВ :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначити йому покарання у виді 6 (шість) років позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати у строк покарання, призначеного ОСОБА_4 , строк його попереднього ув`язнення за період з 30.01.2024 року по день набрання вироком суду законної сили включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня наступного за днем набрання вироком законної сили.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 31.01.2024 року у справі №136/192/24 на дерев`яний предмет продовгуватої форми, ззовні схожий на спортивну бейсбольну биту; чоловічу спортивну кофту із маркуванням у правій верхній частині логотип «Nike» зі слідами рідини бурого кольору; металевий предмет за конструктивними ознаками схожий на ніж; чоловічі світлі джинси із слідами рідини бурого кольору; чоловічу куртку чорного кольору.

Речові докази, а саме дерев`яний предмет продовгуватої форми, ззовні схожий на спортивну бейсбольну биту; чоловічу спортивну кофту із маркуванням у правій верхній частині логотип «Nike» зі слідами рідини бурого кольору; металевий предмет за конструктивними ознаками схожий на ніж; чоловічі світлі джинси із слідами рідини бурого кольору; чоловічу куртку чорного кольору - знищити, а медичну карту стаціонарного хворого №359 ОСОБА_6 на 24 аркушах та чотири рентгензнімки - повернути КП «Погребищенська центральна лікарня» Погребищенської міської ради».

Залишити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, але не довше, ніж до 14.04.2025 року включно.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Погребищенський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою - з моменту вручення йому копії вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя