ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/64/25 Справа № 712/39/25 Категорія: ст. 303 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року Черкаський апеляційний суд в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 січня 2025 року про відмову у задоволенні скарги командира Військової частини НОМЕР_1 на постанову від 28.11.2024 слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкаси) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві про закриття кримінального провадження № 0000124 від 29.02.2024 щодо вчинення ОСОБА_8 дій, які містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в:

У січні 2025 року командир Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 звернувся до суду із скаргою на постанову від 28.11.2024 слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкаси) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві про закриття кримінального провадження № 0000124 від 29.02.2024 щодо вчинення ОСОБА_8 дій, які містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Скарга обґрунтована тим, що слідчим Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкасах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві 28.11.2024 винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000124 від 29.02.2024 щодо вчинення ОСОБА_8 дій, які містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.407 КК України.

Військова частина вважала дану постанову передчасною, під час винесення якої порушено порядок збирання доказів, а слідчим не проведено у повному обсязі слідчі дії.

У скарзі зазначено, що висновки слідчого викладені у постанові про закриття кримінального провадження від 28.11.2024 про наявність права у ОСОБА_8 на звільнення із військової служби є помилковими, слідчий перевищив свої повноваження та втрутився у дискрецію суб`єкта владних повноважень.

Вказано, що прийняття рішень щодо звільнення із військової служби військовослужбовців Збройних Сил України є виключною компетенцією командира військової частини.

ОСОБА_8 є діючим військовослужбовцем Збройних Сил України, відсутня на військовій службі вже більше року, жодних документів, які б свідчили про поважність її відсутності ні військовій частині, ні органам досудового розслідування надано не було.

Зазначено, що органом досудового розслідування, як підставу для закриття провадження по справі, взято до уваги лише наявність судового спору щодо розгляду рапорту про звільнення.

Так, ОСОБА_8 зверталась із рапортом про звільнення із військової служби на підставі п.п. г п. 3 ч. 5 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», як військовослужбовця, який самостійно виховує дитину віком до 18 років.

Даний рапорт начальником відділення персоналу штабу Військової частини НОМЕР_1 був повернутий.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_8 звернулась до Сумського окружного адміністративного суду із позовом.

На виконання рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 31.07.2024 у справі № 480/10997/23 командиром Військової частини НОМЕР_1 було розглянуто рапорт ОСОБА_8 та надано обґрунтовану відмову у його задоволенні через відсутність правових підстав.

На підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 07.08.2023 № 99-РС командиром Військової частини НОМЕР_1 видано наказ (по стройовій частині) від 25.10.2023 № 307, яким ОСОБА_8 визнано такою, що вибула з пункту постійної дислокації м. Конотоп до нового місця служби - Військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_1 ).

Отже, на думку командира Військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку з невиконанням зазначеного наказу, у діях ОСОБА_8 , вбачаються ознаки кримінального правопорушення, у зв`язку з чим постанова слідчого має бути скасована.

Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 січня 2025 року в задоволенні скарги командира Військової частини НОМЕР_1 на постанову від 28.11.2024 слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкаси) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві про закриття кримінального провадження № 0000124 від 29.02.2024 щодо вчинення ОСОБА_8 дій, які містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що у кримінальному провадженні № 0000124 від 29.02.2024 здійснювалося досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, в діях ОСОБА_8

28.11.2024 слідчим Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкасах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_9 винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000124 від 29.02.2024 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України в зв`язку з відсутністю в діянні військовослужбовця молодшого сержанта ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Своє рішення слідчий суддя, зокрема, обґрунтував тим, що у кримінальному провадженні проведено ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій, про що свідчать відповідні документи, які містяться в ньому.

Зокрема, долучені матеріали службового розслідування, допитані свідки, долучені рішення та постанова у справі № 480/10997/23, здійснені інші слідчі та процесуальні дії.

Слідчий суддя прийшов до висновку, що про безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог, та вважав, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження № 0000124 від 29.02.2024 щодо вчинення ОСОБА_8 дій, які містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України є законною, обґрунтованою та вмотивованою, тобто такою, що ухвалена з дотриманням вказаних вимог закону.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, командир Військової частини НОМЕР_1 через підсистему «Електронний суд» 24.01.2025 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу про задоволення його скарги, а саме: скасувати постанову від 28.11.2024 слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкаси) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві про закриття кримінального провадження № 0000124 від 29.02.2024 щодо вчинення ОСОБА_8 дій, які містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

В апеляційній скарзі вказує, що слідчий суддя не надав відповідної оцінки матеріалам кримінального провадження, доводам та доказам наданих військовою частиною, а лише формально послався на наявність рішення Сумського окружного адміністративного суду від 31.07.2024 у справі № 480/10997/23, яким зобов`язано військову частину розглянути рапорт військовослужбовця.

Зазначає, що ОСОБА_8 , будучи діючим військовослужбовцем, не дивлячись на відсутність правових підстав для звільнення, вирішила проігнорувати наказ командуючого військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) та не з`явилась до нового місця служби.

На даний час ОСОБА_8 вибула із Військової частини НОМЕР_1 та відповідно виключена із її списків. Одночасно, вона так і не прибула до Військової частини НОМЕР_3 , що в свою чергу позбавляє можливості її зарахувати у списки іншої військової частини.

Таким чином, скаржник вважає, що орган досудового розслідування та слідчий суддя фактично узаконили перебування діючого військовослужбовця поза межами частини, при цьому не перебуваючи у списках жодної із військової частини та не виконуючи свої службові обов`язки.

Апеляційна скарга містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Підставою для поновлення строку представник Військової частини НОМЕР_1 вказує те, що копію оскаржуваної ухвали від 17.01.2025 скаржником отримано на електронну пошту та в «Електронний суд» 22.01.2025.

Зазначає, що військова частина знаходиться постійно у зоні бойових дій, постійно переміщується, а відтак, поштова кореспонденція надходить із значним запізненням, що унеможливлює в деяких випадках дотримуватися процесуальних строків.

Представник Військової частини в судове засідання не з`явилися про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений завчасно та належним чином.

Водночас від Військової частини НОМЕР_1 через підсистему «Електронний суд» на адресу Черкаського апеляційного суду надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без участі представника військової частини.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення.

За змістом ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді.

З наданих матеріалів провадження слідує, що ухвала слідчого судді від 17.01.2025 була постановлена без участі представника військової частини.

Згідно довідки про доставку електронного документу Військова частина НОМЕР_1 отримала оскаржувану ухвалу в електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» 22.01.2025 3:39.

24.01.2025 через підсистему «Електронний суд» скаржником подану апеляційну скаргу. Зважаючи на незначний пропуск строку на апеляційне оскарження зазначеної вище ухвали та поважність причин пропуску даного процесуального строку через те, що отримана поштова кореспонденція опрацьовується на першій лінії оборони, де є постійні перебої із електроенергією та доступом до мережі Інтернет, колегія суддів вважає необхідним поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.01.2025.

Згідно із ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає в тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 7 КПК України регламентовано загальні засади кримінального провадження, зокрема законність, публічність, право на доступ до правосуддя та принцип забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законим є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінальним процесуальним законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підставі його ухвалення.

Зі змісту оскарженої ухвали вбачається, що вона не відповідає приписам вказаної норми кримінального процесуального закону.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у випадку встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 4 ст. 284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, дізнавач, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором, показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Так Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (справа «Ассенов та інші проти Болгарії»). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, inter alia, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справах «Танрікулу проти Туреччини» та «Ґюль проти Туреччини»).

Главою 26 КПК України передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження і відповідно до ст. 7 КПК України є однією із засад кримінального провадження.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Як вбачається з матеріалів справи, Четвертим слідчим відділом (з дислокацією у м. Черкасах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві проводилось досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000124 від 29.02.2024 на виконання ухвали слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.02.2024 у справі № 712/1712/24, якою зобов`язано внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою Військової частини НОМЕР_1 від 03.12.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Згідно з вказаним повідомленням та матеріалами службового розслідування ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи військовослужбовцем, що проходить військову службу за контрактом, у військовому званні «молодший сержант», в умовах воєнного стану, згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 307 від 25.10.2023 та припису Військової частини НОМЕР_1 № 4318-ос від 25.10.2023, після вибуття з пункту постійної дислокації Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) не прибула у визначений строк - 27.10.2023, до нового місця служби Військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_1 ).

Допитані в якості свідків військовослужбовці Військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підтвердили неприбуття до вказаної військової частини (нового місця служби) молодшого сержанта ОСОБА_8 після переведення її з Військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з показаннями допитаного в якості свідка військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_12 . 25.10.2023 військовослужбовцю ОСОБА_8 вручено витяг з наказу про її переведення та припис про її вибуття із Військової частини НОМЕР_1 до Військової частини НОМЕР_3 . Причини нез`явлення ОСОБА_8 на службу до вказаної військової частини йому невідомі.

Допитати в якості свідка військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_13 на виконання доручення слідчого оперативним підрозділом не вдалося у зв`язку з перебуванням останнього у зоні бойових дій.

Допитана в якості свідка ОСОБА_8 пояснила, що вона проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 з 25.04.2019 на посаді начальника радіолокаційної станції. З приводу переведення до Військової частини НОМЕР_3 вказала, що 27.07.2023 ОСОБА_8 подала рапорт на звільнення з військової служби, так як виховує дитину віком до 18 років (на підставі п.п. г п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»), проте даний рапорт командуванням було проігноровано. У зв`язку з чим ОСОБА_8 звернулася з позовом на вказані незаконні дії до Сумського окружного адміністративного суду. Знаючи про вказаний судовий спір, військовими службовими особами Військової частини НОМЕР_1 підроблено рапорт від імені ОСОБА_8 та видано наказ про її переведення до іншої частини. Проте на час проведення допиту ОСОБА_8 (23.04.2024) судовий розгляд з вказаного приводу тривав, а вона самостійно виховує сина 2017 року народження і мала підстави для звільнення з військової служби, про що додала копії підтверджуючих документів.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 31.07.2024 у справі № 480/10997/23 адміністративний позов ОСОБА_8 до ІНФОРМАЦІЯ_3 (в/ч НОМЕР_1 пп НОМЕР_4 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 (в/ч НОМЕР_1 пп НОМЕР_4 ) щодо нерозгляду та неприйняття рішення по суті рапорту ОСОБА_8 від 27.07.2023 про звільнення її з військової служби за сімейними обставинами; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 (в/ч НОМЕР_1 пп НОМЕР_4 ) розглянути рапорт ОСОБА_8 від 27.07.2023 про звільнення з військової служби на підставі п.п. г п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та прийняти відповідне рішення за результатами розгляду рапорту, з урахуванням висновків, викладених у цьому рішенні.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2024 у справі № 480/10997/23 апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишено без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 31.07.2024 у справі № 480/10997/23 залишено без змін. Дана постанова набрала законної сили з дати її прийняття.

28.11.2024 слідчим Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкасах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_9 винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000124 від 29.02.2024 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України в зв`язку з відсутністю в діянні військовослужбовця молодшого сержанта ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

На переконання колегії суддів, слідчим допущена неповнота досудового розслідування, яка полягає зокрема у тому, що у ході досудового розслідування слідчим не надано оцінки доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.

Так, підставою для закриття кримінального провадження, за вказаних обставин у постанові, стало те, що військовослужбовець ОСОБА_8 нез`явлення на службу не вчиняла, правомірність її дій фактично підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, оскільки вона мала право на звільнення з військової служби.

Мотивами прийняття постанови про закриття кримінального провадження була відсутність в діянні військовослужбовця ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, зокрема, об`єктивної сторони вказаного злочину, підставою зібрані під час досудового розслідування та наведені у постанові докази і обставини.

З даним обґрунтуванням постанови про закриття кримінального провадження погодився і слідчий суддя.

Разом з цим, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов до передчасного та невмотивованого висновку про відмову в задоволенні скарги командира Військової частини НОМЕР_1 на постанову про закриття кримінального провадження від 28.11.2024 слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкаси) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві про закриття кримінального провадження № 0000124 від 29.02.2024 щодо вчинення ОСОБА_8 дій, які містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України мотивувальна частина постанови про закриття кримінального провадження повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви такого рішення, їх обґрунтування з посиланням на положення цього Кодексу. Таке процесуальне рішення повинно відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ньому має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту прав та відповіді на усі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, а тому прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосереднього дослідження та оцінки слідчим доказів, які стосуються цього провадження у сукупності (ст. 9, ст. 283, ст. 284 КПК України).

Вимоги щодо досудового розслідування кримінальних правопорушень обумовлені необхідністю суворого додержання КПК України, а не з метою надання органу досудового розслідування можливості формального закриття кримінальних проваджень та зняття з держави обов`язку розслідувати злочини.

Орган досудового розслідування впродовж строків, визначених ст. 219 КПК України, зобов`язаний забезпечити ефективне досудове розслідування.

У п. 42 рішення Європейського суду з прав людини від 13 січня 2011 року у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

За таких умов, апеляційний суд зазначає, що кримінальне провадження може бути закрите лише за умови проведення слідчим або прокурором всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, а також вжиття всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 , подавала рапорт про звільнення її з військової служби за сімейними обставинами від 27.07.2023.

Листом від 10.10.2024 № 4/859 Військова частина НОМЕР_1 запропонувала ОСОБА_8 , у разі наявності змін у її сімейному стані, повторно звернутися із рапортом на звільнення до Військової частини НОМЕР_3 .

Додатково повідомили, що 25.10.2023 на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) № 99-РС від 07.08.2023, видано наказ № 307 від 25.10.2023 про виключення ОСОБА_8 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення у зв`язку з вибуттям до нового місця служби. Однак, до нового місця служби ОСОБА_8 не прибула.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232- XII здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно із ч. 7 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

В силу п. 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 10.12.2008 № 1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

З огляду на встановлені норми ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України розгляд рапорту про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою.

Апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги Військової частини про те, що слідчий суддя не надав відповідної оцінки матеріалам кримінального провадження, не врахував, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 31.07.2024 у справі № 480/10997/23 не встановлювалось наявність правових підстав для звільнення ОСОБА_8 , а лише встановлено порушення порядку розгляду рапорту військовослужбовця.

При цьому, поза увагою слідчого судді залишилась обставина, що наказ командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 07.08.2023 № 99-РС та наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.10.2023 № 307, яким ОСОБА_8 визнано такою, що вибула з пункту постійної дислокації АДРЕСА_2 до нового місця служби - Військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_1 ) є чинними та на даний час не виконані, військовослужбовець ОСОБА_8 до військової частини не прибула.

Постанова про закриття кримінального провадження № 0000124 від 29.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, не містить посилання на наказ по особовому складу про звільнення ОСОБА_8 з військової служби чи відмову у її звільненні, даних про місце перебування ОСОБА_8 , як і не містить доказів законності підстав відсутності за місцем проходження служби військовослужбовця.

Водночас, матеріали кримінального провадження не містять в собі доказів щодо ознайомлення ОСОБА_8 зі змістом наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 25.10.2023 № 307 щодо її вибуття до нового місця служби Військової частини НОМЕР_3 , як і доказів перебування ОСОБА_8 на службі у Військовій частині НОМЕР_1 .

Так, вручення витягу з наказу про переведення та припис про вибуття ОСОБА_8 із Військової частини НОМЕР_1 до Військової частини НОМЕР_3 , у відповідності до постанови про закриття кримінального провадження від 28.11.2024, стверджується лише показаннями допитаного в якості свідка військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_12 , інших належних доказів, в тому числі і пояснень ОСОБА_8 не містить.

Верховний Суд в ухвалі від 04.03.2024 у справі № 127/22408/23 зробив висновок, що початком кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 КК України, вважається момент фактичного самовільного залишення військової частини або місця служби, а кінцем - день повернення в частину або затримання поза межами частини.

Зазначені висновки Верховного Суду щодо моменту закінчення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 КК України, має суттєве значення в контексті оцінювання обставин діяння і наявності складу кримінального правопорушення. Не кожна обставина може свідчити, що у діянні особи відсутній склад кримінального правопорушення. Така обставина повинна існувати під час вчинення діяння. Якщо ж певна обставина виникла уже після закінчення кримінального правопорушення, це жодним чином не може бути підставою для висновку про відсутність в діянні особи складу кримінального правопорушення однак, вищенаведене слідчим під час прийняття постанови про закриття кримінального провадження не враховано.

Приймаючи оскаржуване рішення, слідчий суддя не звернув уваги на вказані обставини, що свідчить про неналежну перевірку ним законності рішення слідчого про закриття вказаного кримінального провадження, а відтак, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала слідчого судді не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, а оскаржена постанова про закриття кримінального провадження є передчасною.

Відповідно до ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути, зокрема, про скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора.

Апеляційний суд приходить до висновку про скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової ухвали, якою скаргу командира Військової частини НОМЕР_1 задовольнити, а постанову від 28 листопада 2024 року про закриття кримінального провадження № 0000124 скасувати.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 404, 405, 409, 419, 422 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 січня 2025 року задовольнити.

Поновити командиру Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 січня 2025 року скасувати.

Скаргу командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 на постанову від 28 листопада 2024 року слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкаси) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві про закриття кримінального провадження № 0000124 від 29.02.2024 щодо вчинення ОСОБА_8 дій, які містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України - задовольнити.

Постанову від 28 листопада 2024 року слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкаси) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві про закриття кримінального провадження № 0000124 від 29.02.2024 щодо вчинення ОСОБА_8 дій, які містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України - скасувати.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4