Справа № 134/1117/24
УХВАЛА

Іменем України

12 лютого 2025 року селище Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглядаючи у судовому засіданні в залі суду селища Крижопіль кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 травня 2024 року за № 0000174, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України,

в с т а н о в и в:

На розгляді Крижопільського районного суду Вінницької області перебуває кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України.

Прокурор у судовому засіданні подав клопотання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою. Своє клопотання прокурор в судовому засіданні обґрунтував тим, що ОСОБА_4 , відбуваючи покарання в ДУ «Крижопільський виправний центр (№113)», будучи ознайомлений з вимогами Кримінально-виконавчого кодексу України та з нормативними актами, що регламентують порядок та умови відбування покарань засудженими до обмеження волі, у тому числі із ст. 390 КК України, попереджений про дотримання режиму утримання, про правила поведінки в громадських місцях, а також про кримінальну відповідальність за порушення та невиконання вищезазначених вимог, 15.04.2024 року самовільно залишив місце обмеження волі, а саме територію контрагентського об`єкту ТОВ «Керамсвіт», що знаходиться в с. Левків Тульчинського району Вінницької області. В подальшому ОСОБА_4 затримано в м. Вінниця. В ході судового розгляду відносно обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не відпали і на сьогоднішній день, а саме: переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, які під час судового розгляду ще не допитані; вчинити інші кримінальні правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, у тому числі за тяжкі злочини. Злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , вчинено останнім під час відбування покарання. Запобігти ризикам можливо лише шляхом застосування стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Більш м`які запобіжні заходи не будуть дієвими та не можуть бути застосовані, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 не виконуватиме у повній мірі обов`язки, що передбачені с. 5 ст. 194 КПК України, що не сприятиме запобіганню вказаним ризикам. Ухвалою суду було продовжено обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по 16.02.2025 року, до закінчення якого завершити розгляд даного кримінального провадження не представляється можливим, оскільки не допитані ще всі свідки та не дослідженні письмові докази по справі. Разом з тим обвинувачений не має постійного місця проживання у Вінницькій області. Щодо заявленого клопотання стороною захисту про заміну запобіжного заходу на більш м`якший у виді домашнього арешту в нічний час, прокурор зазначив, що воно є безпідставним. Тому просить суд продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів із заставою, яка була визначена попередньо.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засідання заперечив проти клопотання прокурора про продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та зазначив, що ризики, які вказані прокурором є формальними. Деякі свідки уже допитані, впливати на інших не має можливості. Запевнив суд, що буде з`являтися до суду в кожне судове засідання, у нього не має можливості виїхати за межі області без дозволу суду. Його дружина з сином живуть в квартирі в с. Городківка Вінницької області, яку вона винаймає. І він планує разом із ними в даній квартирі проживати.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 вважає клопотання прокурора безпідставним та необґрунтованим, та просив у задоволенні його відмовити, посилаючись на те, що прокурором не надано жодного письмового доказу щодо ризиків, які вказані в клопотанні. А саме, ОСОБА_4 кожного разу з`являвся до суду на судові засідання, не переховувався і під час досудового розгляду; вплив на свідків не може бути з боку обвинуваченого, оскільки свідки уже допитані, а ті що залишились недопитаними працюють на контрагентському об`єкті, вільно доступу до якого немає; щодо вчинення інших кримінальних правопорушень обвинуваченим, прокурором не надано жодного доказу; переховуватися ОСОБА_4 не буде, оскільки його дружина із сином проживає на території Городківської сільської ради, де і планує проживати ОСОБА_4 ; обвинувачений має сталі соціальні зв`язки, оскільки має дружину та малолітнього сина. Разом з тим заявив клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт в нічний час. Разом з тим зазначив, що ризики зазначені прокурором є необґрунтованими, зокрема по справі потерпілого не має; не має речових доказі, які обвинуваченим можуть бути знищені, якщо він буде перебувати під більш м`якшим запобіжним заходом; обвинувачений відбув покарання повністю у виді обмеження волі, коли його взяли під варту залишилось пару днів невідбутого покарання, яке виникло не з його вини, а тому, що відносно нього було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Разом з тим обвинувачений вчинив злочин невеликої тяжкості, тому вид запобіжного заходу має бути застосований пропорційно до тяжкості злочину. Разом з тим зазначив, що ОСОБА_4 було замінено покарання на більш м`яке з позбавлення волі на обмеження, а підставою цього є належна поведінка засудженого. Дані факти свідчать про те, що обвинувачений буде з`являтися в судові засідання, не буде переховуватися від суду, впливати на свідків, які ще не допитані.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, проаналізувавши матеріали кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.

Частиною 1 статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Так, відповідно до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 194 КПК України встановлено, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 під час відбування покарання у вигляді обмеження волі в ДУ «Крижопільський виправний центр (№ 113)» вчинив нове кримінальне правопорушення, а саме: обвинувачується у самовільному залишенню місця обмеження волі, яке вчинене особою, яка відбуває покарання у виді обмеження волі. Так, згідно обвинувального акту ОСОБА_4 ставиться у вину те, що він відбуваючи покарання у виді обмеження волі згідно вироку Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01.06.2021 року, за яким останньому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців та ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12.05.2023 року, якою невідбуту частину покарання замінено на більш м`яке покарання, а саме обмеження волі строком 1 рік 7 місяців 4 дні, та будучи працевлаштованим на контрагентському об`єкті ТОВ «Керамсвіт», 15.04.2024 року самовільно залишив даний об`єкт та направився до с. Багринівці Літинського району Вінницької області. В подальшому був затриманий в м. Вінниця. ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, за яке передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк до трьох років. Під час судового розгляду ухвалою суду було обрано запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою та продовжено дії даного запобіжного заходу, виходячи із доведеністю ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Що стосується ризику переховування від суду, то як вбачається із практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний чи обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, місце проживання, професію, прибуток, наявність сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці. Ризик втечі не виникає лише за відсутності постійного місця проживання («Сулаоя проти Естонії», «Панченко проти Росії») та зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Ноймайстер проти Австрії»). Небезпека переховування обвинуваченого не може бути оцінена виключно на основі тяжкості покарання за злочин. Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою («Строган проти України»).

Так, ознака тяжкості злочину не може бути єдиною підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, однак враховується судом у сукупності з іншими встановленими обставинами.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_4 , раніше неодноразово судимий, в тому числі і за корисливі злочини, не був працевлаштований, постійного доходу не має, вчинив кримінальне правопорушення, а саме самовільне залишення місця обмеження волі, відбуваючи покарання у державній установі, що в сукупності з іншими обставинами збільшує ризик переховування від суду настільки, що його неможливо відвернути, не тримаючи особу під вартою, так як ознаки злочину, склад злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , його дії (самовільне залишення місця обмеження волі) уже свідчать про те, що ризики переховування від суду великі.

Доводи обвинуваченого та його захисника про те, що він не має наміру переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, мають враховуватися в сукупності з іншими обставинами, встановленими під час розгляду клопотання.

В разі переховування обвинуваченого, ризик якого залишається високим на підставі обставин, які судом зазначені вище, стане неможливим подальше судове провадження та реалізація принципу змагальності сторін під час судового розгляду, що також зумовлює подальше застосування тримання під вартою обвинуваченого.

Відносно ризику незаконно впливати на свідків, суд не виключає ймовірності того, що не будучи обмеженим у спілкуванні із свідками, обвинувачений може здійснювати на них незаконний вплив. Посилання обвинуваченого та його захисника на те, що свідки відбувають покарання в державній установі із спеціальним режимом і доступ до якого є обмеженим, і фізично ОСОБА_4 не може на них впливати, суд спростовує тим, що відбуваючи покарання в одній установі, де перебувають свідки ОСОБА_4 не здійснював спроби впливу, так як був під постійним наглядом працівників установи та у разі скарги свідків про те, що на них здійснюється вплив з боку ОСОБА_4 , могли би потягнути негативні наслідки для самого обвинуваченого. Разом з тим, коли прокурор відмовився від допиту свідків, які уже відбули покарання, обвинувачений заявив клопотання про їх допит зі сторони захисту, так вони можуть дати свідчення, на спростування вини обвинуваченого у кримінальному правопорушенні, у якому його звинувачують. Тому перебуваючи на волі, на більш м`якому виді запобіжному заході, ОСОБА_4 буде мати можливість впливу на свідків, тому ризик впливу на свідків з боку обвинуваченого є можливим.

Що стосується ризиків вчинення іншого кримінального правопорушення, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, суд, враховуючи, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходу, раніше судимий за корисливі злочини, вчинив кримінальний злочин відбуваючи покарання за інші злочини, вважає такі ризики доведеними.

Суд приймає до уваги і стадію даного судового провадження, в межах якого обвинувачений, деякі свідки на даний час судом не допитані, відтак докази, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, судом не досліджувалися. В разі переховування обвинуваченого, ризик якого залишається високим, стане неможливим подальше судове провадження та реалізація принципу змагальності сторін під час судового розгляду, що також зумовлює подальше застосування тримання під вартою щодо обвинуваченого.

При цьому суд, враховуючи вимоги ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», враховує також наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим злочинів, особу обвинуваченого у їх взаємозв`язку з можливими ризиками у справі, зокрема, що обвинувачений може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків.

Щодо твердження сторони захисту про те, дружина обвинуваченого з сином проживають на території Городківської сільської ради, винаймаючи житло та мають намір його викупити і те, що ОСОБА_4 по відбуванню покарання має намір проживати разом із сім`єю та працевлаштуватися, суд даним твердженням давав оцінку в попередній ухвалі при продовжені строку запобіжного заходу. На даний час суд даток прийшов до висновку, що доводи не доказані належними доказами.

Твердження захисника обвинуваченого, що з показів останнього свідка можна зробити висновки, що його відпустили на побаченні з сім`єю і у діях обвинуваченого відсутній склад кримінального правопорушення, у останнього не було мотиву на вчинення даного кримінального правопорушення. Однак дані факти встановлюються виром суду та мотивуються, під час знаходження судді в нарадчій кімнаті. Тому дані твердження є передчасними та необґрунтованими.

Разом з тим ОСОБА_4 ознайомлений із вимогами, які регламентують порядок та умови відбування покарання засудженими до обмеження волі, та які передбачають про можливість надання короткочасних виїздів за межі виправного центру за обставин, передбачених законом з дозволу начальника установи. Однак, як вбачається із копії свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_1 від 07.05.2024 року 14 квітня 2024 року народився ОСОБА_6 , батьком якого записаний ОСОБА_4 , однак ОСОБА_4 15.05.2024 року вирішив провідати сина та за місяць часу з моменту народження сина, не скористався можливістю офіційного звернення до начальника ДУ «Крижопільський виправний центр (№ 113)» для надання йому дозволу на короткочасний виїзд для побачення із сином, а самовільно з цих причин залишив місце відбування покарання.

Щодо твердження обвинуваченим та його захисником про те, що ОСОБА_4 з`являвся на всі судові засідання, не переховувався і на досудовому слідстві, суд не бере до уваги, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 перебував в державній установі, відбуваючи покарання у виді обмеження волі і його доставляють працівники установи в судові засідання, тому твердження, що обвинувачений сам з`являється до суду на всі судові засідання і має намір і далі з`являтися є безпідставними.

Крім того, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 не має на даний час постійного місця проживання, оскільки населений пункт в якому останній проживав до засудження тимчасово окупований російськими військами. Суду не надано письмових доказів того, що після звільнення відбування покарання ОСОБА_4 має постійне місце проживання на території Тульчинського району Вінницької області та зможе безперешкодно з`являтися в судові засідання. Щодо наданої стороною захисту довідки про проживання його дружини на території с. Городківки Тульчинського району Вінницької області суд надав оцінку вище.

Щодо ризиків вчинення інших кримінальних правопорушень, суд вважає доведеним, з огляду на те, що дане кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_4 вчинене ним саме під час відбування покарання, яке призначене згідно вироку Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, відповідно до якого ОСОБА_4 визнано винним за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186 КК України та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. Тому суд вважає, що є вірогідність того, що будучи звільненим від відбування покарання у зв`язку із закінченням строку обмеження волі, ОСОБА_4 знову може вчинити кримінальне правопорушення, оскільки матеріали справи вказують на те, що будучи засудженим та відбуваючи покарання, ОСОБА_4 на шлях виправлення не встав, та вчинив інший злочин, в якому обвинувачується в даному кримінальному провадженні.

Разом з тим вплив на свідків обвинуваченим залишається великим ризиком, оскільки, ті свідки, яких бажає допитати обвинувачений та заявив про це клопотання в судовому засіданні, уже відбули покарання у виправному центрі та відбули до свого місця проживання, тому ніщо не буде перешкоджати обвинуваченому впливати на свідків, маючи їх контакти, так як вони відбували покарання в одному виправному центрі та могли мати контакти один одного, зокрема і телефонні контакти .

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням застави, а клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт в нічний час не підлягає задоволенню, оскільки ризики, встановлені під час розгляду клопотання прокурора, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам. Суду не доведено належними та допустимими доказами, що будь який ризик, який встановлений під час судового розгляду при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та зазначені процесуальним законодавством на момент розгляду даного клопотання не доведений та безпідставний чи відпав.

Разом з тим, суд зазначає, що обираючи та продовжуючи строк запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 , суд одночасно визначив останньому заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 50 560 гривень. Обвинувачений може скористатися своїм правом і внести заставу відповідно до ухвали суду та проживати разом із своєю сім`єю в с. Городківці Тульчинського району Вінницької області, які там винаймають житло (як вказує сам обвинувачений, що він хоче проживати із дружиною та сином). Суд зазначає, що коли обвинувачений буде звільнений із тримання під вартою, а саме у зв`язку із внесенням застави, забезпечить більше вірогідності виконання ним покладених обов`язків, стимулює його до не порушення обов`язків, зменшить ризики, які зазначені при обрані та продовженні запобіжного заходу, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави у разі невиконання обов`язків, які зазначені в ухвалі при визначені застави.

Однак обвинувачений на даний час не скористався внесенням застави, що не перешкоджає і в подальшому останньому скористатися таким правом.

На підставі викладеного, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам ухилятися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд дійшов висновку про доцільність задоволення клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому.

Разом з тим прокурор заявив клопотання про допит свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в режимі відеоконференції із Барським районним судом Вінницької області, оскільки останні відбувають покарання у виді обмеження волі в ДУ «Крижопільський виправний центр (№113)» та знаходяться на роботі на контрагентському об`єкті «Профіт Індострі», та достави їх у Крижопільський районний суд Вінницької області представляє певні труднощі.

Обвинувачений та його захисник заперечили про допит свідків в режимі відеоконференції. Обвинувачений послався на те, щоб свідки були допитані безпосередньо в судовому засіданні, оскільки під час допиту в режимі відеоконференції на свідків чинять тиск і говорять, які їм покази давати.

Суд відхиляє зазначені доводи обвинуваченого, оскільки вони є безпідставними, необґрунтованими та не доведені.

Згідно зі ст. 336 КПК України суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони. Судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), у разі необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності судового провадження. Враховуючи клопотання, у зв`язку з вищевикладеним, технічну можливість судів провести судове засідання у режимі відеоконференції, суд з метою розгляду даного кримінального провадження впродовж розумних строків та забезпечення оперативності судового провадження вважає провести розгляд справи в режимі відеоконференції, доручивши Барському районному суду Вінницької області забезпечити проведення даного судового засідання в режимі відеоконференції за участю ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 194, 331, 372 КПК України, суд

постановив:

В клопотанні обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу на більш м`яке у вигляді домашнього арешту в нічний час відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу задовольнити.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 продовжити на 60 діб до 12 квітня 2025 року включно.

Одночасно визначити ОСОБА_4 заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на рахунок отримувача: (UA0000401, банк отримувача: Державна казначейська служба України, м. Київ, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26286152, код банку отримувача (МФО) 820172, призначення платежу: застава, (Крижопільський районний суд Вінницької області), номер та дата ухвали суду, кримінальне провадження, прізвище, ім`я, по-батькові платника застави.

У разі внесення застави відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на нього ряд обов`язків, зокрема:

- не відлучатися за межі населеного пункту в якому він проживає без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватись від спілкування зі свідками по справі.

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі внесенні застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у виді застави.

У разі невиконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Оголосити по справі перерву для допиту свідків до 13 години 00 хвилин 10 березня 2025 року.

Клопотання прокурора про допит свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в режимі відеоконференції задовольнити.

Судове засідання у кримінальному провадженні, яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 травня 2024 року за № 0000174, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України, яке відкладене на 10 березня 2025 року на 13 годину 00 хвилин, здійснювати у дистанційному режимі відеоконференції між Крижопільським районним судом Вінницької області та Барським районним судом Вінницької області (вулиця Соборна, 2, Бар, Вінницька область, 23001).

Доручити Барському районному суду Вінницької області забезпечити проведення судового засідання в режимі відеоконференції за участі свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на 13 год. 00 хв. 10 березня 2025 року.

Копію ухвали про участь особи в судовому засіданні в режимі відеоконференції направити негайно до Барського районного суду Вінницької області та до ДУ «Крижопільський ВЦ (№ 113)», для організації її виконання.

Хід і результати процесуальних дій, проведених у режимі відеоконференції, фіксувати за допомогою технічних засобів відеозапису.

Роз`яснити учасникам судового провадження їх право ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, робити з них необхідні виписки та копії.

В частині застосування строку тримання під вартою на ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, або вручення копії ухвали.

Суддя