14 квітня 2025 року м.Запоріжжя
У ході судового розгляду кримінального провадження, після дослідження письмових доказів, прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_5 , за погодженням із першим заступником керівника Вознесенівської окружної прокуратури ОСОБА_8 16.01.2025 року змінено обвинувачення стосовно ОСОБА_6 , шляхом зміни обсягу обвинувачення.
Згідно зміненого прокурором у кримінальному провадженні обвинувачення, ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.206 КК України, за таких обставин.
ОСОБА_6 у липні 2007 року подала до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя позовну заяву до ЗАТ «БАН» про заборону виготовлення та реалізації квасу ТМ «Ярило» до отримання від них дозволу та про стягнення з підприємства збитків, заподіяних протиправним використанням винаходу.
В рамках позову, ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14.08.2008 у справі № 22-3394/2008 було заборонено ЗАТ «БАН» здійснювати продаж основних засобів у межах заявлених позовних вимог, що перешкодило підприємству вести господарську діяльність.
Крім того, у березні 2016 ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Квас Бевериджиз» про стягнення збитків, заподіяних протиправним використанням винаходу.
Дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 206 КК України, як протидія законній господарській діяльності.
У судовому засіданні захисником обвинуваченої ОСОБА_6 - адвокатом ОСОБА_7 заявлено клопотання про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 206 Кримінального кодексу України.
Обвинувачена ОСОБА_6 підтримала клопотання про закриття кримінального провадження та просила його задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні зазначила, що не заперечує проти задоволення клопотання про закриття вказаного кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України, оскільки це є правом обвинуваченої.
Представник потерпілого ТОВ «Квас Бевериджиз» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку.
Розглянувши клопотання захисника обвинуваченого, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.
Статтею 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст.285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Положенням ч. 4 ст. 286 КПК визначено, що в разі, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Ця норма, як і положення ст. 49 КК України є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання.
Правилами ч. 3 ст. 288 КПК передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Таким чином, за змістом статей 284 - 288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.
Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.
Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для її підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення.
Виходячи з цих положень закону, визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом (ст. 49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину.
Виходячи з положень ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули строки, диференційовані залежно від виду вчиненого злочину.
Згідно з приписами п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності незалежно від визнання обвинуваченим вини.
Санкція ч. 1 ст. 206 КК України у редакції КК України, яка діяла на час вчинення інкримінованого обвинуваченій кримінального правопорушення, передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі.
Таким чином, передбачене згаданою статтею діяння, у відповідності до ч. 4 ст. 12 КК України, є нетяжким злочином.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення нетяжкого злочину.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.
Як вбачається з матеріалів справи, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.206 КК України, за яким обвинувачується ОСОБА_6 , вчинено в період з липня 2007 року по березень 2016 року. Дворічний термін, передбачений статтею 49 КК України, сплинув у березні 2018 року, перебіг строку давності не зупинявся та не переривався, за цей час ОСОБА_6 від органу досудового розслідування та суду не ухилялася, до кримінальної відповідальності не притягувалася. Тобто строк притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.206 КК України, вже сплинув.
Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є притягнення особи як обвинуваченого та згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.
В даному випадку обвинувачена ОСОБА_6 скористалася своїм правом щодо звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України та має право на таке звільнення, суд в свою чергу роз`яснив обвинуваченій її право на звільнення від кримінальної відповідальності та юридичні наслідки щодо реалізації цього права, в тому числі, і те, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не має реабілітуючого характеру.
У відповідності до ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду від 19 листопада 2019 року справа №345/2618/16-к та від 30.11.2022 року справа №734/3220/17.
За таких обставин, обвинувачену ОСОБА_6 слід звільнити від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 206 КК України, а кримінальне провадження відносно неї закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.
Питання щодо речових доказів вирішити у порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 5, 12, 49 КК України, ст. ст. 284, 285, 288, 350 КПК України, суд
Клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_6 ОСОБА_7 про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 206 Кримінального кодексу України, задовольнити.
Звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 206 Кримінального кодексу України на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення.
Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3