Справа №577/3197/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/428/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
УХВАЛА

Іменем України

18 листопада 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 577/3197/24 за апеляційними скаргами підозрюваної ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21.06.2024 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

учасників кримінального провадження:

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

установила:

В поданих апеляційних скаргах:

- підозрювана ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та застосувати до неї запобіжний захід у виді домашнього арешту, оскільки вона раніше не судима, має малолітнього сина, який перебуває на її утриманні;

- захисник підозрюваної ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу слідчого судді відносно ОСОБА_9 , оскільки ризики є недоведеними, її підзахисна є матір`ю одиначкою, має малолітню дитину і власне житло, опинилася в складних життєвих обставинах, раніше не судима.

21.06.2024 до Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21.06.2024 з клопотанням, погодженим із прокурором Конотопської окружної прокуратури, звернулась слідча СВ Конотопського РВП ГУНП Сумській області, яке обґрунтувала тим, що ОСОБА_9 обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК, у незаконному придбанні, перевезенні та зберіганні з метою збуту та у незаконному збуті психотропних речовин, вчинені повторно у великих розмірах.

03.04.2024 до ЄРДР за № 0000408 були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК, 19.06.2024 ОСОБА_9 була затримана в порядку ст. 208 КПК, а 20.06.2024 їй було вручене повідомлення про підозру про вчинення цього кримінального правопорушення.

Зважаючи, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, існують ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, тому слідча просила застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21.06.2024 відносно ОСОБА_9 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242240 грн, а також покладені обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК, у разі її внесення. Своє рішення слідчий суддя суду першої інстанції умотивував тим, що повідомлена ОСОБА_9 підозра є обґрунтованою, існують ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, запобігти яким можливо лише шляхом застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду, прокурор та підозрювана в судове засідання не з`явились, від прокурора надійшло письмове клопотання про апеляційний розгляд у його відсутність, від підозрюваної будь-яких клопотань до суду апеляційної інстанції не надходило, тому колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги у відсутності прокурора та підозрюваної, оскільки це не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, доводи захисника ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційні скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вказані вище апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Розглянувши клопотання слідчого та задовольнивши його, слідчий суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку про застосування до підозрюваної ОСОБА_9 саме такого запобіжного заходу як тримання під вартою, а не будь-якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, передбаченого у ч. 1 ст. 176 КПК, та дотримався вимог ст. 176, 177, 178, 183 і 194 КПК, з`ясував і дослідив всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання особи під вартою, а саме наявність у органу досудового розслідування обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК, існування ризиків, на які вказував слідчий у своєму клопотанні, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам.

Зокрема, ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за які законом передбачене покарання лише у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років, існують реальні ризики того, що остання може переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше правопорушення, а застосування до неї більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім для запобігання визначеним в ухвалі слідчого судді ризиків.

Наявність обґрунтованої підозри підтверджується сукупністю наданих стороною обвинувачення доказів відповідно п. 1 ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст. 194 КПК, а будь-які докази, які б викликали сумніви в обґрунтованості підозри на цій стадії процесу у кримінальному провадженні відсутні.

При встановленні факту наявності обґрунтованої підозри колегія суддів також враховує і усталену судову практику з цього питання ЄСПЛ, який у своїх численних рішеннях (зокрема від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine, п. 175) і від 20.03.1997 у справі «Луканов проти Болгарії» (Lukanov v. Bulgaria) визначив, що слідчий суддя, оцінюючи докази на предмет доведеності обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо «існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення», а в іншому рішенні від 28.10.1994 у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» (John Murray v. the United Kingdom), заява № 14310/88) ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу». Питання про те, що «тримання під вартою до суду є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою» (п. 3 рішення від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» (Ferrari-Bravo v. Italy), заява № 9627/81).

Таким чином, для визнання підозри обґрунтованою наявні у теперішній час докази є достатніми, а доведення факту вчинення кримінального правопорушення є завданням подальшого досудового розслідування. При цьому, незважаючи на те, що на стадії застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний дослідити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК, а також встановити, чи доводять надані стороною обвинувачення докази наявність обставин, зазначених в ч. 1 ст. 194 КПК, але в той же час цей же слідчий суддя позбавлений процесуальної можливості встановлювати будь-які обставини вчинення злочину та давати безпосередньо оцінку доказам його вчинення.

Мають місце і заявлені у клопотанні слідчого ризики того, що ОСОБА_9 в силу тяжкості покарання, що їй загрожує в разі визнання її винуватою у злочині, у вчиненні якого вона підозрюється, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Урахування тяжкості кримінального правопорушення, у цьому конкретному випадку, має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинене кримінальне правопорушення підвищує ризик того, що ОСОБА_9 може ухилитися від суду та іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, оскільки «небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін.», а «серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти» (рішення ЄСПЛ у справах «Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини»). При цьому колегія суддів враховує те, що «тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту», а «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів» (рішення ЄСПЛ від 26.07.2001 у справі «Ілійков проти Болгарії» (заява № 33977/96).

Є обґрунтованим і ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК, оскільки підозрювана може чинити спроби схилити свідків в даному кримінальному провадженні, з якими знайома, до зміни ними своїх показань.

Підозрювана також може вчинити й інше кримінальне правопорушення, що належним чином обґрунтовано та відображено слідчим суддею суду першої інстанції в ухвалі.

З урахуванням конкретних обставин вчинення правопорушення, яке інкримінується підозрюваній, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, а тому приходить до переконання, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не забезпечить запобігання встановленим слідчим суддею суду першої інстанції ризикам, що є виправданим та необхідним елементом згідно інших обставини справи і визначає потребу в триманні підозрюваної під вартою.

Доводи апеляційних скарг про недоведеність ризиків колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та суперечать наявним доказам, адже при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу дається оцінка сукупності таких обставин, які можуть свідчити про ймовірне існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не доведеного факту конкретного їх вчинення.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваною особою та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто, слідчий суддя суду першої інстанції та суд апеляційної інстанції мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК, що виключають можливість застосування до підозрюваної запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційним судом не встановлено.

Колегія суддів, вирішуючи питання про ув`язнення ОСОБА_9 , враховує і наявність об`єктивної потреби у цьому, зважуючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, тому твердження доводів апеляційних скарг про можливість застосування до ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу не заслуговують на увагу і також задоволенню не підлягають, так як більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою на теперішній час не може забезпечити повною мірою покладені на цей захід кримінальним процесуальним законом функції та запобігти установленим ризикам, які у свою чергу є виправданими та необхідними елементами, що визначають потребу в триманні підозрюваної під вартою.

Відповідно ст. 182 КПК, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення майнового та сімейного стану підозрюваної, інших даних про її особу та ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 цього Кодексу, і повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків та не може бути завідомо непомірним для неї; розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує 80 чи 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і умотивованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, у зв`язку з чим колегія суддів приходить висновку про залишення ухвали без змін, а поданих апеляційних скарг без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України,

постановила:

Ухвалу слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21.06.2024 відносно ОСОБА_11 залишити без змін, а її апеляційну скаргу та апеляційну скаргу її захисника ОСОБА_7 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4