справа № 208/3148/23
провадження № 1-кп/208/133/25
УХВАЛА

23 січня 2025 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

у відкритому судовому засіданні по справі кримінального провадження № 0000090, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, раніше судимого,

який обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.4 ст. 186 КК України, розглянувши клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Заводського районного суду місті Дніпродзержинська знаходиться зазначене кримінальне провадження. Обвинуваченому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

По справі здійснюється судовий розгляд, допитуються потерпілі, свідки обвинувачення, оголошені всі письмові матеріали.

Прокурором заявлено клопотання про продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке аргументовано тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні низки тяжких злочинів. За відсутністю стримуючих факторів та міри покарання яка загрожує ОСОБА_7 у разі визнання винним, останній може переховуватись від суду. Знаходячись на свободі, обвинувачений може незаконно впливати на свідків. ОСОБА_7 є раніше судимим за вчинення корисливих кримінальних правопорушень, і тому на думку прокурора існує ризик вчинення обвинуваченим інших злочинів.

Захисник ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, в обґрунтування своєї позиції зазначивши про стійкі соціальні зв`язки ОСОБА_7 , тяжко хвору матір, наявність місця мешкання. Вважаючи, ризики наведені в клопотанні прокурора об`єктивно не підтвердженими, просила змінити запобіжний захід на домашній арешт. Обвинувачений підтримав думку свого адвоката.

Розглянувши клопотання та вислухав учасників судового засідання, суд встановив наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду.

Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

ЄСПЛ в рішеннях у справах «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії», «Летельє проти Франції» неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

У рішенні по справі «W. проти Швейцарії» ЄСПЛ зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

З матеріалів справи вбачається, що на теперішній час ОСОБА_7 обґрунтовано, в достатній мірі для розгляду клопотання прокурора, обвинувачується у вчиненні низки тяжких корисливих злочинів, за один яких чинним законодавством передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

ЄСПЛ у своєму рішенні по справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу, сприяти якому має і тримання особи під вартою.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 є раніше судимим за корисливі кримінальні правопорушення, відбував покарання у виді обмеження волі та звільнився у лютому 2022 року. За період 2023 року, ОСОБА_7 інкриміновано вчинення двох тяжких корисливих злочинів, а решта закрита судом у зв`язку з декриміналізацію діяння по сумі заподіяної шкоди. Даних про працевлаштування та доходи ОСОБА_7 суду не надано, і суд вважає за доведеним ризики вчинення ним інших кримінальних правопорушень, можливості переховування від суду з огляду на безальтернативно сувору міру покарання яка загрожує обвинуваченому у разі визнання винним. Даних про соціальні зв`язки обвинуваченого не надано, але навіть їх наявність не є достатнім стримуючим фактором, який би нівелював наведені в клопотанні ризики.

Також, суд погоджується з доводами прокурора щодо наявного ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, суд враховує встановлену КПК України процедуру отримання показань від таких осіб у кримінальному провадженні, згідно якої суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.

За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу поза всяким сумнівом порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак потребує встановлення реальної можливості допустити це в майбутньому.

При розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого та встановлена наявність ризиків, визначених зазначеною вище нормою КПК України, і суд вважає, що доводи сторони захисту про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу на менш суворий не є обґрунтованими.

Обраний запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкриміновано ОСОБА_7 , саме такий його вид позбавляє можливості обвинуваченого перешкодити інтересам правосуддя, і тому з врахуванням встановлених ризиків він підлягає продовженню.

Альтернативний запобіжний захід у виді застави, судом застосовано.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 182-184, 331 КПК України, суд

у х в а л и в :

Клопотання прокурора задовольнити.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строком до 20.03.2025 року.

В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 на домашній арешт, відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5-ти днів з дня її проголошення.

Головуючий,суддя ОСОБА_1