Справа № 369/3684/25
Провадження №1-кс/369/782/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2025 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва в режимі відеоконференції клопотання т.в.о. начальника СВ ВП № 1 Фастівського РУП ГУНП в Київській області майора поліції ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000068, за ознаками кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 15 п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 296 КК України,

В С Т А Н О В И В :

01.03.2025 близько 05 год. 43 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи неподалік будинку № 8, що по вул. Симона Петлюри (раніше Маяковського) в м. Боярка Фастівського району Київської області, де помітив попереду себе прямуючого по тротуару, в напрямку від нього, ОСОБА_7 . В цей же час, у ОСОБА_4 , з хуліганських мотивів раптово виник злочинний умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_7 .

У подальшому після цього, реалізовуючи свій злочинний умисел,

ОСОБА_4 , діючи умисно, керуючись хуліганським мотивом, усвідомлюючи, що нанесення ударів ножем у спину, а саме праву лопатку та грудну клітку з переду є життєво-небезпечним для життя людини, оскільки там сконцентровані життєво-важливі органи життєзабезпечення, з метою протиправного заподіяння смерті іншій людині, бажаючи настання невідворотного наслідку у вигляді смерті людини, розкладним ножем, який заздалегідь взяв із собою для нанесення тілесних ушкоджень, посягаючи на найвищу соціальну цінність життя людини, наніс ОСОБА_7 один удар у праву лопатку та два удари у грудну клітку з переду, від яких потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді проникаючих ножових поранень нижньої третини лівої легені та лівої нирки.

Надалі, ОСОБА_4 , досягнувши своєї злочинної мети та виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, з місця вчинення злочину зник, залишивши ОСОБА_7 в безпорадному стані, однак не зміг завершити злочин із причин, які не залежали від його волі, оскільки потерпілого було госпіталізовано каретою екстреної медичної допомоги до лікувального закладу, де надано медичну допомогу.

Відомості за даним фактом 01.03.2025 слідчим СВ Фастівського РУП ГУНП в Київській області внесено до ЄРДР за № 0000068 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України.

Крім того, 01.03.2025 близько 05 год. 55 хв. ОСОБА_4 , проходячи повз магазин «Фора», який розташований за адресою: Київська обл., Фастівський р-н, м. Боярка, вул. Симона Петлюри (раніше Маяковського), 2, де помітив ОСОБА_8 . Після чого, у ОСОБА_4 раптово виник прямий умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку та нанесенні ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.

В подальшому, 01.03.2025 близько 06 год. 00 хв. ОСОБА_4 , знаходячись у громадському місці, за вищевказаною адресою, де продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, з мотиву явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, ігноруючи загальноприйняті правила поведінки та моралі у суспільстві, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, де наніс, заздалегідь заготовленим розкладним ножем, ОСОБА_8 не менше трьох хаотичних ударів, в область грудей та лівої руки, в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді різаних непроникаючих ран лівої половини грудної клітки черевної стінки та різаних ран лівої кисті.

Таким чином, ОСОБА_4 , керуючись мотивами явної неповаги до суспільства, що проявилась у прагненні показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в ньому, протиставляючи себе іншим громадянам, нахабно виражаючи своє зневажливе ставлення до громадського порядку, реалізуючи прямий умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку, з особливою зухвалістю, по відношенню до потерпілого, спричинив останньому тілесні ушкодження.

Грубе порушення громадського порядку в діях ОСОБА_4 виразилось в ускладненні впорядкованих функціональних відносин, тобто в ускладненні забезпечення спокійної суспільно корисної діяльності, побуту і відпочинку громадян.

Явна неповага до суспільства в діях ОСОБА_4 виразилась у відкрито виражених діях, які були очевидні для нього та інших осіб, нехтуванням громадським порядком, елементарними правилами поведінки, моральності, добропорядності.

Особлива зухвалість в діях ОСОБА_4 виразилась в грубому порушенні громадського порядку, яка виражала явну неповагу до суспільства, що супроводжувалося в спричиненні тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , що виразилось особливою нахабністю та грубістю.

Відомості за даним фактом 01.03.2025 слідчим СВ Фастівського РУП ГУНП в Київській області внесено до ЄРДР за № 0000071 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Крім того, 01.03.2025 близько 06 год. 15 хв. ОСОБА_4 , проходячи повз багатоповерховий житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де помітив припарковане на зупинці громадського транспорту маршрутне таксі № 742, а саме транспортний засіб марки «Mercedes-Benz», типу «308D», державний реєстраційний знак НОМЕР_1 . Після чого, у ОСОБА_4 раптово виник прямий умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку та нанесенні водію маршрутного таксі тілесних ушкоджень.

В подальшому, 01.03.2025 близько 06 год. 20 хв. ОСОБА_4 , знаходячись у громадському місці, за вищевказаною адресою, де продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, зайшов до середини салону транспортного засобу, зазначеного вище маршрутного таксі, де з мотиву явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, ігноруючи загальноприйняті правила поведінки та моралі у суспільстві, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, де наніс, заздалегідь заготовленим розкладним ножем, водію ОСОБА_10 не менше двох хаотичних ударів, в область грудей, в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді різаних непроникаючих ран правої половини грудної клітки.

Таким чином, ОСОБА_4 , керуючись мотивами явної неповаги до суспільства, що проявилась у прагненні показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в ньому, протиставляючи себе іншим громадянам, нахабно виражаючи своє зневажливе ставлення до громадського порядку, реалізуючи прямий умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку, з особливою зухвалістю, по відношенню до потерпілого, спричинив останньому тілесні ушкодження.

Грубе порушення громадського порядку в діях ОСОБА_4 виразилось в ускладненні впорядкованих функціональних відносин, тобто в ускладненні забезпечення спокійної суспільно корисної діяльності, побуту і відпочинку громадян.

Явна неповага до суспільства в діях ОСОБА_4 виразилась у відкрито виражених діях, які були очевидні для нього та інших осіб, нехтуванням громадським порядком, елементарними правилами поведінки, моральності, добропорядності.

Особлива зухвалість в діях ОСОБА_4 виразилась в грубому порушенні громадського порядку, яка виражала явну неповагу до суспільства, що супроводжувалося в спричиненні тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , що виразилось особливою нахабністю та грубістю.

Відомості за даним фактом 01.03.2025 слідчим СВ Фастівського РУП ГУНП в Київській області внесено до ЄРДР за № 0000072 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

01.03.2025 о 11 годині 19 хвилин (фактичний час та місце затримання 01.03.2025 о 06 год. 35 хв. Київська область, Фастівський район, с. Тарасівка, вул. Залізнична, 6), в порядку ст. 208 КПК України, за обгрунтованою підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, затримано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

01.03.2025 матеріали досудових розслідувань у кримінальних провадженнях внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000068 від 01.03.2025, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 7 ч. 2

ст. 115 КК України, № 0000071 від 01.03.2025, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та № 0000072 від 01.03.2025, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, об`єднано в одне кримінальне провадження за загальним № 0000068, про що внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

01.03.2025 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слідчим СВ Фастівського РУП ГУНП в Київській області за погодженням із прокурором повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 7 ч. 2

ст. 115, ч. 4 ст. 296 КК України.

Таким чином, у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 7 ч. 2 ст. 115,

ч. 4 ст. 296 КК України підозрюється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець м. Києва, маючий середню спеціальну освіту, неодружений, офіційно непрацюючий, інвалідності немає, статусу депутата немає, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 , зі слів раніше не судимий.

Підставами підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні даних злочинів є зібрані у кримінальному провадженні докази, а саме: повідомлення про вчинення злочинів; довідки з КНП «Лікарня інтенсивного лікування Боярської міської ради»; протоколи прийняття заяв про вчинені кримінальні правопорушення; протоколи допиту потерпілих; протоколи пред`явлення потерпілим особи для впізнання за фотознімками; протоколи допиту свідків; протоколи пред`явлення свідкам особи для впізнання за фотознімками; протоколи огляду місця події; протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, та іншими доказами в своїй сукупності.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_4 із вчиненням кримінальних правопорушень, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

В даному випадку ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочинів санкція статті тяжчого передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_4 є забезпечення виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

- переховуватися від органу досудового розслідування та суду,

- незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Аналізуючи ризик переховування в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenkov. Russia (Панченко проти Росії)). Ризик втечі може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Beccievv. Moldova (Бекчиев проти Молдови)).

Оцінюючи ризик переховування обвинуваченого з позиції практики Європейського суду із захисту прав людини, слід зазначити наступне:

- підозрюваний не має на утриманні малолітніх дітей та батьків похилого віку, тобто не має стійких соціальних зв`язків, які б втримали його від зміни місця проживання з метою переховування;

- підозрюваний не має постійного місця роботи та офіційного джерела доходів.

Відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України суд зобов`язаний оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується.

Прошу суд врахувати практику ЄСПЛ із приводу тяжкості покарання, як фактора, що впливає на формування ризику можливого переховування підозрюваного.

У справі «Москаленко проти України» (рішення від 20.05.2010 року п. 36) Європейський суд зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті ЄСПЛ нагадав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Також ЄСПЛ визнав, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. А у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість призначеного покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів».

У рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Також, аналізуючи вказаний ризик в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenkov. Russia (Панченко проти Росії)). Ризик втечі може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Beccievv. Moldova (Бекчиев проти Молдови)).

Реальним є і ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, в тому числі понятих, які були присутні при проведенні процесуальних дій та, в рамках кримінального провадження, були допитані в якості свідків, шляхом умовлянь, підкупу, залякування, погроз, примусу вимагати дачу від них неправдивих показань, або зміну уже наданих під час досудового розслідування, тим самим матиме можливість уникнення, або пом`якшення відповідальності за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, так як підозрюваним було отримано копії процесуальних документів, які містять відомості з повними анкетними даними свідків. Хоча під час досудового розслідування свідки були допитані, разом з тим, відповідно до вимог статей КПК України, доказом для суду, який розглядатиме кримінальне провадження по суті, у вигляді показів свідків, є тільки ті покази, які суд здобув безпосередньо під час судового розгляду справи по суті, а тому ризик впливу на потерпілих свідків є високим. ОСОБА_4 підозрюється у вчинені злочину, направлений на посягання здоров`я та можливого позбавлення життя іншої людини, з особливою агресією, адже, інкримінований йому злочин кваліфікований як умисне вбивство. Вказане свідчить на проявлення підозрюваним неспіврозмірної агресії та жорстокості.

Крім того, підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки на даний час всі обставини вчинення злочину встановлюється, збираються докази, не встановлено знаряддя вчинення злочину, а одже на даний час не встановлено де зберігаються сліди вчиненого кримінального правопорушення та речові докази, які можливо ще не вилучені, а відтак, існують ризики передбачені п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Прошу суд врахувати, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що підозрюваний має реальну можливість їх здійснити у майбутньому.

Враховуючи ці обставини і тяжкість вчиненого ним злочину, існує реальний ризик залишення ним місця проживання в будь-який час задля уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Підставою застосування щодо нього запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні злочинів та наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді вважати, що ОСОБА_4 може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_4 із вчиненням кримінальних правопорушень, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

Просив слідчого суддю врахувати, що діючий процесуальний Закон не передбачає обов`язку органу досудового розслідування обґрунтовувати підозру особи у вчиненні кримінального правопорушення висновком судової експертизи, оскільки на цій стадії досудового розслідування відсутня тверда переконаність у вчиненні особою кримінального правопорушення, однак, є докази, які вказують на імовірність вчинення особою кримінального правопорушення.

Таким чином, про обґрунтованість підозри, повідомленої ОСОБА_4 та його причетність до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень свідчать вищезазначені долучені до клопотання матеріали кримінального провадження у їх сукупності, яких на даній стадії достатньо для висновку про обґрунтованість підозри, яка, по суті, визначає наявність обставин або відомостей, які б переконали неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо вчинила злочин.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Приймаючи до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, враховуючи наявні ризики щодо особи у разі визнання його винуватим у вчиненні даного злочину та доведенні його вини в судовому порядку, йому буде призначено покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін, може ухилятися від кримінальної відповідальності; ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, оскільки йому відомі їх анкетні дані та місця їх проживання, тому ОСОБА_4 , шляхом умовлянь або залякувань, може домогтися від них надання неправдивих показань або зміну уже наданих під час досудового розслідування показань; ризик перешкоджання здійсненню правосуддя, що може полягати у вчиненні підозрюваним ОСОБА_4 особисто, чи спільно з іншими особами, незаконних дій, спрямованих на фальсифікацію чи знищення доказів, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, слідство приходить до висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , так як застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного та забезпечити всебічне, повне та об`єктивне проведення досудового розслідування у розумні строки.

Враховуючи вище викладене, встановлені обставини кримінального провадження, а також тяжкість наслідків, спричинених даним злочином, все це свідчить про недостатність застосування до підозрюваного ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, а саме:

-особисте зобов`язання, оскільки такий запобіжний захід є найлегшим із усіх запобіжних заходів та не забезпечить гарантій належної процесуальної поведінки підозрюваного, так як знаходячись на волі, тобто перебуваючи неізольованим від суспільства, він може продовжити вчиняти аналогічні злочини;

-особиста порука також не може бути застосована до підозрюваного, оскільки до органу досудового розслідування не надійшло звернень від осіб, які б заслуговували на довіру, про те, що вони можуть поручитись за підозрюваного ОСОБА_4 ;

-домашній арешт не можна теж застосовувати до підозрюваного ОСОБА_4 , оскільки невідворотність вказаного покарання може спонукати останнього до переховування, а саме: зміни місця проживання, пов`язаного з виїздом до іншої країни, чи непідконтрольних на даний час територій України.

Також, при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 слід врахувати наявні обставини, передбачені

ст. 178 КПК України, а саме:

-вагомість наявних доказів про причетність підозрюваного ОСОБА_4 до вчинення інкримінованих йому злочинів;

-злочин, вчинений останнім, передбачений ч. 2 ст. 15 п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, являється особливо тяжким злочином, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі;

-являється особою, відносно якого в ході досудового розслідування не здобуто будь-які дані, які вказували б на наявність у нього хвороби, котра б унеможливлювала застосування відповідного запобіжного заходу.

Разом з тим, згідно рішення ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто, із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване.

У відповідності до положень ст. ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики ЄСПЛ, з урахуванням наявних ризиків, а отже й законних підстав в розрізі вимог Глави 18 КПК України, з метою запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інший злочин, застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 не є надмірним чи таким, що принижує його гідність в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Хоча запобіжний захід у вигляді тримання під вартою і є винятковим запобіжним заходом, однак приймаючи до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_4 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні вище зазначених злочинів, він може уникати кримінального покарання, переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, скоїти новий злочин, тому обрання відносно нього будь-якого іншого більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить його належної процесуальної поведінки та не зможе запобігти ризикам, що визначені ст. 177 КПК України, а без його участі, закінчити досудове розслідування у встановлені строки не представлятиметься можливим.

Крім цього, у разі відмови у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 ,та обранні запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, сторона обвинувачення вважає за необхідне покласти слідчим суддею на підозрюваного такі обов`язки: прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора, слідчого судді; не відлучатись з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або слідчого судді; повідомляти слідчого, прокурора чи слідчого суддю про зміну свого місця проживання; заборонити спілкуватись із свідками в кримінальному провадженні.

Згідно п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Під час розгляду зазначеного клопотання необхідності в проведенні допитів осіб, як свідків немає.

Враховуючи встановлені обставини кримінального провадження, а також тяжкість наслідків, спричиненого даним злочином, адже характер вчинення злочину свідчить про нестійке прийняття підозрюваним ОСОБА_4 загальновизнаних у суспільстві правил поведінки та моральності, він нехтував елементарними правилами поведінки, оскільки вчинив злочини у період, коли в державі введено воєнний стан, не працює, не має постійного джерела прибутків, перебуваючи неізольованим від суспільства може продовжити вчиняти аналогічні злочини.

Приймаючи до уваги те, що наявні ризики щодо особи підозрюваного ОСОБА_4 існують та продовжують існувати та, враховуючи, що останній підозрюється у вчиненні злочину, характер вчинення якого свідчить про нестійке прийняття підозрюваним загальновизнаних у суспільстві правил поведінки та моральності, нехтування елементарними правилами поведінки, слідство приходить до висновку про необхідність у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Окрім цього вказані обставини свідчать і про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного та забезпечити всебічне, повне та об`єктивне проведення досудового розслідування у розумні строки.

Згідно практики ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_4 не суперечитиме п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України та правовій позиції ЄСПЛ, що викладена у рішеннях «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 та «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008, оскільки саме такий запобіжний захід дасть можливість уникнути настання перелічених вище ризиків та забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Також, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 КПК України клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу подається до місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

За таких обставин орган досудового розслідування приходить до висновку що застосування більш м`яких запобіжних заходів передбачених КПК України, а ніж тримання під вартою не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_4 , тому на підставі вищевказаного слідчий просив суд задовольнити клопотання та застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Києва, маючого середню спеціальну освіту, неодруженого, офіційно непрацюючого, інвалідності немає, статусу депутата немає, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , зі слів раніше не судимого, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у арештному домі державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, строком на 60 діб.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив суд задовольнити його у повному обсязі.

У судовому засіданні підозрюваний та його захисник не заперечували щодо задоволення клопотання.

Суд, вивчивши клопотання, додані до нього документи, заслухавши думку учасників процесу, дійшов висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні, зокрема, докази свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_4 із вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В даному випадку, ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, який відповідно до ст.12 КК України, за ступенем тяжкості є особливо тяжким злочином, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі.

Слідчий суддя вважає обґрунтованим посилання прокурора на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема, підозрюваний може:

-переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду;

-незаконно впливати на потерпілого або свідків;

Зокрема, ризик переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та суду обґрунтовується тим, що підозрюваний, усвідомлюючи невідворотність реального покарання за вчинений злочин, який за ступенем тяжкості є тяжким злочином, та покарання за якій становить від 5 до 8 років позбавлення волі, буде намагатись уникнути кримінальної відповідальності шляхом зміни місця проживання, неявки на виклики слідчого, прокурора та суду, (п.1 ч.1 ст.177 КПК України).

Аналізуючи вказаний ризик в контексті практики Європейського суду із захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись із посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня ( Panchenkov. Russia ( Панченко проти Росії). Ризик втечі може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciew. Moldova (Бекчиев проти Молдови).

Оцінюючи ризик переховування підозрюваного з позиції практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити наступне: підозрюваний не має постійного місця роботи, не має стійких соціальних зв`язків, достатніх, на думку слідчого судді, для усунення ризику переховування від слідства.

Враховуючи ці обставини і тяжкість вчиненого ним злочину, існує реальний ризик залишення ним місця проживання в будь-який час задля уникнення кримінальної відповідальності.

Щодо наявності ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст.177 КПК України, згідно з яким ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілого, шляхом здійснення фізичного чи психологічного тиску, слідчий суддя вважає обґрунтованою наявність заявленого ризику. Таким чином, слідчий суддя вважає реальними ризики того, що підозрюваний ОСОБА_4 у разі застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи вищевикладені обставини та встановлену слідчим суддею ступінь ризиків та характеризуючи обставин, ОСОБА_4 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який дієво забезпечить виконання підозрюваним передбачених кримінальним процесуальним кодексом України обов`язків та, в даному конкретному випадку, відповідає інтересам суспільства. При цьому, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зможе запобігти усім вищевказаним ризикам, у тому числі вчинення підозрюваним нових кримінальних правопорушень, застосування іншого більш, більш м`якого запобіжного заходу, таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, на думку слідчого судді є недостатніми для запобігання зазначеним ризикам з урахуванням ступеня встановлених ризиків та характеризуючи матеріалів стосовно підозрюваного.

Також, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Між тим, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями177та178цьогоКодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З вище наведених підстав слідчий суддя, приходить до висновку про відсутність підстав для визначення розміру застави відносно ОСОБА_4 , який підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, який протиправно та цілеспрямовано, маючи прямий умисел, направлений на завдання тілесних ушкоджень, тобто посягаючи на найвищу соціальну цінність життя та здоров`я людей, усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс предметом, схожим на ніж, який тримав у руці, удари потерпілим.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст.177,178,183,184,193,194,196,197,202,205,309 КПК України, слідчий суддя, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання т.в.о. начальника СВ ВП № 1 Фастівського РУП ГУНП в Київській області майора поліції ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000068, за ознаками кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 15 п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 296 КК України задовольнити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Києва, маючого середню спеціальну освіту, неодруженого, офіційно непрацюючого, інвалідності немає, статусу депутата немає, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , зі слів раніше не судимого, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі Міністерства юстиції України «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 діб, тобто до 30 квітня 2025 року (включно), без визначення застави.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Строк дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою не може перевищувати шістдесят днів, і закінчується 30 квітня 2025 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_11