ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/454/25
Провадження №1-кс/477/230/25
УХВАЛА

про застосування запобіжного заходу

15 березня 2025 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання слідчого відділу СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000125 від 14 лютого 2025 року, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, такого, що народився в с. Старосолдатське Баштанського району Миколаївської області та проживає в АДРЕСА_1 , з повною вищою освітою, головного державного виконавця Першого відділу ДВС у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), не одруженого, не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України

за участі: прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

15 березня 2025 року слідчий відділу СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000125 від 14 лютого 2025 року за частиною третьою статті 368 КК України.

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що СУ ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування за частиною третьою статті 368 КК України, за фактом вимагання головним державним виконавцем одного з відділів ДВС у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) неправомірної вигоди за закриття матеріалів виконавчого провадження, про що 14 лютого 2025 року внесено відповідні відомості до ЄРДР за №0000125.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , перебуваючи в посаді головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції висунув вимогу ОСОБА_8 про надання неправомірної вигоди в сумі 30 тисяч гривень за видалення на місяць відомостей з реєстру боржників щодо останнього з метою забезпечення заявнику можливості безперешкодно виїхати за кордон України, які ним було отримано 14 березня 2025 року.

14 березня 2025 року у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України, а саме у одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дії з використанням наданого їй службового становища, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди.

На думку слідчого необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою обумовлена наявністю ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4, 5 частини першої статті 177 КПК України.

Наявність указаних ризиків слідчим обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна, та з метою уникнення покарання може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Також, слідчий у поданому клопотанні вказує, що ОСОБА_7 з метою прикриття своєї незаконної діяльності, може знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, з огляду на те, що під час досудового розслідування не віднайдено усіх документів, а підозрюваний маючи коло зв`язків з посадовими особами Першого відділу ДВС у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) може вживати дії щодо знищення чи спотворення речей та документів, що вказує про наявність ризиків, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 177 КПК України.

Також, слідчий ОСОБА_3 у поданому клопотанні посилається на наявність ризику, передбаченого пунктом 3, 4 та 5 частини першої статті 177 КПК України, відповідно до яких ОСОБА_7 з метою перешкоджання встановленню істини у кримінальному провадженні, може впливати на свідків. Крім того в силу своїх посадових обов`язків може вживати заходів щодо зміни, пошкодження чи втрати матеріалів виконавчого провадження, які підтверджують його незаконну діяльність, що вказує на існування ризику передбаченого пунктом 3, 4 частини першої статті 177 КПК України. В підтвердження наявності ризику, передбаченого пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України, слідчий у поданому клопотанні посилається на те, що дії ОСОБА_7 мають систематичний, триваючий характер та були припиненні лише органом досудового розслідування після його затримання, тобто незалежно від його волі, то вказані обставини свідчать про те, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється.

Застосування до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу не дозволить запобігти зазначеним вище ризикам.

Крім того, в разі визначення судом застави, слідчий у поданому клопотанні просив суд, з урахуванням особи ОСОБА_7 , який підозрюється у вчинені тяжкого злочину, враховуючи його майновий стан, спосіб життя, а також те, що вчинення злочину супроводжувалося негативним враженням від безладдя та безкарності, визначити заставу у максимальному розмірі, встановленому пунктом 2 частини п`ятої статті 182 КПК України з покладенням на нього певних обов`язків.

У судовому засіданні проголошено резолютивну частину ухвали.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 підтримав клопотання слідчого ОСОБА_3 про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просив його задовольнити, указував про існування ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4, 5 частини першої статті 177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання слідчого та просив застосувати до нього менш тяжкий запобіжний захід, зокрема домашній арешт.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні також заперечував проти задоволення клопотання слідчого посилаючись на не доведеність ризиків належними та достатніми доказами; позитивну характеристику підозрюваного та просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, зокрема, домашній арешт.

Заслухавши позиції учасників судового провадження, дослідивши докази по заявленому клопотанню та скарзі, слідчий суддя встановив наступне.

В провадженні слідчого відділу СУ ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження №0000125 від 14 лютого 2025 року, з попередньою кваліфікацією за частиною третьою статті 368 КК України за фактом вимагання головним державним виконавцем одного з відділів ДВС у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) неправомірної вигоди за закриття матеріалів виконавчого провадження, що підтверджується витягом з цього кримінального провадження від 14 березня 2025 року.

В ході досудового розслідування встановлено, що 26 лютого 2025 року в ході спілкування з ОСОБА_8 , ОСОБА_7 повідомив, що для вирішення питання, щодо закриття виконавчого провадження №23137213 від 09 грудня 2010 року, видачі довідки про відсутність заборгованості зі сплати аліментів, зняття з обліку Єдиного реєстру боржників ОСОБА_8 та подальшої можливості для виїзду за межі території України, останній повинен надати неправомірну вигоду у сумі 30000 грн. та сплатити половину суми від боргу за аліменти, тобто 62400 грн, інакше він не буде знятий з обліку в Єдиному реєстрі боржників та не зможе виїхати за межі території України до сім`ї.

13 березня 2025 року, діючи за вказівкою ОСОБА_7 , у відділенні банку АТ КБ «Приватбанку» ОСОБА_8 заплатив 62400 гривень, що складає більше половини боргу за не сплаченні аліменти по виконавчому провадженню №23137213 від 09 грудня 2010 року на банківський рахунок № НОМЕР_1 , про що, прибувши до службового кабінету №2 Першого відділу ДВС у Баштанському районі Миколаївської області, розташованому за адресою: м. Баштанка, вул. Ювілейна, 89 повідомив ОСОБА_7 .

14 березня 2025 року ОСОБА_8 , виконуючи вимоги ОСОБА_7 , передав, а останній одержав неправомірну вигоду у сумі 30 000 грн. за виконання в інтересах ОСОБА_8 дій, пов`язаних з використанням своїх службових обов`язків, після чого останнього затримано в порядку статті 208 КПК України.

Таким чином, ОСОБА_7 , будучи головним державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), діючи умисно, з корисливих мотивів, зловживаючи службовим становищем, вимагав та отримав неправомірну вигоду від ОСОБА_8 30 000 грн. за закриття виконавчого провадження №23137213 від 09 грудня 2010 року, видачі довідки про відсутність заборгованості зі сплати аліментів, зняття з обліку Єдиного реєстру боржників ОСОБА_8 та подальшої можливості для виїзду за межі території України.

Зі змісту повідомлення про підозру від 14 березня 2025 року, вбачається, що цього ж дня ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України, а саме у одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дії з використанням наданого їй службового становища, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди, яка з дотриманням положень статті 278 КПК України йому вручена.

З огляду на досліджені матеріали клопотання, слідчий суддя, на підставі оцінки сукупності отриманих доказів, дійшов висновку про причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому діяння, що може містити ознаки злочину, в якому він підозрюється.

Наявність підозри вчинення ОСОБА_7 злочину, зазначеного у повідомленні про підозру, підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами у їх сукупності, зокрема: заявою про вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_8 ; відповіддю УСР в Миколаївській області ДСР НПУ №20768-2025 від 18 лютого 2025 року на виконання доручення слідчого, в якому зазначено про причетність до вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 18 лютого 2025 року про обставини вимагання неправомірної вигоди в нього ОСОБА_7 ; протоколом огляду інтернет ресурсу від 27 лютого 2025 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 07 березня 2025 року про обставини вимагання неправомірної вигоди в нього ОСОБА_7 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 13 березня 2025 року про обставини вимагання неправомірної вигоди в нього ОСОБА_7 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 15 березня 2025 року про обставини вимагання неправомірної вигоди в нього ОСОБА_7 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 головного державного виконавця Першого ВДВС у Баштанському районі Миколаївської області ПМУМЮ (м. Одеса) від 14 березня 2025 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 діловода Першого ВДВС у Баштанському районі Миколаївської області ПМУМЮ (м. Одеса), від 14 березня 2025 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 - головного державного виконавця Першого ВДВС у Баштанському районі Миколаївської області ПМУМЮ (м. Одеса), від 14 березня 2025 року; протоколами негласних слідчих (розшукових) дій та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності, що свідчать про причетність ОСОБА_7 до вчинення дій, які охоплюються складом злочину передбаченого частиною третьою статті 368 КК України, що в силу положень частини третьої статті 132 КПК України, частини другої статті 177 КПК України є підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і запобіжного заходу.

При цьому, з огляду на заперечення захисника підозрюваного, слід роз`яснити, що слідчим суддею не оцінювалися докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, тобто на даному етапі провадження не вирішувалися ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті.

Згідно частини першої статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною першою статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу подано до суду в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування й відповідає вимогам статей 183, 184 КПК України, ґрунтується на вимогах закону та змісті викладених у ньому доводів.

Слідчим у поданому клопотанні та прокурором в судовому засіданні доведено наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України.

Слідчий суддя також визнає доведеними обставинами те, що існують передбачені статтею 177 КПК України ризики, зокрема, ризики того, що підозрюваний перебуваючи на свободі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може переховуватись від органу досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та незаконно впливати на свідків.

Про наявність існування ризику, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду свідчать вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення та тяжкість покарань, передбаченого санкцією частини третьої статті 368 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, що дає підстави вважати, що підозрюваний з метою ухилення від кримінального покарання може зникнути з місця проживання, що підтверджує існування ризику, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України. Зазначені обставини самі по собі можуть бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, що узгоджується із позицією ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Також слідчим та прокурором доведено існування іншого ризику, передбаченого частиною першої статті 177 КПК України, а саме можливість ОСОБА_7 знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, так як наразі проводиться ряд слідчих (розшукових) дій для встановлення та документування протиправних дій підозрюваного, а ОСОБА_7 , використовуючи свої знайомства матиме можливість вчинити дії направленні на знищенні чи спотворення документів, які можуть мати значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, що на думку слідчого судді підтверджує існування ризику, передбаченого пунктом 2 частини першої статті 177 КПК України.

Ризик, передбачений пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України, який полягає у незаконному впливі на свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні підтверджується тим, що додані до клопотання матеріали кримінального провадження містять справжні відомості про осіб, які є свідками у вказаному кримінальному провадженні та з якими підозрюваний підтримує спілкування, що може призвести до впливу на них шляхом умовлянь або погрожувань, у тому числі, шляхом схиляння до дачі завідомо неправдивих показів, які виправдовують його, чим може перешкоджати встановленню істини у провадженні, чи взагалі схиляти цих осіб до відмови давати свідчення, чи їх спотворення на користь підозрюваного.

Ризики передбачені пунктом 4 та 5 частини першої статті 177 КПК України, який полягає у можливості підозрюваного перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та продовжити вчинення кримінального правопорушення чи вчинити інше кримінальне правопорушення, на думку слідчого судді, органом досудового розслідування не підтверджені належним чином, а обставини наведені в їх підтвердження містять невизначений характер.

За положеннями процесуального законодавства України, що застосовуються з урахуванням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та відповідної практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), окремі положення яких можна екстраполювати на норми національного законодавства, що не містять однозначного регулювання спірних питань, вбачається, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані статтею 5 Конвенції, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Оцінюючи встановлені слідчим суддею ризики, через призму положень статті 178 КПК України, слідчим суддею, окрім вищевикладеного враховує також і те, що підозрюваний ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, не одружений, має постійне місце роботи. При цьому вказані обставини хоча і свідчать про наявність у підозрюваного ОСОБА_7 соціальних зв`язків, однак з огляду на характер вчинення інкримінованого йому правопорушення, його корисливий мотив, також те, що інкриміновані дії вчинено у період воєнного стану, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у даному випадку переважає над міцністю наявних у нього соціальних зв`язків..

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, необхідного для запобігання існуючим ризикам, слідчий суддя враховує таке.

Згідно із частиною першою статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки.

Тобто застосування такого запобіжного заходу можливе не тільки за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення особою злочину та ризиків, а й у разі неможливості зменшити наявні ризики до розумних меж через застосування більш м`яких запобіжних заходів.

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» ЄСПЛ зазначив, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається.

При цьому висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Відповідно до частини першої статі 176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.

Частиною 3 статті 176 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_7 у виді особистого зобов`язання, особистої поруки та домашнього арешту пов`язане з тим, що такі запобіжні заходи є занадто м`якими та їх застосування не достатнє для забезпечення запобігання ризикам, встановленим слідчим суддею, оскільки не виконання підозрюваним обов`язків у цьому кримінальному провадженні, не матиме належних наслідків, які б утримали його у належній процесуальній поведінці і може створити передумови для його переховування від органів досудового розслідування та/або суду. Крім того, за таких обставин ОСОБА_7 отримає можливість незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні будь-яким чином.

Водночас, у випадку судом застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_7 у виді застави, слід зазначити, що підозрюваний матиме можливість до внесення застави вчинити дії направленні на залишення території України та/або на переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

З урахуванням доведеності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, слідчий суддя вважає доведеним, що інші, більш м`які (особисте зобов`язання, особиста порука та домашній арешт), запобіжні заходи на даному етапі досудового розслідування не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, а тому з урахуванням приписів пункту 4 частини другої статті 183 КПК України у вказаному випадку до ОСОБА_7 не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Враховуючи обставини кримінального провадження та долучені до матеріалів клопотання докази, в тому числі документи, які свідчать про причетність ОСОБА_7 до вчинення дій пов`язаних із одержанням неправомірної вигоди для себе за вчинення ним в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дії з використанням наданого службового становища, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди, слідчий суддя вважає підозру, яка повідомлена підозрюваному обґрунтованою, а долучені докази такими, що переконують неупередженого спостерігача, що ця особа могла вчинити даний злочин з досить високою ймовірністю.

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

З огляду на викладене, для запобігання ризиків, які зазначені в клопотанні, враховуючи, що застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу не гарантуватиме та не забезпечуватиме запобігання вказаним ризикам та виконанням ним процесуальних обов`язків, заперечення сторони захисту слідчий суддя відхиляє.

Слідчий суддя вважає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються підозрюваному ОСОБА_7 , тяжкістю покарання, яке йому загрожує, згідно санкції статті, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваної слідчим суддею, на даному етапі, не встановлено.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним існуючим ризикам, відповідає особі підозрюваного та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення, зможе забезпечити виконанню підозрюваним своїх процесуальних обов`язків, а відтак є необхідним за даних обставин та відповідає характеру кримінального провадження та суспільному інтересу.

За досліджених вище обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, та відносно підозрюваного ОСОБА_7 необхідно застосувати запобіжний захід виключно у виді тримання під вартою.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (пункт 80 Рішення Європейського Суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Згідно частини третьої статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до частини п`ятої статті 182 КПК України визначено розмір застави, щодо осіб підозрюваних у вчиненні злочину в залежності від тяжкості інкримінованого правопорушення.

Пункт 2 частини п`ятої статті 182 КПК України передбачає, що щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину розмір застави визначається на рівні від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При визначенні розміру застави відносно підозрюваного ОСОБА_7 з огляду на приписи статті 182 КПК України, слідчим суддею враховується спосіб життя підозрюваного, зокрема відсутність у нього на праві власності рухомого та нерухомого майна; незначний дохід який він отримує перебуваючи на посаді головного державного виконавця Першого відділу ДВС у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса); відсутність відомостей про зосередження на його рахунках грошових коштів, що на думку слідчого судді вказує на те, що визначення застави у максимальних межах частини п`ятої статті 182 КПК України може мати ознаки непомірності для ОСОБА_7 та перетворити обраний йому запобіжний захід у виді тримання під вартою на безальтернативний запобіжний захід.

Враховуючи встановлені слідчим суддею обставини, щодо майнового стану підозрюваного, способу його життя, наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, розмір шкоди спричиненої кримінальним правопорушенням, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність визначення розміру застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків на рівні 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом абзацу 2 частини третьої статті 183 КПК України в ухвалі слідчого судді зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів, при цьому строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 14 березня 2025 року, вбачається, що ОСОБА_7 був затриманий 14 березня 2025 року о 16.28 годині.

З огляду на імперативні положення, визначені частиною першою та другою статті 197 КПК України, строк триманні під вартою підозрюваному ОСОБА_7 слід відраховувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 14 березня 2025 року.

Керуючись статтями 176-178, 183, 193, 194, 196, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, який діє до 12 травня 2025 року включно.

Визначити розмір застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_7 , обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Миколаївській області.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу. Після внесення застави підозрюваний звільняється з-під варти.

У разі внесення застави, покласти на строк до 12 травня 2025 року включно на підозрюваного ОСОБА_7 наступні обов`язки:

прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора або суду;

повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання та місця роботи;

не відлучатися із Баштанського району Миколаївської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

утриматися від спілкування з свідками у цьому кримінальному провадженні з приводу обставин кримінального правопорушення, крім випадків участі у проведенні слідчих (розшукових) дій у даному провадженні;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Попередити підозрюваного про наслідки невиконання покладених обов`язків, роз`яснивши, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід, може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та внесена застава звернута у дохід держави.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню ГУНП в Миколаївській області після її оголошення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили з моменту оголошення та може бути оскарженою до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_12