Справа № 489/1770/24
Кримінальне провадження № 1-кп/489/715/24
У Х В А Л А

11 лютого 2025 м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого ОСОБА_1

із секретарем судових

засідань ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

законного представника ОСОБА_5

неповнолітнього ОСОБА_6

розглянувши у судовому засіданні клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань №0000825 від 29.08.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, відносно:

неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, учня 10-го класу МЗШ № 19, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

встановив.

28.08.2021 приблизно о 17:50 годин (точний час під час дізнання не встановлено) ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: м. Миколаїв, перетин провулку Південний та провулок Передовий (більш точної адреси не встановлено), на ґрунті особистих неприязних відносин, що виникли на фоні раптового конфлікту з ОСОБА_7 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому умисно наніс останньому тілесне ушкодження у вигляді рани правого плеча, що утворились від однієї дії якогось гостро ріжучого предмета типа розбитої скляної пляшки, спричинивши тим самим тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином ОСОБА_6 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Прокурор Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_8 звернулась до суду з клопотанням про застосування до неповнолітнього ОСОБА_6 примусових заходів виховного характеру у вигляді застереження.

У судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_6 пояснив, що вину визнає, у скоєному щиро кається.

Захисник та законний представник неповнолітнього просили клопотання прокурора задовольнити.

Заслухавши пояснення неповнолітнього ОСОБА_6 , його законного представника, захисника, враховуючи думку прокурора, який просить задовольнити клопотання, перевіривши докази та інші обставини, які мають істотне значення для вирішення питання про застосування примусових заходів виховного характеру, суд прийшов до висновку, що клопотання підлягає задоволенню виходячи з наступного.

За ст. 498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно ч. 1 ст. 97 КК України неповнолітнього, який вперше вчинив кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо його виправлення можливе без застосування покарання. У цих випадках суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу.

Згідно з п.п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 105 КК України до неповнолітнього може бути застосовано примусові заходи виховного характеру у виді застереження, обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, передачі неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх замінюють.

Відповідно до ч. 1 ст. 501 КПК України під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння; 2) чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння; 3) чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Згідно положень ч. 2 ст. 500 КПК України судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів виховного характеру або про відмову в їх застосуванні.

При цьому, до особи, яка вчинила зазначені діяння після досягнення одинадцятирічного віку, але до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, у будь-якому випадку, незважаючи на ступінь тяжкості вчинюваного діяння, згідно зі ст. 498 КПК України мають застосовуватись примусові заходи виховного характеру.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України.

Суд ухвалюючи судове рішення щодо неповнолітнього ОСОБА_6 керується принципом найкращих інтересів дитини, встановленого у ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до положень глави 29 КПК.

В діях, ОСОБА_6 вбачаються ознаки суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що призвело до короткочасного розладу здоров`я.

Судом встановлено, що на момент вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, згідно ст. 22 КК України ОСОБА_6 , не досягнув віку, з якого передбачена кримінальна відповідальність.

У судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_6 визнав факт вчинення ним суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та не оспорював фактичних обставин. У вчиненому щиро розкаявся.

При розгляді клопотання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_6 примусових заходів виховного характеру суд враховує ступінь тяжкості вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, яке по суті, відповідно до вимог ст. 12 КК України, є кримінальним проступком та яке вчинене ОСОБА_6 у віці 12 років. При обранні виду примусового заходу суд приймає до уваги щире каяття ОСОБА_6 , у вчиненому діянні та вчинення його у неповнолітньому віці. Те, що неповнолітній проживає з матір`ю, яка приймає активну участь у навчанні та вихованні сина. Також суд враховує, що неповнолітній за місцем навчання характеризується посередньо, на уроках не завжди уважний, домашні завдання виконує частково. За характером веселий, товариський, але іноді виникають непорозуміння з однокласниками. Правила поведінки виконує не завжди (має схильність до порушення поведінки на уроках, не завжди реагує на зауваження вчителя).

Вирішуючи питання щодо застосування до неповнолітнього ОСОБА_6 конкретного виду із заходів виховного характеру, суд також враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 484 КПК України під час кримінального провадження щодо неповнолітнього, в тому числі під час провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд та всі інші особи, що беруть у ньому участь, зобов`язані здійснювати процесуальні дії в порядку, що найменше порушує звичайний уклад життя неповнолітнього та відповідає його віковим та психологічним особливостям, роз`яснювати суть процесуальних дій, рішень та їх значення, вислуховувати його аргументи при прийнятті процесуальних рішень та вживати всіх інших заходів, спрямованих на уникнення негативного впливу на неповнолітнього.

За загальними правилами та особливостями, визначеними нормами кримінального права, метою застосування заходів виховного характеру щодо неповнолітніх, перш за все, має бути забезпечення інтересів самого неповнолітнього.

Вирішуючи питання, який саме примусовий захід виховного характеру належить застосувати то з урахуванням того, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення вперше, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, свою вину у скоєному визнав повністю та щиро розкаявся, усвідомив протиправність своїх дій, має хороші стосунки з матір`ю, яку поважає, посередньо характеризується за місцем навчання, на обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не знаходиться, тому враховуючи обставини провадження, суд вважає, що до неповнолітнього можуть бути застосовані примусові заходи виховного характеру передбаченні п.1 ч. 2 ст. 105 КК України у вигляді застереження шляхом роз`яснення судом наслідків дій - шкоди, завданої охоронюваним законом, інтересам суспільства або держави, оголошення осуду за ці дії, а також попередження про більш суворі правові наслідки, які можуть настати в разі продовження неповнолітньою особою протиправної поведінки чи вчинення нового суспільно-небезпечного діяння.

Керуючись ст.ст. 22, ст. 97, ст. 105 КК України, ст. ст. 498, 500, 501 КПК України, суд

постановив:

клопотання прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_8 про застосування відносно неповнолітнього ОСОБА_6 примусових заходів виховного характеру - задовольнити.

Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, учня 10-го класу МЗШ № 19, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , примусових заходів виховного характеру у вигляді застереження.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня її оголошення.

Головуючий: