справа № 462/162/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2025 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові судовий розгляд у кримінальному провадженні №0000001 з розгляду обвинувального акта про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кривий Ріг, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, офіційно непрацевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого на АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, востаннє 17.01.2025 року вироком Кіровського районного суду м.Дніпропетровська за ч.4 ст.185 КК України на 5 років позбавлення волі, звільненого на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 ККУкраїни,

встановив:

ОСОБА_4 , будучи раніше судимим 28.09.2022 року Саксаганським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, в період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 року, строк дії якого в подальшому неодноразово продовжувався, 27.12.2024 року, приблизно о 14.00 год., перебуваючи на перехресті вулиць Виговського-Кульпарківська у м.Львові, виявив біля зупинки банківську картку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , яка була втрачена та належить потерпілому ОСОБА_5 .

Усвідомивши, що виявлена ним картка належить іншій особі та є офіційним документом, ОСОБА_4 , маючи умисел на незаконне привласнення офіційного документа - банківської картки, яка є електронним платіжним документом, засобом доступу до банківського рахунку, привласнив картку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 з метою її подальшого використання з корисливих мотивів задля власного збагачення.

Крім цього, ОСОБА_4 , будучи засудженим 27.12.2024 року в період часу з 14.17 год. по 14.18 год., перебуваючи в приміщенні магазину «Чарка до свята» за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 187, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, з метою особистого збагачення, діючи умисно, таємно, повторно, в умовах воєнного стану, керуючись корисливим мотивом та бажаючи збагатитись за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, за допомогою наявної у нього, раніше привласненої, банківської карти № НОМЕР_1 , що обслуговується у АТ «Ощадбанк», власником якої є ОСОБА_5 , завідомо розуміючи, що дана банківська картка є чужою та використовується для доступу до чужого банківського рахунку, де зберігаються грошові кошти, та маючи намір на викрадення таких коштів, здійснив розрахунок за товар за допомогою безконтактної дії «PayPass» на загальну суму 539,40 грн., спричинивши своїми умисними діями потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на вказану суму.

Продовжуючи свій єдиний злочинний умисел, 27.12.2024 року о 14.21 год. ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: м.Львів, вул.Городоцька, 187, в приміщенні магазину «Сімі», реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, з метою особистого збагачення, діючи умисно, таємно, повторно, в умовах воєнного стану, керуючись корисливим мотивом та бажаючи збагатитись за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, за допомогою наявної у нього, раніше привласненої, банківської карти № НОМЕР_1 , що обслуговується у АТ «Ощадбанк», власником якої є ОСОБА_5 , завідомо розуміючи, що дана банківська картка є чужою та використовується для доступу до чужого банківського рахунку, де зберігаються грошові кошти, та маючи намір на викрадення таких коштів, здійснив розрахунок за товар за допомогою безконтактної дії «PayPass» на суму 200,50 грн., спричинивши своїми умисними діями потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на вказану суму.

Продовжуючи свій єдиний злочинний умисел, 27.12.2024 року о 14.40 год. ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні магазину «Тютюн трафік» за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 153, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, з метою особистого збагачення, діючи умисно, таємно, повторно, в умовах воєнного стану, керуючись корисливим мотивом та бажаючи збагатитись за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, за допомогою наявної у нього, раніше привласненої, банківської карти № НОМЕР_1 , що обслуговується у АТ «Ощадбанк», власником якої є ОСОБА_5 , завідомо розуміючи, що дана банківська картка є чужою та використовується для доступу до чужого банківського рахунку, де зберігаються грошові кошти, та маючи намір на викрадення таких коштів, здійснив розрахунок за товар за допомогою безконтактної дії «PayPass» на суму 440 грн., спричинивши своїми умисними діями потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на вказану суму.

Продовжуючи свій єдиний злочинний умисел, 27.12.2024 року о 14.42 год. ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою м. Львів, вул. Городоцька, 153, біля приміщення магазину «Кавказька випічка», реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, з метою особистого збагачення, діючи умисно, таємно, повторно, в умовах воєнного стану, керуючись корисливим мотивом та бажаючи збагатитись за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, за допомогою наявної у нього, раніше привласненої, банківської карти № НОМЕР_1 , що обслуговується у АТ «Ощадбанк», власником якої є ОСОБА_5 , завідомо розуміючи, що дана банківська картка є чужою та використовується для доступу до чужого банківського рахунку, де зберігаються грошові кошти, та маючи намір на викрадення таких коштів, здійснив розрахунок за товар за допомогою безконтактної дії «PayPass» на суму 340 грн., спричинивши своїми умисними діями потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на вказану суму.

Продовжуючи свій єдиний злочинний умисел, 27.12.2024 року о 14.45 год. ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою м. Львів, вул. Городоцька, 147, біля приміщення магазину «Напої та тютюн», реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, з метою особистого збагачення, діючи умисно, таємно, повторно, в умовах воєнного стану, керуючись корисливим мотивом та бажаючи збагатитись за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, за допомогою наявної у нього, раніше привласненої, банківської карти № НОМЕР_1 , що обслуговується у АТ «Ощадбанк», власником якої є ОСОБА_5 , завідомо розуміючи, що дана банківська картка є чужою та використовується для доступу до чужого банківського рахунку, де зберігаються грошові кошти, та маючи намір на викрадення таких коштів, здійснив розрахунок за товар за допомогою безконтактної дії «PayPass» на суму 420 грн., спричинивши своїми умисними діями потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на вказану суму.

Продовжуючи свій єдиний злочинний умисел, 27.12.2024 року о 14.48 год. ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні магазину «Сімі» за адресою: м. Львів, вул. Залізнична, 2, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, з метою особистого збагачення, діючи умисно, таємно, повторно, в умовах воєнного стану, керуючись корисливим мотивом та бажаючи збагатитись за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, за допомогою наявної у нього, раніше привласненої, банківської карти № НОМЕР_1 , що обслуговується у АТ «Ощадбанк», власником якої є ОСОБА_5 , завідомо розуміючи, що дана банківська картка є чужою та використовується для доступу до чужого банківського рахунку, де зберігаються грошові кошти, та маючи намір на викрадення таких коштів, здійснив розрахунок за товар за допомогою безконтактної дії «PayPass» на загальну суму 856,90 грн., спричинивши своїми умисними діями потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на вказану суму.

Продовжуючи свій єдиний злочинний умисел, 27.12.2024 року в період часу з 14.52 год. по 14.57 год. ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 110, в приміщенні закладу «Інтемпо», реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, з метою особистого збагачення, діючи умисно, таємно, повторно, в умовах воєнного стану, керуючись корисливим мотивом та бажаючи збагатитись за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, за допомогою наявної у нього, раніше привласненої, банківської карти № НОМЕР_1 , що обслуговується у АТ «Ощадбанк», власником якої є ОСОБА_5 , завідомо розуміючи, що дана банківська картка є чужою та використовується для доступу до чужого банківського рахунку, де зберігаються грошові кошти, та маючи намір на викрадення таких коштів, здійснив розрахунок за товар за допомогою безконтактної дії «PayPass» на загальну суму 1196,88 грн., спричинивши своїми умисними діями потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на вказану суму.

Продовжуючи свій єдиний злочинний умисел, 27.12.2024 року о 15.00 год. ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: м. Львів, пл. Кропивницького, 1, біля закладу «Шаурма Львів», реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, з метою особистого збагачення, діючи умисно, таємно, повторно, в умовах воєнного стану, керуючись корисливим мотивом та бажаючи збагатитись за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, за допомогою наявної у нього, раніше привласненої, банківської карти № НОМЕР_1 , що обслуговується у АТ «Ощадбанк», власником якої є ОСОБА_5 , завідомо розуміючи, що дана банківська картка є чужою та використовується для доступу до чужого банківського рахунку, де зберігаються грошові кошти, та маючи намір на викрадення таких коштів, здійснив розрахунок за товар за допомогою безконтактної дії «PayPass» на суму 375 грн., спричинивши своїми умисними діями потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на вказану суму.

Продовжуючи свій єдиний злочинний умисел, 27.12.2024 року в період часу з 15.02 год. по 15.08 год. ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: м.Львів, пл. Кропивницького, 1, біля приміщенні кіоску, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, з метою особистого збагачення, діючи умисно, таємно, повторно, в умовах воєнного стану, керуючись корисливим мотивом та бажаючи збагатитись за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, за допомогою наявної у нього, раніше привласненої, банківської карти № НОМЕР_1 , що обслуговується у АТ «Ощадбанк», власником якої є ОСОБА_5 , завідомо розуміючи, що дана банківська картка є чужою та використовується для доступу до чужого банківського рахунку, де зберігаються грошові кошти, та маючи намір на викрадення таких коштів, здійснив розрахунок за товар за допомогою безконтактної дії «PayPass» на загальну суму 2671,60 грн., спричинивши своїми умисними діями потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на вказану суму.

Продовжуючи свій єдиний злочинний умисел, 27.12.2024 року о 15.13 год. ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні магазину «Культтовари» за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 106, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, з метою особистого збагачення, діючи умисно, таємно, повторно, в умовах воєнного стану, керуючись корисливим мотивом та бажаючи збагатитись за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, за допомогою наявної у нього, раніше привласненої, банківської карти № НОМЕР_1 , що обслуговується у АТ «Ощадбанк», власником якої є ОСОБА_5 , завідомо розуміючи, що дана банківська картка є чужою та використовується для доступу до чужого банківського рахунку, де зберігаються грошові кошти, та маючи намір на викрадення таких коштів, здійснив розрахунок за товар за допомогою безконтактної дії «PayPass» на суму 350 грн., спричинивши своїми умисними діями потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на вказану суму.

Продовжуючи свій єдиний злочинний умисел, 27.12.2024 року в період часу з 15.21 год. по 15.22 год. ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні магазину «Колекція напоїв» за адресою: м.Львів, вул. Городоцька, 94, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, з метою особистого збагачення, діючи умисно, таємно, повторно, в умовах воєнного стану, керуючись корисливим мотивом та бажаючи збагатитись за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, за допомогою наявної у нього, раніше привласненої, банківської карти № НОМЕР_1 , що обслуговується у АТ «Ощадбанк», власником якої є ОСОБА_5 , завідомо розуміючи, що дана банківська картка є чужою та використовується для доступу до чужого банківського рахунку, де зберігаються грошові кошти, та маючи намір на викрадення таких коштів, здійснив розрахунок за товар за допомогою безконтактної дії «PayPass» на загальну суму 820 грн., спричинивши своїми умисними діями потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на вказану суму.

Продовжуючи свій єдиний злочинний умисел, 27.12.2024 року о 15.28 год. ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 106, в приміщенні магазину «Культтовари», реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, з метою особистого збагачення, діючи умисно, таємно, повторно, в умовах воєнного стану, керуючись корисливим мотивом та бажаючи збагатитись за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, за допомогою наявної у нього, раніше привласненої, банківської карти № НОМЕР_1 , що обслуговується у АТ «Ощадбанк», власником якої є ОСОБА_5 , завідомо розуміючи, що дана банківська картка є чужою та використовується для доступу до чужого банківського рахунку, де зберігаються грошові кошти, та маючи намір на викрадення таких коштів, здійснив розрахунок за товар за допомогою безконтактної дії «PayPass» на суму 360 грн., спричинивши своїми умисними діями потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на вказану суму.

Продовжуючи свій єдиний злочинний умисел, 27.12.2024 року о 15.34 год. ОСОБА_4 ,, перебуваючи в приміщенні магазину «Сімі» за адресою: м. Львів, вул. Залізнична, 2, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, з метою особистого збагачення, діючи умисно, таємно, повторно, в умовах воєнного стану, керуючись корисливим мотивом та бажаючи збагатитись за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, за допомогою наявної у нього, раніше привласненої, банківської карти № НОМЕР_1 , що обслуговується у АТ «Ощадбанк», власником якої є ОСОБА_5 , завідомо розуміючи, що дана банківська картка є чужою та використовується для доступу до чужого банківського рахунку, де зберігаються грошові кошти, та маючи намір на викрадення таких коштів, здійснив розрахунок за товар за допомогою безконтактної дії «PayPass» на суму 276,91 грн., спричинивши своїми умисними діями потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на вказану суму.

Всього ОСОБА_4 своїми умисними діями, діючи повторно, в умовах воєнного стану, в період часу з 14.17 по 15.37 год. 27.12.2024 року, викравши у вказаний спосіб кошти ОСОБА_5 , спричинив матеріальної шкоди потерпілому на загальну суму 8847,19 грн.

Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, визнав повністю, підтвердив, що не оспорює фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, і що такі відповідають дійсності. При цьому, від давання показань відмовився. У вчиненому щиро розкаюється, заявлений потерпілим цивільний позов визнав частково у сумі завданої ним ОСОБА_5 шкоди 8847,19 грн., просить суд його суворо не карати.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та у привласненні офіційного документа, вчиненого з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.357 КК України, доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинені кримінальні правопорушення та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Положеннями ст.50, 65КК України визначено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Отже, кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, застосоване до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, тобто таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, так і конкретним обставинам його вчинення, а також даним та особливостям особистості винного.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом насамперед питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон (ст.12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння.

Беручи до уваги те, що у ст.12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що знаходить своє відображення в санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд у ході призначення покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду на мету і засади його призначення.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов?язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винуватого, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Пропорційність дискреційних повноважень суду забезпечується, зокрема, належним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі.

Підставами для судового розсуду в ході призначення покарання є: кримінально-правові відносно визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважувальні норми, у яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, під час врахування пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (ст.66, 67 КК України), визначення «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК України, тощо; індивідуалізація покарання і конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, котра вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта (постанова об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 квітня 2022 року (провадження № 51-536кмо20).

Обставиною, що пом?якшує покарання ОСОБА_4 , є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Суд враховує ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, одне з яких є кримінальним проступком, а друге тяжким злочином; конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень; те що ОСОБА_4 неодноразово судимий за вчинення кримінальних правопорушень проти власності (т.1, а.с.176-178), ті обставини, що кримінальні правопорушення, в тому числі повторно злочин проти власності вчинено ОСОБА_4 лише за півроку після відбуття 16.05.2024 року строку покарання за попереднім вироком, а отже належних висновків він для себе не зробив, що у своїй сукупності засвідчує підвищену суспільну небезпеку ОСОБА_4 .

Також за даними ЄДРСР ОСОБА_4 21.12.2024 року вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1, 2 ст.51 КУпАП, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності постановою судді Залізничного районного суду м.Львова від 14.02.2025 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/125161283).

Суд враховує дані щодо особи винного, який не одружений, офіційно непрацевлаштований, утриманців не має, на обліку в лікаря-психіатра та в реєстрі наркологічних хворих не перебуває (т.1, а.с.180), згідно наданої характеристики за місцем реєстрації негативних характеризуючих даних відносно нього не встановлено (т.1 а.с.182).

Виходячи з наведеного,беручи до уваги конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, розмір заподіяної шкоди, яка не відшкодована, думку потерпілого, викладену в адресованій суду заяві від 26.03.2025 року (т.2, а.с.52), який щодо виду і міри покарання покладається на розсуд суду, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід обрати покарання за кожне кримінальне правопорушення у виді обмеження волі в мінімальних межах санкції ч.1 ст.357 КК України та у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч.4 ст.185 КК України.

На переконання суду, таке покарання відповідатиме вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, справедливим та таким, що відповідає ст.65 КК України. З огляду на положення ст.50 КК України це покарання узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність і принципами співмірності та індивідуалізації, відповідає основній його меті як заходу примусу.

Згідно з ч.1 ст.70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Відтак, призначивши покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо, обвинуваченому слід визначити покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, враховуючи характер та співвідношення тяжкості злочинних діянь, їх наслідки, ступінь суспільної небезпечності скоєних кримінальних правопорушень, - шляхом поглинення менш суворого покарання у виді обмеження волі більш суворим у виді позбавлення волі.

Підстав для застосування до ОСОБА_4 ст.69, 75 КК України суд не вбачає, з огляду на відсутність у провадженні сукупності обставин, що пом?якшують та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, і за переконання, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_4 раніше судимий 17.01.2025 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки (т.2, а.с.60).

Таким чином, кримінальні правопорушення, передбачені ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, вчинені ОСОБА_4 до ухвалення вироку Кіровським районним судом м.Дніпропетровська від 17.01.2025 року.

Положеннями ст.70 КК України визначені підстави, порядок та межі призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень. Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

В той же час, призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч.4 ст.70 КК України, має ряд особливостей, з урахуванням яких, загальний алгоритм призначення покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України передбачає такі елементи: 1) одержання точних даних про покарання, призначене особі попереднім вироком/попередніми вироками та у разі відбуття призначеного покарання, точного визначення його відбутої частини; 2) призначення покарання за кримінальне правопорушення, вчинене до постановлення попереднього вироку, а якщо вчинено декілька таких кримінальних правопорушень, які не охоплюються однією статтею чи частиною статті КК, то призначення покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо; 3) визначення покарання за сукупністю вказаних кримінальних правопорушень; 4) призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, встановлених попереднім та новим вироками; 5) зарахування в строк остаточного покарання, призначеного за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, покарання, відбутого за попереднім вироком/попередніми вироками, якщо таке зарахування можливе.

При цьому, призначаючи покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч.4 ст.70 КК України суд не вправі змінювати покарання, призначене попереднім (першим) вироком за окреме кримінальне правопорушення. Він також не повинен ще раз призначати (дублювати) це покарання у новому (другому) вироку. В даному разі діє юридична презумпція законності й обґрунтованості попереднього вироку, яку суд підтверджує, застосовуючи ч.4 ст.70 КК України.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожен вирок виконується самостійно.

Із наведеного роз`яснення вбачається, що призначене реальне покарання та покарання з випробуванням не складаються та не поглинаються, а кожне з них виконується самостійно.

Аналогічну правову позицію про застосування положень ч.4 ст.70 КК України щодо реального та умовного покарань викладено об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 15.02.2021 року (справа №760/26543/17).

З огляду на наведене, оскільки за цим вироком ОСОБА_4 призначається покарання, яке належить відбувати реально, за вчинення кримінальних правопорушень до ухвалення вироку Кіровським районним судом м.Дніпропетровська від 17.01.2025 року, за якими призначено покарання з випробуваннями, то даний попередній вирок слід виконувати самостійно.

Щодо заявленого потерпілим ОСОБА_5 цивільного позову про стягнення 16847,19 грн. матеріальної шкоди, то, вирішуючи такий, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з п.10 ч.1 ст.56 КПК України потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. У разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

Враховуючи наведене правове регулювання, те що під час судовогорозгляду доведено вчинення спільними діями обвинуваченого кримінальних правопорушень, внаслідок чого ОСОБА_5 завдано майнову шкоду в розмірі 8847,19 грн., тому суд вважає, що із обвинуваченого слід стягнути на користь потерпілого вказану суму майнової шкоди, задовольнивши такі вимоги цивільного позову ОСОБА_5 .

Що стосується вимог позову про відшкодування ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 8000 грн. за викрадений мобільний телефон Samsung Galaxy A23, то суд виходить з того, що згідно положень ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а ОСОБА_4 не висуно обвинувачення згідно даного обвинувального акту у викраденні мобільного телефону у ОСОБА_5 , тому вимоги цивільного позову про стягнення із обвинуваченого вартості вказаного мобільного телефону не можуть бути розглянуті в межах даного кримінального провадження, а відтак цивільний позов ОСОБА_5 в частині цих вимог слід, з огляду на правове регулювання ст.129 КПК України, залишити без розгляду.

На підставі ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого на час ухвалення вироку обраний не був, клопотання про застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили прокурором заявлено не було, тому у суду відсутні підстави для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст.100, 128, 129, 368-371, 373-375 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 ККУкраїни, і призначити йому покарання:

за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років;

за ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі на строк один рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня його затримання уповноваженим органом на виконання вироку суду, який набрав законної сили.

Вирок Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 17.01.2025 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання із випробуванням з іспитовим строком два роки, виконувати самостійно.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 в частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 8847,19 грн. - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 8847,19 грн. матеріальної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 в частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 8000 грн. за викрадення мобільного телефонуSamsung Galaxy A23 залишити без розгляду.

Речові докази - компакт диски СD-R, 700 МВ, із записами з камер відеоспостереження за 27.12.2024 року (т.1, а.с.37, 38, 47, 48, 62, 63, 73, 74, 84, 85, 97, 98, 110, 111, 125, 126, 135, 136) залишити в матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя (підпис)

Згідно з оригіналом.

Суддя: ОСОБА_1