УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, -

ВСТАНОВИВ :

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах власника майна ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області із клопотанням про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 03.12.2024.

Своє клопотання обґрунтовує тим, що на даний час арештоване майно підлягає поверненню власнику, оскільки не може бути доказом у кримінальному провадженні у розумінні ст. 98 КПК України.

Адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні просив клопотання задовлити з викладених у ньому підстав та судове засідання технічними засобами не фіксувати.

Слідчий просив відмовити у задоволенні клопотання, оскільки вважає його передчасним. Вказане вилучене під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 майно являється матеріальним об`єктом, що зберегло на собі сліди вчиненого злочину та відповідає вимогам речових доказів, передбачених статтею 98 КПК України. Досудове розслідування даного кримінального провадження на даний час триває, а вказане арештоване майно необхідне для з`ясування всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, забезпечення збереження речових доказів.

З урахуванням заяв учасників судового розгляду, відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду скарги слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Судом встановлено, що СУ ГУНП в Рівненській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000049 від 26.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2, ч. 1 ст. 366 КК України.

29.11.2024 на підставі ухвали слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_6 від 28.11.2024 (справа № 569/16904/24 1-кс/569/8802/24), проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого вивлено та вилучено речі та документи, а саме:

- довідка №144, видана 09.05.2024 ДПТНЗ «Рівненський центр професійно-технічної освіти сервісу та дизайну» на 1 арк.;

- довідка №22/27 від 25.10.2024, видана ІНФОРМАЦІЯ_1 на 1 арк.

- мобільний телефон марки «Poco М3» (ІМЕІ 1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_2 ) з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» з абоненстським номером НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_5 .

Вказане вилучене майно, в подальшому постановою слідчого від 29.11.2024 визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 03.12.2024 за результатами розгляду клопотання слідчого, накладено арешт на вищевказане майно, яке було вилучене під час проведення обшуку 29.11.2024 за місцем проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановлено заборону будь-якій особі користуватися та розпоряджатися вказаним майном до прийняття кінцевого рішення у кримінальному провадженні.

Ухвала про накладення арешту на майно в апеляційному порядку не оскаржена.

Тому, слідчий суддя вважає, твердження заявника, що вказане арештоване майно підлягає поверненню його власнику не заслуговує на увагу оскільки, на даний час у даному кримінальному провадженні з метою з`ясування всіх обставин його вчинення є об`єктивна необхідність у проведенні слідчих (розшукових ) дій, зокрема огляду вилученого арештованого майна та вирішення питання про можливого призначення та проведення судових експертиз.

Окрім того, вилучене майно може містити на собі інформацію про обставини вчинення кримінального правопорушення, фактичні дані, на підставі яких можливо встановити наявність чи відсутність фактів та обставин, які мають значення для даного кримінального провадження і підлягають доказуванню, у зв`язку з чим суд вважає, що на даний час продовжує існувати необхідність у проведенні відповідних слідчих дій для перевірки та встановлення даних, які містяться на арештованому майні.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як убачається із п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, що заходом забезпечення кримінального провадження для досягнення його дієвості є арешт майна.

З огляду на вищевикладене, слідчий суддя при вирішення питання про арешт майна, дійшов правильного висновку про задоволення клопотання слідчого та необхідність накладення арешту на майно, яке є засобом та знаряддям вчинення кримінального правопорушення та доказом у кримінальному провадженні, а не застосування арешту, могло призвести до його знищення, приховування, відчуження або настання інших наслідків, які перешкодили б кримінальному провадженню.

Доказів, що арешт майна накладено необґрунтовано та/чи, що в застосовуванні арешту відпала потреба, як це встановлено ст. 174 КПК України, у клопотанні адвоката не наведено, та не здобуто під час його розгляду, тому підстав для скасування арешту майна слідчий суддя не вбачає, кінцеве рішення у кримінальному провадженні не прийнято, що також унеможливлює скасування вказаного заходу.

Відповідно до положень статті 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На підставі вище викладеного, дослідивши надані матеріали, слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає до задоволення, оскільки на даний час є передчасним та повернення арештованого майна його власнику може зашкодити подальшому досудовому розслідуванню, проведенню інших процесуальних дій.

Відповідно до висновку про застосування норми права, який міститься в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 лютого 2019 року в справі № 569/17036/118 (провадження № 51-598 кмо 19), ухвала слідчого судді про повне або часткове скасування арешту майна, постановлена за правилами ст. 174 КПК, не підлягає апеляційному оскарженню.

Така ж позиція об`єднаної палати щодо вказаних правовідносин у даному кримінальному провадженні узгоджується з висновком про застосування норми права, який міститься в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24.05.2024 в справі №712/191/23 (провадження №51-3208кмо 23).

За таких обставин, ухвали слідчого судді про повне або часткове скасування арешту майна та про відмову в скасуванні арешту майна, постановлені в порядку ст. 174 КПК, апеляційному оскарженню не підлягають. При цьому відмова у скасуванні арешту майна не позбавляє особу права звернутися до суду з повторним клопотанням про скасування арешту майна в порядку ст. 174 КПК України як на досудовому розслідуванні, так і під час судового провадження.

Враховуючи вищевикладені обставини те, що повернення майна його власнику може позбавити орган досудового розслідування можливості повного, всебічного та неупередженого проведення слідчих (розшукових) дій, що у свою чергу позбавить можливості встановлення істини у кримінальному провадженні, слідчий суддя, приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про скасування арешту майна, з метою збереження речових доказів, проведення судових експертиз так, як скасування арешту може призвести до зникнення, втрати або пошкодження майна, що було об`єктом кримінально протиправних дій, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити у кримінальному провадженні.

Керуючись ст. 100, 170-173, 174, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна - відмовити.

Ухвала, відповідно до статті 309 КПК України, оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя