В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.03.2025 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

його захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Личаківського районного суду м. Львова від 31.01.2025 за ч.4 ст.185 КК України засудженого до покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України,

встановив:

ОСОБА_4 , 26 жовтня 2024 року близько 12 годині 30 хвилин, перебуваючи в приміщенні магазину «АТБ», за адресою: м. Львів, вул. Шпитальна, 11, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), під час дії на території України воєнного стану, введеного відповідно до Указу Президента № 64/2022 у зв`язку із озброєною агресією російської федерації, на території України з 05:30 год. 24.02.2022, діючи з корисливих мотивів та власного безпідставного збагачення, вважаючи, що його дії є непомітними для сторонніх осіб, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи повторно, таємно викрав зі скриньки камер схову супермаркету пакет білого кольору, всередині якого знаходилась пара жіночих джинсів вартістю 1400 грн. 00 коп., п`ять пар шкарпеток вартістю 25 грн. 00 коп. кожна, всього на суму 125 грн. 00 коп., та коробку, у якій знаходилась пара жіночого шкіряного взуття вартістю 2600 грн. 00 коп., а всього на загальну суму 4125 грн. 00 коп., які належать ОСОБА_6 .

В подальшому ОСОБА_4 розпорядився викраденим на власний розсуд.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 заподіяв ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 4125 грн. 00 коп.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у інкримінованому йому злочині визнав повністю. Надав покази, які у повній мірі відповідають фабулі обвинувачення та вищенаведеним встановленим судом обставинам. Вказав, що у обвинувальному акті вірно відображено те, що він 26 жовтня 2024 року близько 12 годині 30 хвилин, перебуваючи в приміщенні магазину «АТБ», за адресою: м. Львів, вул. Шпитальна, 11, таємно викрав зі скриньки камер схову супермаркету пакет білого кольору, всередині якого знаходилась пара жіночих джинсів, п`ять пар шкарпеток та коробка, у якій знаходилась пара жіночого шкіряного взуття, які належали потерпілій. У подальшому він розпорядився викраденим майном на власний розсуд, а саме віддав це майно своєму знайомому.

Пояснив, що події відбувались у період часу, у спосіб, за обставин, які зазначені в обвинувальному акті. Характер та послідовність його дій, мотиви і мета скоєння ним злочину, а також спосіб його вчинення, найменування та кількість викраденого майна, у обвинувальному акті відображені вірно.

У вчиненому розкаюється.

Незважаючи на повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, його вина також підтверджується наступними нижченаведеними, дослідженими та перевіреними у судовому засіданні доказами.

Протоколом огляду предмета від 08.11.2024, згідно якого під час огляду наявних на DVD-R диску відеозаписів з магазину «АТБ», за адресою: м. Львів, вул. Шпитальна, 11, виявлено, як донька потерпілої залишає речі в пакетах у скринці №24, а в подальшому особа візуально схожа на ОСОБА_4 підходить до цієї скриньки, відкриває її та витягує пакети з речами та залишає магазин із зазначеними речами.

Протоколом огляду предмета від 12.11.2024, згідно якого під час огляду наявних на DVD-R диску відеозаписів виявлено як особа візуально схожа на ОСОБА_4 , одягнена у ті самі речі, що зафіксовані на відеозаписі у магазині «АТБ», пересувається по вул. Б. Хмельницького з пакетами, які ідентичні візуально з тими пакетами, що були вилучені у скринці зазначеного магазину №24.

Оцінюючи покази обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає їх правдивими і достовірними, оскільки вони є послідовними, об`єктивно і повно відображають обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, надані обвинуваченим безпосередньо у судовому засіданні, у присутності захисника, підстав для самообмови або обставин які ставлять під сумнів добровільність позиції обвинуваченого, судом не встановлено.

Оцінюючі встановлені в ході розгляду справи обставини та досліджені судом докази у їх сукупності, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 своїми діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

В ході судового розгляду судом детально проаналізовано поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 після вчинення злочинів, наслідки суспільно-небезпечного діяння останнього, дані про особу обвинуваченого, його спосіб життя, ймовірність вчинення ним нових злочинів, зважено на усі обставини кримінального провадження у їх сукупності.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує положення ст. 65 КК України, відповідно до яких, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Також, суд враховує, що згідно зі статтями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Отже, суд виходить з того, що положення Кримінального кодексу України наділяють його правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Таким чином, обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд бере до уваги характер, стадію, спосіб та тяжкість вчиненого ним злочину, форму вини, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, відношення обвинуваченого до скоєного.

Суд враховує фактичні обставини справи і тяжкість заподіяних злочином наслідків, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра.

Пом`якшуючих покарання ОСОБА_4 обставин судом не встановлено. Суд приймає до уваги те, що обвинувачений в ході судового розгляду надав визнавальні покази щодо обставин вчинення ним кримінального правопорушення та повідомив, що розкаюється у вчиненому. Разом з тим, суд виходить з того, що системне тлумачення законодавства та судової практики вказує на те, що щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання. У даному випадку обвинувачений не здійснив жодних заходів щодо відшкодування шкоди потерпілому, не продемонстрував в ході розгляду справи щирого жалю стосовно вчиненого та бажання виправити ситуацію, а визнання вини фактично пов`язане із наявністю достатніх доказів, які навіть за відсутності показів обвинуваченого доводять його винуватість.

Крім того, суд приймає до уваги те, що щире каяття можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (наприклад, при з`явленні із зізнанням), так і після їх внесення, на досудовому розслідуванні або під час розгляду справи у суді. Вирішальним є встановлення факторів, які б свідчили про справжність, щирість визнання вини, шляхом відповідного ставлення до скоєного, що передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, і має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації (постанова ККС ВС від 23.01.2024 у справі № 283/2169/19 (провадження № 51- 5093км23).

Отже, факторів, які б свідчили про справжність, щирість визнання вини, шляхом відповідного ставлення до скоєного, що передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, і має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації з боку обвинуваченого в ході розгляду справи не встановлено.

Обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин судом не встановлено.

Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

При цьому, суд враховує положення ч.ч.1,2 ст.50 КК України, згідно яких, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Визначаючи вид та розмір покарання, суд також, виходить з того, що каральна функція, тобто акт покарання від імені держави, як засіб запобігання нових правопорушень, що є уособленням негативної реакції держави на скоєне правопорушення, не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Отже, покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки особи. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Беручи до уваги вказані обставини, а також дані про особу обвинуваченого, суд вважає, що його виправлення та перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, а тому обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, тобто в межах санкції статті, за якою кваліфіковано його дії.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд застосовує судову дискрецію (судовий розсуд), тобто поняття яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання.

На переконання суду, таке покарання для засудженого відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності. Таке покарання також перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Також, в ході розгляду справи встановлено, що обвинувачений засуджений вироком Личаківського районного суду м. Львова від 31.01.2025 за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі. Покарання у цій справі обвинувачений відбув частково.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Таким чином, з врахуванням наведених вище обставин та даних про особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, обвинуваченому слід частково приєднати покарання за попереднім вироком до покарання за даним вироком.

Суд також виходить з того, що згідно ч.ч. 2, 3 ст. 70 КК України, при складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень є умисним тяжким або особливо тяжким злочином, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. Якщо хоча б за один із вчинених кримінальних правопорушень призначено довічне позбавлення волі, то остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається шляхом поглинення будь-яких менш суворих покарань довічним позбавленням волі. До основного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, можуть бути приєднані додаткові покарання, призначені судом за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких особу було визнано винною.

Судові витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні до обвинуваченого не застосовувався.

Питання речових доказів слід вирішити у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України,

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді п`яти років трьох місяців позбавлення волі.

На підставі ч.ч.1-4 ст. 70 КК України, шляхом часткового приєднання до покарання за даним вироком невідбутої частини покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 31.01.2025, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді п`яти років шести місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_4 слід рахувати з моменту фактичного звернення даного вироку до виконання, відповідно до ст. 72 КК України, зарахувавши повністю у строк відбуття покарання за цим вироком частково відбуте покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 31.01.2025.

Речові докази, після набрання вироком законної сили:

- куртку зеленого та помаранчевого кольору з капюшоном повернути ОСОБА_4 за належністю;

- СD-R та DVD-R диски з відеозаписами залишити у матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим який перебуває під вартою у той самий строк з моменту отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1