ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/425/25 Справа № 179/1424/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора який приймав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції ОСОБА_8 на вирок Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000180 від 24 липня 2024 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Тарасівка Магдалинівського району Дніпропетровської області, із середньою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Вироком Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2024 року ОСОБА_7 був визнаний винним за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 126-1 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 60 (шістдесят) годин.

На підставі ч. 1 п. 5 ст. 91-1 КК України до ОСОБА_7 застосовано обмежувальний захід направлення для проходження програми для кривдників строком на 1 (один) місяць.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення судовопсихологічної експертизи № 64/07/24 від 26.07.2024 року у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом ОСОБА_7 , порушуючи вимоги статті 28 Конституції України та Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», умисно, за місцем спільного проживання, за адресою АДРЕСА_2 , систематично вчиняв психологічне насильство по відношенню до своєї дружини ОСОБА_9 , яке виразилось у словесних образах, висловлюваннях нецензурною лайкою в її бік, приниженні, погрозах застосування фізичного насильства, що призвело до тривалих, інтенсивних психологічних (моральних) страждань у останньої.

В результаті протиправних дій, ОСОБА_7 , протягом року неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї.

Зокрема, 11 січня 2024 року близько 21 години 00 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_9 дії психологічного та фізичного характеру, що виразилось у висловлюванні нецензурною лайкою та ударом в обличчя ОСОБА_9 (без завдання тілесних ушкоджень), внаслідок чого, умисно вчинив відносно дружини домашнє насильство, що призвело до її психологічних страждань.

11 січня 2024 року за вищевказаним фактом працівником СРПП ВП №1 Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення (серії ВАВ №611709) відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

25 січня 2024 року Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області ОСОБА_7 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Окрім цього, 17 травня 2024 року близько 12 години 00 хвилин ОСОБА_7 , продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства відносно своєї дружини ОСОБА_9 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , повторно, протягом року, умисно вчинив відносно останньої домашнє насильство в сім`ї, а саме дав ляпаса, чим вчинив насильство фізичного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода фізичному здоров`ю ОСОБА_9 та призвести до психологічних страждань останньої.

17 травня 2024 року за вищевказаним фактом працівником СРПП ВП №1 Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення (серії ВАВ №611659) відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

13 червня 2024 року Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області ОСОБА_7 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Також, 21 червня 2024 року приблизно о 18 годині 30 хвилин ОСОБА_7 продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства відносно своєї дружини ОСОБА_7 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , повторно, протягом року, умисно вчинив відносно останньої психологічне насильство в сім`ї, а саме висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, що призвело до її психологічних страждань.

21 червня 2024 року за вищевказаним фактом працівником СРПП ВП №1 Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення (серії ВАВ №611974) відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Також, 21.07.2024 року було винесено терміновий заборонний припис стосовно ОСОБА_7 , щодо заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою терміном на одну добу.

Незважаючи на вжиті заходи реагування щодо недопущення вчинення насильства у сім`ї, ОСОБА_7 правильних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і, продовжуючи свою протиправну поведінку, знову вчинив психологічне насильство щодо своєї дружини ОСОБА_7 , що призвело до її психологічних страждань.

Так, 23.07.2024 року приблизно о 12 годині 40 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , по місцю спільного проживання подружжя, вчинив відносно дружини ОСОБА_9 конфлікт, переслідуючи при цьому прямий умисел на заподіяння їй психологічного насильства, що проявилось у словесних образах нецензурними словами при неповнолітніх дітях, які принижують честь і гідність потерпілої, чим вчинив систематичне психологічне насильство над потерпілою, що призвело до тривалих, інтенсивних та негативних за своїми проявами психологічних (моральних) страждань у останньої.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2024 року відносно ОСОБА_7 за ст. 126-1 КК України в частині призначеного йому покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ст. 126-1 КК України у виді громадських робіт строком на 150 (сто п`ятдесят ) годин.

В іншій частині вирок суду прокурор просить залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог прокурор не оспорюючи доведеність вини, фактичні обставин, вважає, вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з підстав неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.

Так за змістом ч. 1 ст. 65 КК України особі яка вчинила злочин повинно бути призначено покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення.

Підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинений злочин, визначаються статтею 69 цього Кодексу.

Санкція ст. 126-1 КК України, передбачає покарання у виді громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або пробаційного нагляду на строк до п`яти років, або обмеження волі на той самий строк, або позбавлення волі на строк до двох років. Таким чином мінімальне покарання у виді громадських робіт за ст. 126-1 КК України не може бути меншим ніж сто п`ятдесят годин громадських робіт.

Разом з тим, призначаючи покарання ОСОБА_7 за ст. 126-1 КК України у вигляді 60 годин громадських робіт, суд не навів підстав призначення основного покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, а резолютивна частина вироку не містить посилання на ст. 69 КК України, що с неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вважає, що законним, справедливим і таким, що сприятиме перевихованню ОСОБА_7 та попередженню вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, буде покарання за ст. 126-1 КК України у виді 150 годин громадських робіт.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.

Обвинувачений проти задоволення апеляційної скарги прокурора не заперечував.

Мотиви суду.

Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України за обставин викладених у вироку суду та кваліфікація його дій, в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, не є предметом апеляційного розгляду.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_7 , а також на кваліфікацію його дій, не виявлено.

Водночас, доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, на думку колегії суддів, є слушними.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом; ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України; в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно вимог п. 3. ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність визнається, зокрема, незастосування закону України про кримінальну відповідальність, який підлягає застосуванню.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 421 КПК України обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтями 69 і 69-2 цього Кодексу.

Санкція статті 126-1 КК України за вчинення якого ОСОБА_7 було засуджено вироком Мгдалинівським районним судом Дніпропетровської області від 12.09.2024 року передбачає покарання громадські роботи на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин; пробаційний нагляд на строк до п`яти років; обмеження волі на той самий строк; позбавленням волі на строк до двох років.

Ці приписи закону є імперативними і піддягають обов`язковому виконанню.

Таким чином суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді громадських робіт строком на 60 (шістдесят) годин обов`язкові для виконання вищевказані норму кримінального закону не виконав що призвело до неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до ст. ст. 409, 413 КПК України є підставою для скасування вироку Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2024 року.

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 413, 420, 421 КПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Новомосковської окружної прокуратури Дніпропетровської обласної прокуратуриякий приймав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2024 року відносно ОСОБА_7 за ст. 126-1 КК України в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ст. 126-1 КК України покарання у виді 150 (сто п`ятдесят) годин громадських робіт.

В іншій частині вирок Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2024 року відносно ОСОБА_7 за ст. 126-1 КК України - залишити без змін.

Копію вироку негайно вручити прокурору та ОСОБА_7 .

Вирок Дніпровського апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4