КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

в режимі відеоконференції

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисника - адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу захисника обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 21 листопада 2024 року, якою застосований відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ "Київський слідчий ізолятор" продовжено строком на 60 днів, тобто до 19 січня 2025 року включно, раніше визначений ОСОБА_7 розмір застави, в розмірі 787280 гривень - залишено без змін,-

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000352 від 05 жовтня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 311, ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 311, ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 311 КК України

В судовому засіданні прокурор заявивклопотання про продовження строків запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою застосованого до обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 з метою виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, які судом ще не допитувалися, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інші кримінальні правопорушення.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21 листопада 2024 року вищевказане клопотання задоволено та застосований відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ "Київський слідчий ізолятор" продовжено строком на 60 днів, тобто до 19 січня 2025 року включно, раніше визначений ОСОБА_7 розмір застави, в розмірі 787280 гривень - залишено без змін.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Дарницького районного суду від 21 листопада 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою частково відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, а обвинуваченому ОСОБА_7 зменшити розмір застави до розміру застави у вигляді 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування своїх вимог вказав, що судом першої інстанції не надано оцінки недоведеності існування ризиків у відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України, що стосуються обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 . Так, судом першої інстанції не враховано той факт, що наразі існування ризиків, що зазначені стороною обвинувачення, зменшилися чи перестали існувати, враховуючи, що стороною обвинувачення не надано будь-яких обґрунтувань на реальне існування підстав навіть вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_6 вчинить будь-які з дій, що передбачені ст. 177 КПК України. Судом першої інстанції залишено поза увагою, що ОСОБА_6 вже передав всі свої паспорти до органу досудового розслідування, а передача паспорту громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_7 до органу обвинувачення повністю нівелює зазначений прокурором ризик переховування. Сторона захисту стверджує, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 жодних активних дій для переховування не вчиняли, натомість суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що обвинувачені самі з`явилися до суду на обрання останнім запобіжного заходу, а при відкладенні справи з`явилися знову. Суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, мати похилого віку, яка потребує допомоги та часом догляду. Наведене свідчить про те, що ОСОБА_7 має стійкі соціальні зв`язки. Також суд першої інстанції не надав оцінки тому, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, дружину та малолітню дитину на утриманні. Наведене також свідчить про те, що ОСОБА_6 має стійкі соціальні зв`язки. Щодо ризиків впливу обвинувачених на інших осіб та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, то суд першої інстанції не взяв до уваги, що твердження сторони обвинувачення щодо наявності такого ризику є нічим іншим, ніж припущенням, яке жодним чином не ґрунтується на матеріалах провадження. Більше того, при застосуванні альтернативного виду запобіжного заходу у вигляді застави до обвинувачених та покладення обов`язків на останніх у вигляді заборони спілкування із свідками у будь-який спосіб, повністю нівелює зазначений прокурором ризик. Щодо ризику вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, в якому обвинувачуються останні, то суд першої інстанції залишив поза увагою те, що на підтвердження цих обставин стороною обвинувачення не надано жодних належних доказів, а в клопотанні прокурора не вказується конкретизація та спосіб можливого здійснення зазначених дій. Що стосується перешкоджання кримінальному провадженню іншим шляхом, то суд першої інстанції залишив поза увагою, що фактично досудове розслідування відносно обвинувачених завершено, а аргументація прокурора про наявність виділених матеріалів не узгоджується з його ж позицією, оскільки з виділеними матеріалами обвинувачених не ознайомлювали та останні позбавлений взагалі можливості хоч щось знати про них та використовувати в своїх цілях. Крім того, суд першої інстанції не надав оцінку не задовільному стану здоров`я ОСОБА_6 . Так, перебування обвинуваченого під вартою не тільки негативно впливає на його психологічний стан, а й призводить до невідворотних наслідків у майбутньому стосовно стану його здоров`я, оскільки стан здоров`я ОСОБА_6 не сумісний із умовами, в яких він перебуває, оскільки у останнього діагностовано грижа яку потрібно оперувати, варікоз серйозної форми, проблеми з клапаном у шлунку. Судом першої інстанції не повно та не належно спростовано можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу. Суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вже рік і три місяці знаходяться під вартою, а як вказано у п. 10 рішення ЄСПЛ «Ноймайстер проти Австрії» ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою. Дана позиція також узгоджується з рішеннями ЄСПЛ у справах «Харченко проти України» та «Фельдман проти України». На переконання сторони захисту, ризики які були підставою для обрання запобіжних захотів дублюються прокурором і станом на теперішній час. Більш того, ухвалою слідчого судді ОСОБА_7 визначено розмір застави у вигляді 260 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 787 280 грн. Однак станом на теперішній час дану заставу не внесено, оскільки вона є непомірною для обвинуваченого. У обвинуваченого з родичів є мати та сестра, яка не працює, враховуючи той факт, що перебуваючи під вартою обвинувачений не має можливості заробляти кошти, його мати не взмозі покрити визначений раніше розмір застави. Вказаний вище розмір застави є непомірно великим та несправедливим для ОСОБА_7 , внаслідок чого останній позбавляється будь-якої можливості та правомірних сподівань скористатися цим запобіжним заходом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 їх захисника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, відповіді на запитання суду, перевіривши матеріали кримінального провадження, які надійшли в порядку ст. 422-1 КПК України та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК України, ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 422-1 КПК України апеляційні скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, розглядаються не пізніш як через три дні після їх надходження до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини її життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, були дотримані судом першої інстанції, відтак доводи сторони захисту про відсутність підстав для продовження обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непереконливими.

Так, вирішуючи питання про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував те, що повідомлені останнім підозри у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, не скасовані у встановленому законом порядку, а трансформовані в обвинувальний акт, який перебуває на розгляді в суді.

Так, на думку суду першої інстанції, ризик переховування (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України) обвинувачених від суду існує та залишається з огляду на тяжкість кримінальних правопорушень, яке інкримінують обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , суворість покарання, яке їм загрожує, а саме до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, оскільки кримінальні правопорушення є тяжкими та особливо тяжкими злочинами. Щодо ризику незаконного впливу на свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), то суд першої інстанції зазначив, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Суд першої інстанції вважав, що з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків лише актуалізується, адже за наслідками ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, обвинувачений стає обізнаним про всіх осіб, які допитувалися у цьому кримінальному провадженні. Оскільки, свідки та обвинувачені у цьому кримінальному провадженні під час судового розгляду не допитувалися, вказаний ризик, на переконання суду першої інстанції, є наявним. Крім того, суд першої інстанції вважав наявним ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України) з урахуванням специфіки інкримінованих обвинуваченим діянь, вчинення їх у співучасті, а також того, що у кримінальному провадженню яке виділене з цього кримінального провадження, перевіряється причетність низки інших осіб до підготовки та вчинення кримінальних правопорушень, у тому числі знайомих з обвинуваченими. Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачуються ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), то суд першої інстанції послався на те, що такий ризик підтверджується характером інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, ймовірно вчинених організованою групою після ретельної підготовки та конспірування діяльності.

З вказаними висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи сторони захисту про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та неможливість застосування до обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_14 жодного з більш м`яких запобіжних заходів - є безпідставними.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Враховуючи характер та конкретні обставини висунутого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожному з них, обвинувачення у вчиненні у складі організованої групи, в тому числі й особливо тяжкого злочину у сфері незаконного обігу прекурсорів, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, та приймаючи до уваги всі наявні у матеріалах провадження дані про особу кожного з обвинувачених, які є особами молодого віку, раніше не судимі, стан їх здоров`я, та, з огляду на ці обставини, існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , усвідомлюючи суворість покарання, що їм загрожує, у разі визнання винуватими у їх вчиненні, можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, які під час судового розгляду ще не допитувались, та які під впливом дій обвинувачених, можуть змінити свої показання, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином з урахуванням специфіки інкримінованих обвинуваченим діянь, вчинення їх у співучасті, та того, що у кримінальному провадженні, яке виділене з цього кримінального провадження, перевіряється причетність низки інших осіб до підготовки та вчинення кримінальних правопорушень, у тому числі знайомих з обвинуваченими, та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити дане кримінальне правопорушення, що підтверджується характером інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, ймовірно вчинених організованою групою після ретельної підготовки та конспіруванням діяльності, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається в апеляційній скарзі сторона захисту.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Що стосується доводів сторони захисту про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 жодних активних дій для переховування не вчиняли, до того ж ОСОБА_6 передав всі свої паспорти до органу досудового розслідування, а ОСОБА_7 - паспорт громадянина України для виїзду за кордон, що повністю нівелює зазначений прокурором ризик переховування, при цьому, відсутність контролю за деякими частинами державного кордону, у зв`язку з війною з рф, також нівелюється обранням обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді застави та покладанням на них обов`язків не від`їжджати з м. Києва та носіння браслету-контролю, то вони жодним чином не спростовують обґрунтованість ризиків та доцільність продовження строку тримання під вартою, а також не дають достатніх підстав вважати, що обвинувачені не зможуть здійснити дії, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Посилання сторони захисту на твердження сторони обвинувачення щодо наявності ризику впливу обвинувачених на інших осіб та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, яке, на думку захисту, не ґрунтується на матеріалах провадження, а також нівелюється покладенням на обвинувачених обов`язків щодо заборони у спілкуванні зі свідками - є неспроможними, оскільки дане кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду і докази у повному обсязі ще не досліджені, не допитані свідки, показання яких суд сприймає безпосередньо, а тому, враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, існує велика ймовірність того, що обвинувачені, усвідомлюючи тяжкість покарання, що їм загрожує, можуть незаконно впливати на них з метою зміни ними показань.

Також є неспроможними і посилання сторони захисту на те, що на підтвердження ризику вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, в якому обвинувачуються останні, стороною обвинувачення не надано жодних належних доказів, а у клопотанні прокурора не вказується конкретизація та спосіб можливого здійснення зазначених дій, оскільки прокурором в достатній мірі обґрунтоване існування заявлених ризиків з посиланням на відповідні докази, а судом першої інстанції в повній мірі було перевірено наявність ризиків, на які посилалася сторона обвинувачення.

Що стосується доводів сторони захисту про залишення поза увагою суду першої інстанції того, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вже більше року знаходяться під вартою, а ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою, то вони не заслуговують на увагу, оскільки вказані вище ризики є реальними, стійкими, триваючими та виправдовують саме такий рівень суворості запобіжного заходу, а застосування альтернативних запобіжних заходів не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не зменшились.

Посилання сторони захисту на дані про особу обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , зокрема про наявність у ОСОБА_7 постійного місця проживання, матір похилого віку, яка потребує допомоги та догляду, а у ОСОБА_6 постійного місця проживання, дружини та малолітньої дитини на утриманні, що вказує на стійкість соціальність зв`язків, то на думку апеляційного суду, вказані обставини не зменшують встановлені ризики та не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого, оскільки не завадили їхзлочинним діям.

Щодо посилань сторони захистуна незадовільний стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , який не сумісний із умовами перебування під вартою, то стороною захисту у судовому засіданні суду першої інстанції не було надано доказів, які б свідчили про неможливість перебування останнього в умовах тримання під вартою через незадовільний стан здоров`я. Також не було долучено стороною захисту таких документів і до апеляційної скарги.

Що ж стосується доводів захисника про зменшення розміру застави визначеної обвинуваченому ОСОБА_7 , оскільки вона є непомірною для нього, так як у ОСОБА_7 з родичів є мати та сестра, яка не працює, і він, перебуваючи під вартою не має можливості заробляти кошти, а його мати не в змозі сплатити визначений раніше розмір застави, то вони не підлягають до задоволення, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні, в тому числі особливо тяжкого злочину, а тому з урахуванням положень ч. 3 ст. 183 КПК України, суд доречно визначив заставу у розмірі 260 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який не є непомірним і може бути внесений в будь-який момент як обвинуваченим, так і іншою фізичною чи юридичною особою.

Погоджується колегія суддів і з висновком суду про відсутність підстав визначати обвинуваченому ОСОБА_6 розмір застави, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні, в тому числі особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, в особливо великому розмірі. Такий висновок є обґрунтованим і повністю узгоджується з приписами ч. 4 ст. 183 КПК України.

Враховуючи наведене, підстав для застосування до обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на даній стадії судового розгляду більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 21 листопада 2024 року є законною та обґрунтованою, а отже, апеляційна скарга сторони захисту задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 21 листопада 2024 року, якою застосований відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ "Київський слідчий ізолятор" продовжено строком на 60 днів, тобто до 19 січня 2025 року включно - без зміни.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3