Справа № 627/1322/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.04.2025с-ще Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Краснокутськ Богодухівського району Харківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.09.2024 за № 0000508 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пархомівка Краснокутського району Харківської області, громадянина України, українця, який має середню-спеціальну освіту, тимчасово не працює, одруженого, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 , 27.09.2024, близько о 19:45, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, керуючи мотоциклом "SPARTA LUXS 109СС" у стані алкогольного сп`яніння, чим грубо порушив вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, де вказано, що: "Водію забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції", без реєстраційного номеру та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, чим грубо порушив вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, де вказано, що: Водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака...", не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим грубо порушив вимоги п. 2.1 (а) Правил дорожнього руху України, де вказано, що: "Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії", рухаючись по вул. Івана Малиша з боку вул. Ярославського в напрямку вул. Панаса Луньова в с. Пархомівці Богодухівського району Харківської області, в темну пору доби з непрацюючими освітлювальними приборами на вказаному мотоциклі, без будь якого зовнішнього освітлення, чим грубо порушив вимоги п. 31.6 (б) Правил дорожнього руху України, де вказано, що: "Забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів" та п. 1.10 Правил дорожнього руху України, де вказано, що "Темна пора доби - частина доби від заходу до сходу сонця", діючи необережно, поблизу будинку № 13 вул. Івана Малиша скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_8 , 1990 р.н., яка рухалась в попутному з ним напрямку та яка від отриманих травм померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у лікарні.

Причиною смерті пішохода ОСОБА_8 , згідно з висновком судово-медичної експертизи, явилася важка тупа черепно-мозкова травма з внутрішньочерепними крововиливами, переломом кісток черепа і забоєм головного мозку, що у своїй течії в поєднанні із забоєм легень та двобічної фібринозно-гнійної пневмонії ускладнилася набряком-набряканням тканини головного мозку та його оболонок із дислокацією стовбуру головного мозку. Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи в даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія ОСОБА_4 не відповідали вимогам п.п. 1.10 та 31.6(б) Правил дорожнього руху України та знаходились, з технічної точки зору, у причинному зв`язку з виникненням даної ДТП. Порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_4 виразилися в тому, що він, керуючи мотоциклом "SPARTA LUXS 109СС" у стані алкогольного сп`яніння, без реєстраційного номеру та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, не маючи посвідчення водія, рухаючись по вул. Івана Малиша з боку вул. Ярославського в напрямку вул. Панаса Луньова в с. Пархомівці Богодухівського району Харківської області, в темну пору доби з непрацюючими освітлювальними приборами на вказаному мотоциклі, без будь-якого зовнішнього освітлення, діючи необережно, поблизу будинку № 13 вул. Івана Малиша скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка рухалась в попутному з ним напрямку, що спричинило вищевказані наслідки.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні злочині, передбаченому ч. 3 ст. 286-1 КК України, визнає у повному обсязі, фактичні обставини справи не оспорює та суду пояснив, що 27 вересня 2024 року він знаходився у гостях у свого знайомого ОСОБА_9 в с. Декришівка Богодухівського району Харківської області, де вони вживали алкогольні напої. Після чого, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, сів за кермо мотоцикла "SPARTA LUXS 109СС", без реєстраційного номеру та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, не маючи посвідчення водія, та повертався додому в с. Пархомівка. Рухаючись по вул. Івана Малиша з боку вул. Ярославського в напрямку вул. Панаса Луньова в с. Пархомівка Богодухівського району Харківської області, з непрацюючими освітлювальними приборами на мотоциклі, без будь-якого зовнішнього освітлення поблизу будинку № 13 вул. Івана Малиша скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка рухалась в попутному з ним напрямку. У скоєному щиро кається, повністю визнає свою провину в тому, що сталося, відшкодовує потерпілому матеріальну та моральну шкоду, майже у всіх судових засіданнях прохає вибачення у потерпілого за скоєне.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 прохав призначити обвинуваченому мінімальну міру покарання, пов`язану з позбавленням волі, претензій морального та матеріального характеру до нього не має, також пояснив, що врегульовано питання щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яка йому відшкодовується. Подав до суду заяву про залишення цивільного позову до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, без розгляду.

Приймаючи до уваги той факт, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення-злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та, беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, заслухавши думку потерпілого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Даючи оцінку показанням обвинуваченого, суд визнає їх правдивими та достовірними, оскільки вони послідовно, об`єктивно і досить повно відображають обстановку і обставини скоєного кримінального правопорушення, пояснюють мотиви його вчинення.

Частиною третьою статті 286-1 Кримінального кодексу України встановлено кримінальну відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху, або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

За змістом статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин. Учасники дорожнього руху мають право, в тому числі, й на безпечні умови дорожнього руху.

Відповідно до ч.5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані, крім іншого, знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно ч.2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 1.5, 1.7 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Водії зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як велосипедисти, особи, які рухаються в кріслах колісних, та пішоходи.

ОСОБА_4 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, порушив вимоги пунктів 2.9 а), 2.1 а), п.31.6 б) Правил дорожнього руху та, керуючи мотоциклом у стані алкогольного сп`яніння, без реєстраційного номеру та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, не маючи посвідчення водія, з непрацюючими освітлювальними приборами на мотоциклі, без будь-якого зовнішнього освітлення, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода, яка рухалася в попутному напрямку, що спричинило смерть ОСОБА_8 .

Допущені обвинуваченим порушення Правил дорожнього руху пов`язані з очевидним для винного нехтуванням елементарних правил безпеки, що створило реальну загрозу для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху та перебувають у прямому причинному зв`язку із скоєнням дорожньо-транспортної події та настанням наслідків у вигляді смерті потерпілої.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 є винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілої, і його дії суд кваліфікує за частиною 3 статті 286-1 Кримінального кодексу України.

Вирішуючи питання про вид і міру покарання, які слід застосувати до обвинуваченого, суд враховує, що згідно ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами покарання» (із змінами), при призначенні покарання суди в кожному випадку мають суворо додержуватись вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до статті 65 Кримінального кодексу України, при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до положень статті 12 Кримінального кодексу України, інкриміноване обвинуваченому правопорушення, передбачене ч.3 статті 286-1 КК України, є тяжким злочином.

Вивченням відомостей про особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра КНП «Краснокутська ЦРЛ» не перебуває, не працевлаштований, знаходиться на обліку призовників в ІНФОРМАЦІЯ_4 , одружений, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , згідно характеристики старости Пархомівського старостинського округу апарату Краснокутської селищної ради ОСОБА_4 має зареєстроване місце проживання, добрий господар, хороший сім`янин, скарг на нього від односельців та сусідів не надходило, компрометуючих матеріалів старостинський округ не має. Відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції КНП «Краснокутська ЦРЛ» від 28.09.2024 ОСОБА_4 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Також при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує висновок досудової доповіді Богодухівського районного відділу №2 філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області, відповідно до якої, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, ставлення до правопорушення, а також середню ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства; у випадку призначення судом покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, орган пробації вважає за доцільне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Проте, суд зауважує, що досудова доповідь для суду має рекомендаційний характер, яку суд може врахувати, виходячи зі своїх дискреційних повноважень. Аналогічний висновок міститься у постанові ВС ККС від 21.12.2022 у справі №295/8690/21.

Щодо наявності обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно до статті 66 КК України, суд враховує практику Верховного Суду, відповідно до якої розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання.

Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди. (Постанова ККС Верховного Суду № 199/6365/19).

Обвинувачений ОСОБА_4 в ході судового розгляду послідовно визнавав провину в інкримінованому йому злочині та висловлював осуд своєї протиправної поведінки, щирий жаль з приводу тяжких наслідків і готовність нести призначене покарання, просив вибачення в потерпілого та зазначив про відсутність претензій до нього з боку потерпілого, оскільки завдана ним шкода як матеріальна так і моральна відшкодовується в повному обсязі потерпілому ОСОБА_6 , що не заперечується останнім в судовому засіданні, а також вбачається з наданих потерпілим ОСОБА_6 заяв про відсутність претензій морального та матеріального характеру, в тому числі нотаріально завіреної заяви приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу Сумської області.

Враховуючи процесуальну поведінку обвинуваченого, суд вважає за можливе визнати обставиною, що пом`якшує покарання, згідно статті 66 Кримінального кодексу України, щире каяття обвинуваченого.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до положень статті 67 Кримінального кодексу України, судом не встановлено.

Санкцією частини 3 статті 286-1 Кримінального кодексу України за порушення правил безпеки дорожнього руху, вчинені в стані алкогольного сп`яніння, якщо вони спричинили смерть потерпілого, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років.

Прокурор в судовому засіданні просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Потерпілий ОСОБА_6 просив призначити обвинуваченому мінімальне покарання, передбачене ч.3 статті 286-1 Кримінального кодексу України, зазначивши, що претензій морального та матеріального характеру до обвинуваченого не має та в підтвердження цього також надав до суду заяву про відсутність претензій морального та матеріального характеру, завірену приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу Сумської області.

Обвинувачений ОСОБА_4 просив не призначати надто суворе покарання. Просив врахувати наявність на утриманні малолітньої дитини, яка також буде тривалий час позбавлена його батьківського піклування, а також відсутність претензій з боку потерпілого ОСОБА_6 .

Захисник ОСОБА_5 просив при призначенні покарання врахувати особу обвинуваченого, який є раніше не судимою особою, вперше притягується до кримінальної відповідальності, злочин скоїв з необережності, має на утриманні малолітню дитину, також зазначив, що врегульовано з потерпілим ОСОБА_6 процедуру відшкодовування моральних та матеріальних збитків, які відшкодовуються, що підтверджується відсутністю претензій морального та матеріального характеру з боку потерпілого ОСОБА_6 , у зв`язку з чим просив призначити обвинуваченому мінімальне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Враховуючи висловлені учасниками справи думки, та, вирішуючи питання про розмір покарання, що належить призначити обвинуваченому, суд керується загальними засадами призначення покарання, законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, що повинно відповідати обставинам та характеру скоєного правопорушення і бути необхідним і достатнім для виправлення винної особи.

Суд зазначає, що обвинувачений вчинив необережний, але тяжкий злочин, наслідком якого стала смерть людини.

Пом`якшуюча обставина не знижує істотним чином тяжкість скоєного правопорушення, не зменшує його суспільну небезпеку.

Обвинувачений керував транспортним засобом, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, нехтуючи не лише своєю безпекою, а й безпекою інших учасників дорожнього руху, чим грубо порушив Правила дорожнього руху та вимоги Закону України «Про дорожній рух», що спричинило тяжкі наслідки, тому виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без ізоляції від суспільства та реального відбування призначеного покарання.

Крім того, санкцією ч.3 статті 286-1 Кримінального кодексу України передбачено призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років.

За змістом положень статті 55 Кримінального кодексу України, позбавлення права керувати транспортними засобами, як додаткове покарання, призначається на строк до десяти років. При цьому, строк додаткового покарання обчислюється з моменту відбуття основного покарання.

Верховний Суд у постанові Об`єднаної Палати ККС ВС від 04.09.2023 у справі № 702/301/20 зазначив, що «позбавлення права керувати транспортними засобами як обов`язкове додаткове покарання передбачено у санкціях всіх частин ст. 286-1 Кримінального кодексу, якою передбачено кримінальну відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами в стані сп`яніння… Внаслідок порушення особою, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення водія, правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями…Каральна мета такого додаткового покарання досягається як безпосередньою забороною керувати транспортними засобами (позбавлення суб`єктивного права), так і покладенням на особу у зв`язку з цим уповноваженим органом з питань пробації певних обов`язків, а також роз`яснення особі наслідків невиконання покладених обов`язків та ухилення від відбування додаткового покарання».

Під час розгляду справи обвинувачений повністю визнав свою провину в тому, що сталося, щиро розкаявся у скоєному, відшкодовує потерпілому матеріальну та моральну шкоду. Запевняв суд, що неодноразово просив вибачення у потерпілого, також попросив у нього вибачення і в залі суду.

Так, відповідно до ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає зі статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

У той же час згідно зі ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Згідно практики Європейського суду з прав людини складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Виходячи із вказаних вимог закону, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Загальні засади призначення покарання, визначені в ст.65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів.

Суд вважає, що ОСОБА_4 не є особою, яка здатна до системного скоєння правопорушень. Вчинене ним кримінальне правопорушення характеризується не умисною формою вини.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України з дотриманням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, відомості про особу обвинуваченого, висновок досудової доповіді, тяжкі наслідки у вигляді смерті потерпілої, наявність обставини, що пом`якшує покарання - щире каяття та відсутність обтяжуючих покарання обставин, наявність на утриманні малолітньої дитини, враховуючи позицію потерпілого, який надав до суду заяву, завірену приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу Сумської області, згідно якої претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має та наполягав на призначенні обвинуваченому мінімального покарання, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років 6 місяців.

Визначене таким чином остаточне покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав людини, воно має бути законним (несвавільним) і пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Такі висновки узгоджуються із вимогами ст. ст. 65, 66, 69 КК України, положеннями Постанови Пленуму ВСУ 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», практикою ЄСПЛ щодо справедливого судового розгляду, індивідуалізації та пропорційності покарання.

Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Потерпілим ОСОБА_6 в підготовчому судовому засіданні подано цивільний позов до обвинуваченого про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП.

21 лютого 2025 року від потерпілого ОСОБА_6 до суду надійшла заява про залишення позову про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП, без розгляду у зв`язку з досудовим вирішенням спору.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, ОСОБА_4 був затриманий о 21 год 40 хв 27 вересня 2024 року в порядку статті 208 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Богодухівського районного суду Харківської області від 30 вересня 2024 року ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор», який ухвалами Краснокутського районного суду Харківської області був продовжений до 17 квітня 2025 року включно.

Оскільки судом за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 статті 286-1 КК України, ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі, яке підлягає реальному відбуванню, тому раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» необхідно продовжити до набрання цим вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання за цим вироком обвинуваченому рахувати з моменту його фактичного затримання, а саме з 27 вересня 2024 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 03 жовтня 2024 року ухвалою слідчого судді Богодухівського районного суду Харківської області накладено арешт на речові докази: мопед (мотоцикл) чорного кольору "SPARTA LUXS 109СС" без державних номерних знаків та фрагмент пластикової частини від мопеда (мотоцикла) "SPARTA LUXS 109СС".

Долю речових доказів вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

В кримінальному провадженні наявні документально підтверджені процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз: судової автотехнічної експертизи по перевірці технічного стану транспортного засобу за № СЕ-19/121-24/29043-ІТ від 06.11.2024 в розмірі 7959 грн.; комплексної судової експертизи матеріалів, речовин та виробів за № 10988 від 05.12.2024 в розмірі 15145,60 грн.; судової автотехнічної експертизи за № 9971 від 09.12.2024 в розмірі 9087,36 грн., які відповідно до вимог ч.2 ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.100, 124, 127, 128, 174, 368-371, 373, 374, 392-393 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 286-1 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту його фактичного затримання, а саме з 27 вересня 2024 року.

Зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 27.09.2024 з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» ОСОБА_4 продовжити до набрання цим вироком законної сили.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП залишити без розгляду відповідно до поданої заяви ОСОБА_6 про залишення позову без розгляду.

Арешт на майно у кримінальному провадженні №0000508 від 28.09.2024, а саме на мопед (мотоцикл) чорного кольору "SPARTA LUXS 109СС" без державних номерних знаків та фрагмент пластикової частини від мопеда "SPARTA LUXS 109СС", накладений ухвалою слідчого судді Богодухівського районного суду Харківської області від 03 жовтня 2024 року (справа №613/1682/24) - скасувати.

Після набрання вироком законної сили речові докази по кримінальному провадженню:

- спортивні штани рожевого кольору, на задній правій половинці яких маються смугоподібні нашарування речовини чорного кольору та потертості; кросівки білого кольору; спортивна кофта рожевого кольору - знищити;

- конверт, в якому міститься текстильне волокно рожевого кольору довжиною 4 мм, зберігати в матеріалах кримінального провадження № 0000508 від 28.09.2024;

- змив речовини бурого кольору з проїзної частини, фрагмент пластикової частини, що знаходяться на зберіганні в камері схову СПД №1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області - знищити;

- мопед (мотоцикл) "SPARTA LUXS 109СС" без державних номерних знаків, що зберігається на території СПД №1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області повернути володільцю ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 в дохід держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз по кримінальному провадженню № 0000508 від 28.09.2024, а саме:

- судової автотехнічної експертизи по перевірці технічного стану транспортного засобу №СЕ-19/121-24/29043-ІТ від 06.11.2024 у розмірі 7959 (сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн. 00 коп.;

- комплексної судової експертизи матеріалів, речовин та виробів №10988 від 05.12.2024 у розмірі 15145 (п`ятнадцять тисяч сто сорок п`ять) грн 60 коп.;

- судової автотехнічної експертизи №9971 від 09.12.2024 у розмірі 9087 (дев`ять тисяч вісімдесят сім) грн. 36 коп.

Вирок суду може бути оскаржений в порядку статті 395 КПК України до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Краснокутський районний суд Харківської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення, а для обвинуваченого, який утримується під вартою - з моменту вручення копії судового рішення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Повний текст вироку складений та підписаний 09 квітня 2025 року.

Суддя ОСОБА_1