ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

іменем України

Справа № 210/3890/24

Провадження № 1-кп/210/261/25

06 лютого 2025 року

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривий Ріг обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000025 від 05.01.2024 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 3 ст. 332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді в Дзержинському районному суді міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває вищевказане кримінальне провадження.

Від захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 надійшло до суду клопотання про зупинення кримінального провадження відносно ОСОБА_5 у зв`язку з тим, що обвинувачений був призваний до Збройних Сил України для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, також клопотання про виділення в окреме провадження матеріалів обвинувального акту в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 .

Також, від захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 надійшло до суду клопотання про повернення заставодавцю ОСОБА_8 застави за ОСОБА_5 у розмірі 242 240,00 гривень.

Прокурор ОСОБА_3 надав до суду клопотання про накладення грошового стягнення на обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки він був відсутній у судовому засіданні 24.12.2024 року.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 підтримала клопотання про зупинення кримінального провадження та про повернення застави, просила задовольнити. Проти задоволення клопотання прокурора щодо накладення грошового стягнення на ОСОБА_5 заперечувала, оскільки причина неявки 24.12.2024 року є поважною, а саме перебування на військовій службі.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку захисника.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання про накладення грошового стягнення на обвинуваченого ОСОБА_5 , проти задоволення клопотань захисника щодо зупинення кримінального провадження відносно ОСОБА_5 та повернення застави заперечував.

Обвинувачений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні покладались на розсуд суду.

Суд, вивчивши клопотання та вислухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали кримінального провадження, доходить до наступного.

Щодо клопотання захисника про зупинення кримінального провадження відносно ОСОБА_5 та виділення в окреме провадження кримінального провадження відносно ОСОБА_4 суд зазначає наступне.

Судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина. І саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України. Право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Відсутність такої можливості обмежує це право. А за змістом частини другої статті 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежене навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану (рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 NN 8-рп/2002).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зупинення провадження по справі - це врегульована законом й оформлена ухвалою суду тимчасова перерва в провадженні у справі, викликана наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, до моменту, коли ці обставини перестануть існувати або будуть вчинені необхідні дії. Тобто інститут зупинення судового провадження застосовується не просто у зв`язку із виникненням підстав, передбачених процесуальним законом, а обумовлюється наявністю обставин, які створюють об`єктивні перешкоди для здійснення судового розгляду.

Обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду, викликаний наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

У постанові Верховного Суду України 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1367цс15 зазначено, що «зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи».

Так, Указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 24 лютого 2022 року було введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який Указами Президента України було неодноразово продовжено та який діє по даний час.

Згідно Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно з ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», щодо військового обов`язку громадяни України поділяються, зокрема, на військовослужбовців, тобто осіб, які проходять військову службу.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Початок, призупинення і закінчення проходження військової служби визначено статтею 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно з ч.4 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального ) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника ); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Як встановлено з матеріалів наданих стороною захисту, зокрема довідки №4585 від 09.12.2024 року, наданої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 призваний на військову службу під час мобілізації.

Згідно листа командира військової частини від 05.02.2025 року ОСОБА_5 зарахований до списків особового складу частини на посаду водія 2-го автомобільного відділення 2-го автомобільного взводу 1-ї автомообільної роти. На теперішній час ОСОБА_5 залучений до ОТУ "Запоріжжя".

Відповідно до загальних положень частини 2 статті 318 КПК України судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження.

Відповідно до статті 323 КПК України встановлено, що участь обвинуваченого під час судового провадження, щодо розгляду кримінальних правопорушень є обов`язковою.

Згідно з статтею 335 КПК України у разі якщо обвинувачений був призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, суд зупиняє судове провадження стосовно такого обвинуваченого до його звільнення з військової служби і продовжує судове провадження стосовно інших обвинувачених, якщо воно здійснюється щодо декількох осіб.

При вирішенні питання зупинення судового провадження ключовим є не сама по собі відповідність фактичної ситуації одній з обставин, закріпленій у ч. 1 ст. 335 КПК України, а й те, що її існування призводить до об`єктивної неможливості обвинуваченого брати участь у судовому провадженні, що унеможливлює здійснення розгляду справи.

Отже, положення ст. 335 КПК України щодо зупинення судового провадження у зв`язку із мобілізацією не є імперативними.

Обвинувачений ОСОБА_5 був призваний до Збройних Сил України для проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, на посаду водія, і як вбачається з листа командира військової частини ОСОБА_9 від 05 лютого 2024 року командування військової частини не заперечує та буде сприяти для його явки в судові засідання.

Враховуючи викладене, у справі на цей час відсутні будь які об`єктивні перешкоди для розгляду кримінального провадження, оскільки обвинувачений має змогу бути присутнім в судовому засіданні особисто або в режимі відеоконференції, отже клопотання захисника ОСОБА_6 про зупинення кримінального провадження відносно ОСОБА_5 не підлягає задоволенню.

Щодо клопотання захисника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 про повернення застави суд зазначає наступне.

Відповідно до ухвали слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.07.2024 року до ОСОБА_5 був застосований запобіжний захід в вигляді тримання під вартою з визначенням суми застави у розмірі 242 240,00 гривень.

05.07.2024 року ОСОБА_8 вніс на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Дніпропетровській області заставу за ОСОБА_5 у розмірі 242 240,00 грн. У зв`язку з чим ОСОБА_5 було звільнено з-під варти з зобов`язанням виконувати встановлені слідчим суддею обмеження. В подальшому термін дії покладених обов`язків продовжений не був, і вони припинили свою дію.

При цьому запобіжний захід у вигляді застави не скасований і не змінений.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів в доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому, жодною правовою нормою строк дії застави до розгляду кримінальної справи по суті не обмежений і продовження цього терміну закон не вимагає.

Згідно ч.7 ст.194 КПК України, обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Таким чином на теперішній час дія запобіжного заходу у вигляді застави відносно ОСОБА_5 не припинилась, жодним терміном вона не обмежена, тому підстави для повернення її заставодавцю відсутні.

Призначена ОСОБА_5 застава слугує запорукою виконання покладених на нього обов`язків, зокрема встановленого законом - п. 1, п.7 ст. 42 КПК України обов`язку прибути за викликом до суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це, який діє увесь час розгляду справи.

Тому суд вважає, що саме встановлена відносно обвинуваченого застава забезпечує його належну процесуальну поведінку, оскільки внесення застави передбачало не лише звільнення його з-під варти, а також запобігання встановлених слідчим суддею ризиків.

Крім того твердження заставодавця про скрутне матеріальне становище не підтверджено в судовому засіданні належними та допустимими доказами.

З урахуванням викладеного, з огляду на те, що триває судовий розгляд кримінального провадження № 0000025 від 05.01.2024 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 3 ст. 332 КК України, необхідність запобіжного заходу у вигляді застави не відпала, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для повернення застави, отже у задоволенні клопотання захисника про повернення застави слід відмовити.

Щодо клопотання прокурора ОСОБА_3 про накладення грошового стягнення на обвинуваченого ОСОБА_5 суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 318 КПК України, судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження, крім випадків, передбачених цим Кодексом. У судове засідання викликаються потерпілий та інші учасники кримінального провадження.

Статтею 42 ч. 7 КПК України встановлений обов`язок обвинуваченого прибути за викликом до суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це суд.

Відповідно до ст. 323 КПК України якщо обвинувачений, до якого не застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не прибув за викликом у судове засідання, суд відкладає судовий розгляд, призначає дату нового засідання і вживає заходів забезпечення його прибуття до суду. Суд також має право постановити ухвалу про привід обвинуваченого та/або ухвалу про накладення на нього грошового стягнення в порядку передбаченому главами 11 та 12 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КПК України якщо обвинувачений, який був у встановленому КПК України порядку викликаний, не з`явився без поважних причин або не повідомив про причини свого неприбуття, на нього накладається грошове стягнення у розмірі від 0,5 до 2 розмірів мінімальної заробітної плати - у випадку неприбуття на виклик суду.

Разом з тим, від захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 20.12.2024 року до суду надійшла довідка від 09.12.2024 року про перебування ОСОБА_5 на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 .

Крім того, згідно довідки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 з 24.12.2024 року ОСОБА_5 перебував на військовій службі у пункті тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 .

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що причини неявки ОСОБА_5 в судове засідання 24.12.2024 року були поважними, отже клопотання прокурора про накладення на обвинуваченого грошового стягнення задоволенню не підлягає.

На підставі, викладеного керуючись ст.ст. 27,182,202,203 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 про зупинення кримінального провадження№0000025, за обвинуваченням ОСОБА_5 до звільнення з військової служби та виділення в окреме провадження матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Клопотання захисника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 про повернення застави - залишити без задоволення.

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про накладення грошового стягнення на обвинуваченого ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та проголошено 10 лютого 2025 року.

Суддя: ОСОБА_1