Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/53/25 Головуючий у суді І-ї інстанції Стручкова
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2025 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

із секретарем ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 січня 2025 року, якою стосовно,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Чечеліївка, Петрівського району, Кіровоградської області, українця, громадянина України, військовозобов`язаного, не одруженого, не маючого на утриманні малолітніх дітей, з професійно-технічною освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою постійного місця проживання, а саме: АДРЕСА_2 , строком на два місяці, тобто до 08.03.2025 включно, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 січня 2025 року, частково задоволено клопотання слідчої СВ Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , та застосовано щодо останнього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою постійного місця проживання, строком на два місяці.

Слідчим суддею в обґрунтування прийнятого рішення зазначено, що додані до клопотання докази свідчать про наявність в діях ОСОБА_7 обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Також встановлено наявність ризиків, які передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно прямо чи через третіх осіб шляхом застосування підкупу, шантажу та погроз, впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні.

Разом з цим, слідчий суддя прийшов до висновку, що прокурором під час розгляду клопотання доведено наявність обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених п.1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, проте, не доведені обставини, передбачені п.3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме недостатності застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленим ризикам, які б давали змогу об`єктивному спостерігачу переконатись в тому, що запобігти вказаним ризикам можливо виключно застосувавши запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На переконання слідчого судді достатнім запобіжним заходом, який забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного, за вказаного вище обґрунтування є цілодобовий домашній арешт з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, який на думку слідчого судді в сукупності із встановленими конкретними обставинами кримінального провадження буде достатнім та співмірним із існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю кримінального правопорушення й його наслідками та в повній мірі відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, прокурор в апеляційній скарзі просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою клопотання слідчого задовольнити, обравши підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів. У зв`язку з тим, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, наслідком якого є смерть людини, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, не визначати останньому розмір застави.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення та істотним порушенням судом кримінально процесуального закону.

Невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження полягає в тому, що судом безпідставно в мотивувальній частині ухвали зазначено про наявність у ОСОБА_7 наявних стійких соціальних зв`язків, відсутності ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, відсутності доведених обставин недостатності застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленим ризикам.

Так, обґрунтовуючи рішення слідчий суддя зазначає про обставини кримінального провадження та особу підозрюваного те, що підозрюваний не одружений, але проживає з співмешканкою, має утриманців, постійне місце проживання та роботи, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, зник з місця дорожньо-транспортної пригоди (абз.7 стор.4), а у подальшому обґрунтовуючи вказане рішення те, що підозрюваний досяг повноліття, раніше не судимий, обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, відомості про особу підозрюваного, який має постійне місце мешкання, за яким проживає з родиною, що свідчить про наявність стійких соціальних зав`язків, наразі не працює, проте здобув освіту та має спеціальність (абз.6 стор.5).

Тобто, викладене свідчить про протиріччя наведені в мотивувальній частині ухвали, та не відповідність висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, згідно досліджених під час судового розгляду матеріалів ОСОБА_7 досяг повноліття, не працює, не навчається, не одружений, на утриманні осіб не має, характеризується посередньо, вчинив тяжкий злочин перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та в період дії воєнного стану, у нічний час, здійснив керування транспортним засобом не маючи права керування транспортним засобом та за наслідками дій якого настала смерть дитини.

З урахуванням особи підозрюваного ОСОБА_7 , який будучи дорослою повнолітньою особою, ніде офіційно не працює, джерела доходу не відомі, не одружений, не маючий на утриманні осіб, свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, які можуть утримувати підозрюваного на території Олександрійського району, Кіровоградської області та Україні в цілому.

Крім того, з урахуванням того, що ОСОБА_7 проявляючи під час вчинення кримінального правопорушення зухвалу поведінку, яка виразилась в керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, в період дії воєнного стану, у нічний час (близько 22.15 години), без права керування транспортним засобом, свідчить не тільки про нехтуванням вимогами закону, а і про антисоціальну поведінку останнього, що не спростовує ймовірність ризику передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме з урахуванням особи підозрюваного ОСОБА_7 вчинити інше кримінальне правопорушення.

Більш того, з урахуванням встановлених слідчим суддею обставин, що підозрюваний може незаконно прямо чи через третіх осіб шляхом застосування підкупу, шантажу та погроз, впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, які проживають з підозрюваним в одному населеному пункті та знайомі між собою, лише доводить не можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленим ризикам, так як цілодобовий домашній арешт не спростовує встановлену ймовірність незаконного впливу на свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які є друзями останнього та проживають в одному з ним населеному пункті, і можуть відвідувати на прохання, як підозрюваного так і третіх осіб за місцем застосування до підозрюваного цілодобового домашнього арешту.

Також, слідчим суддею лише зазначено про не доведеність обставин, передбачених п.3 ч.1 ст.194 КПК України, щодо недостатності застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, без будь-якого мотивування та посилання на відхилення доводів прокурора про неможливість їх застосування, у тому числі щодо цілодобового домашнього арешту, з урахуванням впливу на вищезазначених свідків.

З урахуванням вищевикладеного вважає, що ухвала Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.01.2025 постановлена з порушенням вимог ст. ст. 2, 22, 183 КПК України, застосувавши до підозрюваного занадто м`який запобіжний захід.

Заслухавши доповідь судді, прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, захисника ОСОБА_6 та підозрюваного ОСОБА_7 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши матеріали клопотання і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, колегія суддів приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Соловей і Зозуля проти України» останній зазначив, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «К.Г. проти Німеччини» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fох, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), п. 32, Series A, № 182).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 194 КПК України: під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Разом з цим, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Як убачається з наданих апеляційному суду матеріалів, в провадженні СВ Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0001925 від 31.12.2024 року за ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 30 грудня 2024 року близько 22 години 15 хвилин, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порушення п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР України), перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та п. 2.1 "а" ПДР України, не маючи посвідчення водія на право керування будь-якої категорії, керував мотоциклом Viper, синього кольору, без реєстраційного номера (VIN НОМЕР_1 ), та рухався по автомобільній дорозі сполученням «м. Олександрія - с. Петрове» на території Олександрійського району Кіровоградської області зі сторони села Чечеліївка в напрямку села Петрове, Олександрійського району Кіровоградської області.

Під час руху у вказаний час та у вказаному напрямку ОСОБА_7 порушуючи вимоги п. п. 1.5, 2.3 (б) і (д) ПДР України проявив особисту неуважність і безпечність до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху, легковажно сподівався на відвернення негативних наслідків та у порушення вимог п. 12.1 ПДР України при русі в темну пору доби по заокругленій ділянці дороги вліво, щодо напрямку свого руху, не контролюючи свої дії через наявний стан алкогольного сп`яніння відволікся від керування транспортним засобом, щоб мати можливість постійно контролювати рух транспортного засобу, і як наслідок, не впорався з керуванням транспортного засобу та 30 грудня 2024 близько 22 години 15 хвилин допустив виїзд керованого мотоцикла за межі проїзної частини на праве узбіччя, щодо напрямку його руху, з наступним падіння.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир мотоцикла неповнолітня ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритої проникаючої черепно- мозкової травми, забою головного мозку, перелому кісток основи і склепіння черепа та 03 січня 2025 року від отриманих тілесних ушкоджень померла.

В межах даного кримінального провадження, 06.01.2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Причетність ОСОБА_7 до інкримінованого кримінального правопорушення, підтверджується доданими слідчим до клопотання письмовими доказами, а саме: протоколом огляду місця ДТП від 30.12.2024, де зафіксовано місце виїзду мотоцикла Viper, синього кольору, без реєстраційного номера (VIN НОМЕР_1 ) під керуванням водія ОСОБА_7 за межі проїзної частини з подальшим падінням, також стан дорожніх та погодних умов; рапортом чергового Олександрійського РВП в Кіровоградській області про ДТП від 30.12.2024; протоколом огляду трупу неповнолітньої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; речовими доказами: мотоцикл Viper, синього кольору, без реєстраційного номера (VIN НОМЕР_1 ) на якому в ході огляду місця події зафіксовані пошкодження в результаті дорожньо-транспортної пригоди; показаннями свідка ОСОБА_9 від 05.01.2025 року, який пояснив, що водій ОСОБА_7 на момент ДТП перебував в стані алкогольного сп`яніння; показаннями свідка ОСОБА_10 від 05.01.2025 року, який пояснив, що водій ОСОБА_7 на момент ДТП перебував в стані алкогольного сп`яніння; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів відповідно до якого водій ОСОБА_7 знаходився в стані алкогольного сп`яніння 0,21 проміле; лікарським свідоцтвом про смерть ОСОБА_11 № 19 від 04.01.2025, згідно якого смерть настала в результаті забою головного мозку, перелому кісток основи та склепіння черепу; довідкою Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області № 302/114-25 від 06.01.2025 про те, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до обліків інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», не отримував посвідчення на право керування транспортними засобами.

При цьому колегія суддів враховує позицію ЄСПЛ, зокрема у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Таким чином, висновки слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_12 є правильними та такими, що знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду. Крім того, обґрунтованість висунутої ОСОБА_12 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України в апеляційній скарзі не оспорюється.

Встановлюючи у даному кримінальному провадженні наявність ризиків можливої неналежної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_12 , слідчий суддя обґрунтовано встановив наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, ч.1 ст.177 КПК України.

При цьому колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами прокурора про існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України (вчинити інше кримінальне правопорушення), оскільки матеріали клопотання не містять доказів, які б переконливо свідчили про наявність даного ризику. Окрім того, підозрюваний раніше не судимий, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягався, тобто сталість протиправної поведінки наразі відсутня. Дані про антисоціальну поведінку останнього у матеріалах відсутні.

Також колегія суддів погоджується з висновком судді про те, що стороною обвинувачення не наведено переконливих доводів та не долучено беззастережних доказів недостатності застосування до підозрюваного ОСОБА_12 менш суворих видів заходів для запобігання встановлених ризиків.

Так, підозрюваний ОСОБА_12 є повнолітнім, раніше не судимий, хоча і обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, проте має постійне місце проживання де проживає з родиною, на обліку у лікарів нарколога та лікаря психіатра не перебуває, наразі не працює, проте здобув освіту та має спеціальність, а отже вказані обставини свідчать про наявність у підозрюваних міцних соціальних зв`язків.

Клопотання органу досудового розслідування про наявність в кримінальному провадженні ризиків, які обумовлюють доцільність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання підозрюваного під вартою фактично обґрунтовано лише тяжкістю покарання за ч. 3 ст. 286-1 КК України, що загрожує підозрюваному за умови доведеності його вини у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення, який є тяжким злочином.

Також колегія суддів зауважує, що відповідно до матеріалів клопотання, підозрюваний надає органу досудового розслідування визнавальні покази, вину визнає, тому ризики, що підозрюваний буде уникати слідства та суду, незаконно впливати на свідків, як-то встановлено під час судового розгляду є мінімальними.

Таким чином, встановлені ризики, мають мінімізований ступінь їх здійснення, з урахуванням того, що сам по собі факт вчинення інкримінованого ОСОБА_12 кримінального правопорушення та ймовірність призначення йому суворого покарання, за відсутності конкретних фактів перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, оскільки доказів щодо неможливості забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу для забезпечення його належної процесуальної поведінки немає.

Згідно установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). А наявність лише обґрунтованість підозри та наявність ризиків передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, без наявності достатніх доказів щодо неможливості застосування біль м`якого запобіжного заходу, хоча і є визначеними елементами при обранні запобіжного заходу, однак не можуть бути самостійною і достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.(«Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia), § 106, «Летельє проти Франції», п. 43).

Таким чином, колегія суддів з урахуванням встановлених обставин, а також тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_12 обґрунтовано підозрюється, яке хоча і відноситься до категорії тяжких, проте з урахуванням даних про особу підозрюваного вважає, що на даному етапі досудового розслідування достатнім стримуючим засобом неналежної процесуальної поведінки підозрюваного буде запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною цілодобово залишати житло, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Вказані обставини узгоджуються з положеннями ч. 4 ст. 194 КПК України, в якій зазначено, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного слідчим обґрунтування клопотання.

Таким чином, ухвала слідчого судді про застосування до підозрюваного ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, який полягає у забороні цілодобово залишати житло, є законною та обґрунтованою.

Доводи апеляційного скарги прокурора про зазначення слідчим суддею суперечливих висновків (що підозрюваний не одружений, але проживає з співмешканкою, має утриманців, постійне місце проживання та роботи, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, зник з місця дорожньо-транспортної пригоди), колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі висновки не мають преюдиційного значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального провадження. Окрім того, не перешкодили слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Керуючись ст. 376 ч.2, 177, 183, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 січня 2025 року, якою до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3