Справа № 127/9113/24
Провадження №11-кп/801/232/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 11.12.2024, якою залишено без задоволення клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_7 про звільнення від покарання у виді довічного позбавлення волі на підставі п. 5 ч. 1 ст. 80 КК України,

в с т а н о в и в :

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення від покарання у виді довічного позбавлення волі на підставі п. 5 ч. 1 ст. 80 КК України.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.12.2024 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 відмовлено з тих підстав, що строк давності виконання вироку суду, яким ОСОБА_7 засуджений до довічного позбавлення волі, у даному випадку не починався і не закінчувався, оскільки встановлено, що вирок суду виконується, на виконання вироку суду ОСОБА_7 перебуває у місцях позбавлення волі, відбуваючи визначене судом кримінальне покарання у виді довічного позбавлення волі.

Не погоджуючись із судовим рішенням, захисник засудженого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подала на нього апеляційну скаргу, в якій порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нової ухвали, якою задовольнити клопотання ОСОБА_7 про звільнення від покарання у виді довічного позбавлення волі на підставі п.5 ч.1 ст. 80 КК України.

Апеляційні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_7 відбув більше 25 років довічного позбавлення волі в умовах тримання максимального рівня безпеки. З 14 грудня 2000 року по 3 листопада 2022 року виконання призначеного ОСОБА_7 покарання відбувалось без перспективи його звільнення, за умов, що від самого початку виконання покарання не давали йому використовувати права на виправлення та соціальну реабілітацію. Посилається на Закон України №2690-IX, що набрав законної сили 03.11.2022, який встановив перспективу звільнення для засуджених у виді довічного позбавлення волі. Вважає, що обвинувальний вирок щодо ОСОБА_7 не виконувався у конституційний спосіб більше 15 років, протягом цього строку ОСОБА_7 не ухилявся від відбування призначеного покарання і не вчиняв будь-якого нового злочину.

Засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити його клопотання.

Свої вимоги мотивує тим, що з часу набрання вироком законної сили та звернення його до виконання більше 15 років до нього застосовувався лише безстроковий карально-ізолювальний захід примусу без гарантованого на законодавчому рівні права на перспективу звільнення. З огляду на це таке покарання повинно вважатись повністю виконаним.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку поданих апеляційних скарг, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти їх задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частина 1 ст.404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції дотримався зазначених вимог Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України слідує, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Вироком судової колегії в кримінальних справах Київського міського суду від 21.06.2000, ОСОБА_7 засуджений, зокрема, за ч. 3 ст. 142, п. п. «а», «г», «і» ст. 93 КК України (1960 року) з урахуванням ст. 42 КК України (1960 року) до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю, з відбуванням покарання в тюрмі суворого режиму.

Ухвалою колегії суддів палати Верховного Суду України з кримінальних справ від 14.12.2000 р. вирок від 21.06.2000 р. змінено і, зокрема, ОСОБА_7 вважається засудженим за п.п. «г», «і» ст. 93, ч. 3 ст. 1982 КК України (1960 року) до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

На даний час засуджений відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1)».

Відповідно до ст. 152 КВК України, підставою звільнення від відбування покарання є відбуття строку покарання, призначеного вироком суду; закон України про амністію; акт про помилування; скасування вироку суду і закриття кримінального провадження; закінчення строків давності виконання обвинувального вироку; умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; хвороба; інші підстави, передбачені законом.

Що ж стосується посилання сторони захисту на ст. 80 КК України, вважаючи, що строк відбування ОСОБА_7 покарання минув, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано у такі строки: 1) два роки-у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі; 3) п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин; 4) десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин; 5) п`ятнадцять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин. Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину. Питання про застосування давності до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі заміняється позбавленням волі.

Однак, досліджені апеляційним судом матеріали кримінального провадження не свідчать про те, що закінчився строк давності виконання вироку суду, яким ОСОБА_7 засуджено до довічного позбавлення волі, оскільки встановлено, що такий вирок суду виконується, а на його виконання ОСОБА_7 відбуває покарання.

У зв`язку із тим, що стаття 80 КК України застосовується у випадку, якщо обвинувальний вирок не виконується, а судом з`ясовано, що вирок Київського міського суду від 21.06.2000 відносно ОСОБА_7 набув законної сили та почав виконуватись з моменту набрання ним чинності (14.12.2000), колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що строк давності застосуванню не підлягає, а доводи сторони захисту щодо обов`язковості застосування такого строку ґрунтуються виключно на їх довільному тлумаченні норми кримінального закону.

Так, під давністю виконання обвинувального вироку необхідно розуміти закінчення встановлених у законі відповідних строків із дня набрання обвинувальним вироком законної сили, а тому з огляду на встановлені вище обставини відсутні підстави вважати, що обвинувальний вирок відносно засудженого ОСОБА_7 у даній справі не виконувався та не виконаний у строки, передбачені ч. 1 ст. 80 КК України.

Таким чином, судом першої інстанції, вірно зазначено, що законні підстави для застосування щодо засудженого ст. 80 КК України у даному випадку відсутні, а тому клопотання засудженого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, колегія суддів не вбачає будь-яких законних підстав для скасування ухвали суду, як про це порушується питання в апеляційних скаргах, оскаржене судове рішення є належним чином обґрунтованим та вмотивованим, внаслідок чого воно підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги засудженого та його захисника без задоволення.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що на даний час на законодавчому рівні передбачено право засуджених, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням та в подальшому на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Таким чином, засуджений ОСОБА_7 , який відбув більше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання, має право на розгляд щодо нього судом питання про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням у порядку, передбаченому ст. 82 КК України.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, суд,

у х в а л и в :

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 11.12.2024, якою залишено без задоволення клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_7 про звільнення від покарання у виді довічного позбавлення волі на підставі п. 5 ч. 1 ст. 80 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4