Справа № 127/2321/15-к
Провадження №11-кп/801/444/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0008192 від 12.11.2014 за апеляційною скаргою прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20.02.2025, якою звільнено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1, ч. 2 ст. 307 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності та закрито кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 307 КК України, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0008192 від 12.11.2014,

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про застосування щодо нього положення ст. 49 КК України та звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності за ч. 1, ч. 2 ст. 307 КК України.

Звільнено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1, ч. 2 ст. 307 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 307 КК України, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0008192 від 12.11.2014 закрито.

Цією ж ухвалою вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

В апеляційній скарзі прокурор просить змінити ухвалу через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.

Посилається на те, що судом в резолютивній частині ухвали не конкретизовано дату вчинення кожного кримінального правопорушення окремо щодо кожної кваліфікації обвинувачення.

Прокурор просить зазначити в резолютивній частині ухвали про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності: за ч. 1 ст. 307 КК України на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності; за ч. 2 ст. 307 КК України на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора в підтримку апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.

Доводи наведені прокурором в апеляційній скарзі про неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність апеляційний суд вважає обґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення, у тому числі вирок суду, має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом.

В п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» та п. 29 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» акцентовано увагу судів на необхідності точного виконання вимог закону про зміст резолютивної частини обвинувального вироку, яка повинна бути викладена чітко та ясно, щоб при виконанні вироку не виникало сумнівів щодо виду та розміру покарання, призначеного судом, та змісту інших рішень, викладених у цій частині вироку.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу стосовно ОСОБА_8 дійшов правильного висновку про необхідність звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінчення строків давності, проте не зазначив конкретну норму закону, яка підлягала застосуванню, а саме пункт 4 частини 1 статті 49 Кримінального кодексу України, окремо за кожною статтею обвинувачення.

Згідно ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

З зазначеної норми закону слідує, що тривалість строків давності за кримінальним законодавством є диференційованою та залежить від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а тому звільнення від кримінальної відповідальності на підставах ст. 49 КК України допускається лише щодо окремого кримінального правопорушення.

Суд вказав, що з часу вчинення злочинів, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 307 КК України, а саме з 10.01.2015, станом на день вирішення зазначеного клопотання минуло більше 10 років, тому вважав необхідним застосувати до ОСОБА_8 положення ст. 49 КК України та звільнити його від кримінальної відповідальності, передабченої ч. 1, ч. 2 ст. 307 КК України.

Разом з тим, судом не конкретизовано дату вчинення кожного кримінального правопорушення окремо щодо кожної кваліфікації обвинувачення.

Санкцією ч. 1 ст. 307 КК України, яка діяла на час вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбачено покарання у виді позбавлення волі від 4 до 8 років.

Санкцією ч. 2 ст. 307 КК України, яка діяла на час вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, передбачено покарання у виді позбавлення волі від 6 до 10 років з конфіскацією майна.

Разом з тим, суд першої інстцнії в резолютивній частині оскаржуваної ухвали не зазначив кримінально правової норми Закону, на підставі якої обвинуваченого звільнено від кримінальної відповідальності щодо кожного окремого кримінального правопорушення.

Таке неправильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягав застовуванню, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409, ст. 413 КК України, є підставою для зміни вироку судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 413 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20.02.2025 про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1, ч. 2 ст. 307 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності - змінити.

Зазначити в резолютивній частині ухвали про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності:

-за ч. 1 ст. 307 КК України на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності;

-за ч. 2 ст. 307 КК України на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

В решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4