МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2025 р. Справа № 370/436/25

Провадження № 1-кп/370/22/25

Макарівський районний суд Київської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні у залі суду у смт Макарові Київської області кримінальне провадження № 0000272 від 22 грудня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гавронщина Макарівського району Київської області, громадянина України, з середньою освітою, розлучений, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 263, статтею 128 Кримінального кодексу України,

у с т а н о в и в:

Згідно із статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до статтею 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Згідно із статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України.

Статтею 178 Цивільного кодексу України встановлено, що Об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (стаття 328 Цивільного кодексу України).

Відповідно до постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17 червня 1992 року № 2471-ХІІ зброя та боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї і боєприпасів до неї) не можуть перебувати у власності громадян.

Обвинувачений ОСОБА_4 , як військовослужбовець, зобов`язаний додержуватися вимог ст. ст. 6, 11, 16, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків.

Однак, ОСОБА_4 під час проходження військової служби в порушення зазначених вимог законодавства вчинив кримінальні правопорушення за наступних обставин.

Так, у порушення додатку № 1, затвердженого п. 1 постанови Верховної Ради України від 07.06.1992 № 2471-XII «Про право власності на окремі види майна», п. п. 1-4, 9, 15 Положення по дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 576, п. п. 2.8., 8.1., 8.2., 8.9. Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 № 622, ОСОБА_4 влітку 2023 року, відшукав вибуховий пристрій промислового виготовлення, а саме осколкову ручну гранату М67 на колишніх бойових позиціях військ російської федерації на околицях є. Гавронщина Бучанського району Київської області де відшукав

Достовірно знав про те, що зазначений предмет є вибуховим пристроєм, того ж дня, ОСОБА_4 усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки та бажав їх настання, з прямим умислом, усвідомлював відсутність у нього необхідних дозвільних документів, придбав вибуховий пристрій шляхом привласнення знайденого та незаконно приніс їх до будинку, що розташований за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де незаконно зберігав до вчинення протиправних дій, тобто до 21 грудня 2024 року.

Крім того, старший солдат ОСОБА_4 21 грудня 2024 року близько 20 год 00 хв, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, у стані алкогольного сп`яніння, за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , у порушення ст. 68 Конституції України, ст. ст. 6, 11, 16, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, маючи намір покінчити життя самогубством шляхом підриву ручної осколкової гранати М67 та привів її у бойову готовність, висмикнувши з неї запобіжну чеку, почав стримувати її в правій руці до здійснення метання гранати, тобто до її вибуху.

Надалі, ОСОБА_4 , продовжував утримувати цю гранату в своїй руці, повідомив про намір самогубства ОСОБА_6 , яка разом зі своїм знайомим ОСОБА_7 , увійшли до будинку, де проживав ОСОБА_4 та почали вмовляти останнього не підривати гранату.

Однак, 21 грудня 2024 року , близько 22 год 50 хв, ОСОБА_4 , бажав покінчити життя самогубством та не маючи наміру завдавати шкоди оточуючим, із кримінальною протиправною самовпевненістю, тобто передбачав настання суспільно небезпечних наслідків своєї дії у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , але легковажно розраховуючи на їх відвернення, кинув приведену у бойову готовність ручну осколкову гранату М67 на підлогу в напрямку вхідних дверей до кімнати, внаслідок чого стався вибух, що призвів до отримання ОСОБА_7 тілесних ушкоджень у вигляді мінно-вибухової травми, осколкових проникаючих поранень черевної стінки без пошкодження внутрішніх органів, множинних осколкових поранень нижніх кінцівок із наявністю сторонніх металевих тіл, які відносяться до категорії тяжких, за ознакою небезпечні для життя.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав.

Ураховуючи те, що обвинувачений не оспорював фактичні обставини справи та суд встановив, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутність будь-яких сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснив щодо обмеження права оскарження вказані обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються та судовий розгляд провів із застосуванням правил частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують його особу.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, підтвердив обставини, вчинених ним кримінальних правопорушень, та повідомив, що протиправні дії ним вчинені через психоемоційне напруження, у зв`язку із конфліктами з колишньою дружиною, хотів покінчити життя самогубством. Обвинувачений повідомив суду, що він повністю усвідомив протиправність своїх дій, обіцяв не порушувати закон, щиро розкаюється у скоєному, та бажає повернутися до військової служби.

Отже, суд визнає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень доведена повністю та його дії суд кваліфікує за частиною першою статті 263 Кримінального кодексу України, як незаконне носіння, зберігання та придбання вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу, а також за статтею 128 Кримінального кодексу України, як необережне тяжке тілесне ушкодження.

Прокурор в судовому засіданні підтримав обвинувачення відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень та просив призначити обвинуваченому покарання за частиною першою статті 263 Кримінального кодексу України у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, а за статтею 128 Кримінального кодексу України у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки. Остаточне покарання призначити у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, звільнивши від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Обвинувачений та захисник проти запропонованої прокурором міри покарання не заперечували.

Потерпілий ОСОБА_7 надав суду заяву про проведення судових засідань без його участі.

Відповідно до вимог статті 65 Кримінального кодексу України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

В той же час згідно зі статтею 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

При призначенні покарання ОСОБА_4 , суд враховує суспільну небезпечність вчинених кримінальних правопорушень, які згідно із статтею 12 Кримінального кодексу України є: за частиною першою статті 263 Кримінального кодексу України тяжким злочином та за статтею 128 Кримінального кодексу України нетяжким, а також особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі його покарання обставини.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до статті 66 Кримінального кодексу України є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів.

Обставинами, що обтяжують покарання відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України є вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

На підставі викладеного суд вважає, що ОСОБА_4 необхідно призначити покарання у межах санкції частини першої статті 263 Кримінального кодексу України у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки. За статтею 128 Кримінального кодексу України вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі частини першої статті 70 Кримінального кодексу України суд визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Разом із тим, враховуючи обставини та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, за місцем проходження військової служби характеризується позитивно, брав участь у бойових діях, має на утриманні малолітню дитину 2019 року народження, раніше не судимий, щиро розкаявся, суд вважає, що мета покарання може бути досягнута і без реального його відбування, а тому відповідно до статті 75 Кримінального кодексу України суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з призначенням іспитового строку на 2 (два) роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених підпунктами 1, 2 частини першої статті 76 Кримінального кодексу України.

У зв`язку із звільненням ОСОБА_4 від відбування покарання, на підставі частини першої статті 377 Кримінального процесуального кодексу України, обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно звільнити з-під варти в залі судового засідання, а обраний судом йому запобіжний захід ухвалою від 19 лютого 2025 року у виді тримання під вартою скасувати.

Згідно із частиною п`ятою статті 72 Кримінального кодексу України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлений.

Відповідно до статті 124 Кримінального процесуального кодексу України з обвинуваченого необхідно стягнути витрати на користь держави, пов`язані з проведенням судової траселогічної експертизи у розмірі 10364,90 грн.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні, суд вирішує у відповідності до статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 100, 124, 349, 369-371, 373-374, 377, 395 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

у х в а л и в:

Визнати винним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 263 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Визнати винним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 128 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

У відповідності до статті 70 Кримінального кодексу України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки.

На підставі пунктів 1, 2 частини першої статті 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк рахувати з моменту проголошення вироку.

Згідно із статтею 72 Кримінального кодексу України, зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання, строк перебування під вартою з 22 грудня 2024 року до 17 березня 2025 року включно, з розрахунку день за день.

Запобіжний захід обраний ОСОБА_4 у виді тримання під вартою скасувати, звільнивши його негайно з-під варти в залі судового засідання.

Речовий доказ: металеві уламки та важіль від підривача, ручної гранати М67, поміщені до спецпакету VS2111676, а також змиви: речовини бурого кольору при вході до будинку з бетонної поверхні, змив з дверей спальної кімнати, змив з «епіцентру вибуху», змив з підривача, змив речовини бурого кольору з підлоги, поміщені до п`яти паперових конвертів, передані на зберігання до камери схову речових доказів Бучанського РУП ГУНП в Київській області знищити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судові витрати, пов`язані з проведенням експертизи у розмірі 10364 (десять тисяч триста шістдесят чотири) гривні 90 коп. (реквізити для зарахування коштів з судових витрат: рахунки відкриті в органах Державної казначейської служби України по коду доходів 24060300 «Інші надходження, МФО 899998).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Макарівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав, передбачених частиною четвертою статті 394 Кримінального процесуального кодексу України.

Суддя ОСОБА_1