Справа № 743/52/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/323/25
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

13 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Розглянула у письмовому провадженні в місті Чернігові апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05 лютого 2025 року про продовження строків тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 310, ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 317 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому та фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , продовжений строк тримання під вартою на шістдесят днів, до 06 квітня 2025 року включно без визначення розміру застави.

Обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 306, ч.2 ст. 307, ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 310, ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 317 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_3 , продовжений строк тримання під вартою на шістдесят днів, до 06 квітня 2025 року включно без визначення розміру застави

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_5 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні злочинів, які відноситься до особливо тяжких, пов`язаних із незаконним збутом наркотичних засобів, розуміючи невідворотність та тяжкість можливого покарання можуть ухилитися від явки до суду, існує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, що інші більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинувачених.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , просить скасувати ухвалу в частині продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 .

Свої вимоги аргументує тим, що суд при розгляді клопотання послався на неіснуючу правову позицію, узагальнено вказавши не про конкретне рішення, а взагалі про рішення ЄСПЛ, що, на переконання апелянта, є помилкою в застосуванні прецедентної практики ЄСПЛ.

У той-же час, посилаючись на конкретні рішення ЄСПЛ, а також положення КПК, вважає, що до клопотання не було додано прокурором доказів, які його обґрунтовують, що свідчить про прийняття рішення лише на основі самого клопотання, а тому ставить під сумнів доведеність установлених судом ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Зазначає, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого покарання, а тому відповідні висновки суду свідчать про упередженість. Переконаний, що ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, жодним чином не був аргументований судом. Вважає, що суд не провів аналізу наявності ризиків без дослідження жодного доказу, натомість відмовив стороні захисту у долученні доказів, які, серед іншого, підтверджують відсутність ризику впливу на свідків. Стверджує, що судове рішення містить загальну та абстрактну аргументацію щодо існування ризиків та неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Адвокат ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу, якою ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід та застосувати до його підзахисного домашній арешт, а за відсутності можливості такого, визначити заставу у 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Звертає увагу суду, що обвинувачений ОСОБА_7 утримується в СІЗО та не уникав давати показання та сприяти досудовому розслідуванню, навпаки намагається вказати на реальні та об`єктивні обставини кримінального правопорушення.

Просить врахувати, що клопотання подане до суду не містило жодного доказу, в той час як суд приймаючи по ньому відповідне рішення керувався виключно власними переконаннями та неіснуючою практикою ЄСПЛ.

Стверджує, що ризик переховування від суду і тяжкість покарання є лише припущеннями прокурора, тоді як ризик впливу на свідків, зазначає адвокат, може були визнаний на початкових стадіях процесу, про що йдеться у рішенні ЄСПЛ «Яжинський проти Польщі». Щодо ризику іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, то апелянт вважає, що суд лише формально послався на нього.

Крім того, зазначає, що сторона захисту ініціювала перед місцевим судом можливість внесення застави, проте суд, відхиливши дане клопотання, фактично не мотивував свою відмову.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник заявили клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Ні захисники, ні самі обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_5 не просили проводити апеляційний розгляд за їх участі або ж за участі захисників, тому на підставі ч. 2 ст. 422-1 КПК України, було вирішено провести розгляд без виклику сторін.

Матеріали кримінального провадження перебувають в суді першої інстанції та не можуть бути витребувані, оскільки судовий розгляд триває, а тому на підставі ч. 1 ст. 406 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу та ухвалити судове рішення за результатами письмового провадження.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу. Проте, це не означає, що прокурор і суд дублюють повністю положення процесуального закону, які застосовуються під час досудового розслідування, враховують особливості судового розгляду кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою суд враховує виключно наявність обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Питання обґрунтованості оголошеної підозри, законність її оголошення та правомірність дій слідчого під час її оголошення, перевірка наявності в матеріалах кримінального провадження доказів винуватості чи невинуватості обвинуваченого, коли складений обвинувальний акт і відбувається перевірка доведеності чи недоведеності обвинувачення в суді першої інстанції, апеляційним судом перевірятися не може, оскільки це буде прямим втручанням апеляційної інстанції в розгляд обвинувачення судом першої інстанції.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 306, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст.310, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 317 КК України, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 310, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 317 КК України.

Під час підготовчого судового засідання були розглянуті клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 та призначений судовий розгляд на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 20 березня 2024 року за № 0000687, щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_5 .

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик - це ймовірність того, що обвинувачений може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , суд вірно зазначив в ухвалі, що перелічені прокурором ризики не зменшились та визнав їх такими, що виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою, і на даний час вони виключають можливість заміни обраних запобіжних заходів на більш м`які кожному із обвинувачених, виходячи не лише з обставин провадження, а й індивідуальних даних про кожного з обвинувачених.

Наразі, питання доведення винуватості обвинувачених у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень «поза розумним сумнівом» не є предметом ні судового, ні апеляційного розглядів, оскільки вирішується питання виключно щодо доведеності обставин, які виправдовують тримання ОСОБА_5 та ОСОБА_7 під вартою.

Суд правильно встановив, що наведені у клопотанні прокурора доводи свідчать про доведеність ризиків встановлених при обранні запобіжного заходу та продовження їх реального існування.

Так, суд обґрунтовано зазначив про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та взяв до уваги, сукупність наявних відомостей про причетність обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 до вчинення ряду особливо тяжких кримінальних правопорушень.

Суд, першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою.

Зокрема, колегією суддів, при перевірці законності та доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою, враховано тяжкість покарання, що загрожує особі, враховано дані про особу обвинуваченого: наявність місця проживання, позитивні характеристики, як ув`язненого, відсутність негативних даних про стан здоров`я, які б вказували на неможливість його подальшого тримання під вартою.

Не можна погодитись із захисником ОСОБА_6 , що твердження прокурора про можливість обвинуваченого переховуватись від суду не підтверджується жодним доказом, наданим стороною обвинувачення. Сторона захисту обізнана із зібраними стороною обвинувачення доказами, якими обґрунтовувалась підозра при застосуванні запобіжного заходу слідчим суддею щодо ОСОБА_5 , а тому суд першої інстанції у своєму рішенні правильно врахував, що передбачене покарання у виді позбавлення волі на певний строк за вчинення особливо тяжкого злочину, у разі визнання особи винною, може свідчити про обґрунтованість ризику переховуватися від суду.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що інкриміновані обвинуваченим дії вчинялись за попередньою змовою, групою осіб, а тому існує не лише ризик впливу на свідків, а й ризик впливу на інших обвинувачених, з метою перешкоди встановленню дійсних обставин кримінального провадження.

Так, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Посилання захисників на те, що протоколи допиту свідків фактично нівелюють вказаний ризик, не можуть бути прийняті судом до уваги, з таких підстав.

Рішенням ЄСПЛ у справі «Воляник проти України» від 02 жовтня 2014 року зазначено, що допустимими для взяття й утримання особи під вартою є наявність таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину.

За таких обставин, оскільки допит свідків та обвинувачених у цьому кримінальному провадженні ще не здійснений, з урахуванням тільки проведення підготовчого судового засідання, а тому ризик вливу на свідків чи інших обвинувачениї є цілком обґрунтований.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення встановлений судом, з яким погоджується і колегія суддів також є цілком переконливим та обґрунтованим, зважаючи на наявні в матеріалах провадження відомості, зокрема, про це свідчить відсутність офіційного працевлаштування та пред`явлене обвинувачення у вчиненні корисливих злочинів.

Колегія суддів погоджується, що тяжкість можливого покарання може спонукати обвинувачених переховуватися від суду з метою уникнути покарання у разі доведеності їх винуватості у вчиненні інкримінованих їм злочинів.

Окрім того, з урахуванням встановлених обставин, а також даних, зазначених прокурором та не спростованих стороною захисту про те, що злочини вчинялися організованою групою, зможуть сприяти вжиттю заходів конспірації під час перебування обвинувачених на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності, що, на переконання колегії суддів також вказує на наявність ризику переховування обвинувачених від суду.

З урахуванням висунутого обвинувачення, характеру інкримінованих дій, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ризик впливу на свідків у кримінальному провадженні на даному етапі судового розгляду не зменшився та продовжує існувати, а, відтак, доводи сторони захисту в цій частині є непереконливими.

Усупереч твердженням адвоката ОСОБА_8 , апеляційний суд, оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, підтримує висновки місцевого суду, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена ч. 1 ст. 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Крім того, відповідаючи на аргументи сторони захисту, апеляційний суд зазначає, що у рішенні суду має місце не посилання на конкретне рішення Європейського суду з прав судини, а узагальнені висновки. Більше того, враховуючи, що рішення ЄСПЛ ухвалюються двома офіційними мовами французькою та/або англійською, а тому використання перекладу з неофіційний джерел може свідчити про відсутність досвіду перекладача та розуміння ним усіх аспектів, що має наслідком недотримання автентичності перекладу. У даному випадку висновки суду не є суперечливими в цій позиції та не вказують на необґрунтованість судового рішення.

Отже, доводи захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_6 не спростовують висновків суду про необхідність продовження тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи судом, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-406, 407, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05 лютого 2025 року про продовження строків тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її постановлення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13