Справа № 497/554/25
Провадження № 1-кс/497/200/25
УХВАЛА

07.03.25 року слідчий суддя Болградського районного суду Одеської області ОСОБА_1 розглянувши матеріали кримінального провадження за скаргою адвоката ОСОБА_2 в інтересах заявника ОСОБА_3 на незаконне затримання в порядку ст. 206 КПК України,-

ВСТАНОВИВ:

06.03.2025 року адвокат ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою в інтересах заявника ОСОБА_3 . та просить зобов`язати службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 доставити до приміщення Болградського районного суду Одеської області та негайно звільнити ОСОБА_3 , повернувши йому вилучені у нього документи, що посвідчують його особу, військово-облікові документи, медичну документацію та телефон, мотивуючи тим, що 22.02.2025 року в с. Дачне, Одеського району, Одеської області без будь-яких правових підстав, працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 затримано ОСОБА_3 , який за своїм станом здоров`я виключений з військового обліку, та незаконно його утримують, тому адвокат звертається до суду з цією скаргою.

Перевіривши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Слідчий суддя, згідно з п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, здійснює судовий контроль за дотриманням прав, свобод та осіб у кримінальному провадженні.

Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п.10 ч.1 ст. 3 КПК України).

Положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України визначено, зокрема, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Так, серед іншого, згідно з ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установи тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.

Відповідно до ст. 3 ЗУ "Про попереднє ув`язнення" підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і КПК України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених ст. 615 КПК України.

Відповідно до ст. 4 ЗУ "Про попереднє ув`язнення" - установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України та ЗУ "Про попереднє ув`язнення" вбачається, що слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, чи ізоляторі тимчасового тримання.

Зі змісту поданої заяви слідує, що ОСОБА_3 не є особою, яка тримається під вартою, в тому числі й у зв`язку з застосованим відносно нього запобіжним заходом, не є затриманим у порядку ст. 208 КПК України та не є особою, затриманою не уповноваженою службовою особою, у порядку ст. 207 КПК України, не утримається правоохоронними органами у зв`язку із розслідуваним ними кримінальним правопорушенням у межах жодного порушеного кримінального провадження.

Таким чином, у слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду у порядку ст. 206 КПК України скарги (заяви), поданої не в рамках кримінального провадження.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Одеського апеляційного суду від 14.03.2024 року, справа № 513/384/24.

Стаття 206 КПК України не містить порядку ухвалення рішення слідчого судді про відмову у відкритті провадження, яке подано в порядку ст. 206 КПК України.

Проте ч. 4 ст. 304 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Положеннями ч. 6 ст. 9 КПК України, встановлено, що у разі якщо норми положення КПК України не регулюють, або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Крім цього, слідчий суддя вважає необхідним роз`яснити, що у даному випадку належним способом реагування на позбавлення особи волі, про що зазначає у заяві ОСОБА_2 , є звернення до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

За таких обставин, у відкритті провадження за заявою ОСОБА_2 про зобов`язання відповідного органу, якій здійснив затримання, негайно звільнити ОСОБА_3 , необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 206,303,304 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження за скаргою адвоката ОСОБА_2 в інтересах заявника ОСОБА_3 на незаконне затримання в порядку ст. 206 КПК України.

Ухвала протягом 5 днів може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1